Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що з 13 жовтня 2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. Від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Однак, дані шлюбні стосунки фактично припинено з травня 2015 року, а збереження шлюбу неможливе так як подружжям через різні характери та погляди на життя втрачено почуття поваги і любові один до одного. Малолітня дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. У звязку з чим позивач змушена предявити до відповідача даний позов, в якому просить суд розірвати шлюб укладений між нею і відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду була своєчасно повідомлена належним чином в порядку встановленому ч.4-5 ст. 74 ЦПК України. При цьому, позивач звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та зазначила, що заявлений позов підтримує, просить його задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім цього, просила суд після розірвання шлюбу змінити її теперішнє прізвище «Грушко» на її дошлюбне прізвище «Владимирова». Згідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.4, 9-10 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що з 13 жовтня 2007 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії 1-КГ № 028756 виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 13 жовтня 2007 року (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КГ № 094905 виданого Михайлівською сільською радою Скадовського району Херсонської області 11 січня 2010 року (а.с.8). Однак, шлюбні стосунки між сторонами фактично припинено з травня 2015 року, а збереження шлюбу неможливе так як подружжям через різні характери та погляди на життя втрачено почуття поваги і любові один до одного. Малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач [PERSON], який має мінливий дохід, матеріальну допомогу на утримання дитини надає позивачу [PERSON] лише періодично. Спорупро місце проживання неповнолітньої дитини та про поділ майна, яке набуте подружжям спільно за час перебування у шлюбі, між сторонами не має. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, згідно положень ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. В свою чергу відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вище викладене та положення ст. 112 СК України суд вважає, що заявлений позивачем позов є обґрунтованим у звязку з чим його необхідно задовольнити, так як подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому ч.2 ст. 182 СК України, передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи матеріальне становище малолітньої дитини, позивача, відповідача, відсутність у відповідача аліментів на утримання інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, суд вважає необхідним задовольнити позов і в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У звязку з чим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, згідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за розгляд судом позову про розірвання шлюбу в сумі 551,2 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені, а також стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору за розгляд судом позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі 551,2 грн.

Outcome: approved