Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач просить визнати незаконним і скасувати наказ начальника відділу культури Броварської РДА [PERSON] № 134 від 6.07.2017р. про оголошення йому, позивачу, догани, визнати незаконним та скасувати наказ №160 від 3.08.2017р. про його звільнення з роботи з посади директора Броварського районного будинку культури відділу культури Броварської РДА, та поновити його на роботі у вказаній посаді, а також стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Позовні вимоги вмотивовані тим, що в дійсності він не допускав порушень правил внутрішнього трудового розпорядку, що було поставлено йому у провину при виданні наказу про оголошення догани, що у вказані робочі дні, він знаходився при виконання трудових обовязків , а виявлені факти відсутності на робочому місці не означали відсутності на роботі, оскільки у вказані дні і часи він знаходився при виконанні своїх робочих обовязків керівника укладав поза межами будинку культури укладенням господарських договорів. Крім того, догану оголошено з порушенням процедури, без пропозиції йому надати письмові пояснення з приводу подій, які були поставлені у провину, без дослідження дійсних обставин відсутності на робочому місці. Так само вважає, що відповідач не мав законних підстав для його звільнення за п.3 ст.40 КЗпП- за систематичне невиконання трудових обовязків без поважних причин, що він не допускав таких порушень, тим більше не допускав систематичного невиконання своїх трудових обовязків . Відповідач позов визнав, про що подав письмову заяву, в якій погодився з доводами позивача, зокрема з приводу того, що порушення правил внутрішнього розпорядку позивачем не було встановлено, а виявлені факти відсутності на робочому місці не означали відсутності позивача на роботі, оскільки у вказані дні і часи позивач знаходився при виконанні своїх робочих обовязків керівника - займався поза межами в будинку культури укладенням господарських договорів; що при оголошенні догани керівником відділу культури було порушено процедуру накладення дисциплінарного стягнення, не було встановлені дійсні обставини відсутності позивача на робочому місті, не було відібрано його пояснення з даного приводу. Відповідач також визнав позов про поновлення позивача на роботі, погодився з доводами позивача у тому, що не було підстав для звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП, і що вказані у наказі порушення - які стали приводом для звільнення - в дійсності не знайшли свого підтвердження. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Судом встановлено: Згідно запису у трудовій книжці позивача він займав посаду директора Броварського районного будинку культури з 2.06.2005р., наказ №1 від 1.06.2005р. Наказом № 134 від 6.07.2017р. начальника відділу культури [PERSON] директору Броварського районного будинку культури [PERSON] у звязку з виявленими фактами неодноразового порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, зафіксованими актами про відсутність на робочому місці 19.06.2017р., 26.06.2017р та 5.07.2017р., оголошено догану. Підстава: акти про відсутність на роботі від 19.06.2017р., 26.06.2017р., 5.07.2017р., акти про відмову надати пояснення від 19.06.2017р., 26.06.2017р., 6.07.2017р. Наказом № 160 від 3.08.2017р. начальника відділу культури [PERSON] [PERSON] звільнений з посади директора будинку культури у звязку з систематичним невиконанням трудових обовязків без поважних причин згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Як видно з письмових пояснень відповідача, за підписом в.о. начальника відділу культури Броварської РДА [PERSON], - після отримання позовної заяви [PERSON] було проведено перевірку законності і обгрунтованості видання попереднім керівником відділу наказів про оголошення догани позивачу і про його звільнення. При перевірці не виявлено відсутності директора будинку культури на роботі у вказані дати, а його відсутність на робочому місці не є відсутністю на роботі, у звязку з тим, що робоче місце директора не є конкретно визначеним і робота не вичерпується лише знаходженням на робочому місці. Так само встановлено, що у випадку з [PERSON] були відсутні підстави для його звільнення за п.3 ст.40 КЗпП, а саме не встановлено навмисного невиконання або неналежного виконання трудових обовязків (функцій) та відсутня систематичність невиконання трудових обовязків . Також виявлено, що відсутні відомості про ознайомлення позивача з наказом про оголошення догани, відсутні відомості про відібрання від працівника пояснень з приводу вказаних фактів відсутності на робочому місці. Крім того, встановлено, що [PERSON] є з 1984 року членом профспілки робітників культури, але всупереч вимогам ст.43 КЗпП не було отримано попередню згоду на звільнення працівника від первинної профспілкової організації. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 (абзац 3) ст.60 ЦПК у справах щодо звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК відповідач може визнати позов, подавши письмову заяву або зробивши усну заяву протягом всього часу судового розгляду. До ухвалення рішення у звязку з визнанням позову відповідачем, суд перевіряє повноваження особи (представника відповідача ) на вчинення такої дії,і відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Суд переконався у наявності повноважень особи, що подала заяву від імені відповідача про визнання позову. Таким чином, встановлено, що позивач є працівником, прийнятим на роботу відповідачем, і на дані правовідносини розповсюджуються норми трудового законодавства, зокрема норми КЗпП України. Не встановлено (не підтверджено) будь-яких порушень позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку у дати, вказані у наказі про оголошення догани: 19.06.2017р., 26.06.2017р., 6.07.2017р.. Відповідачем не надано суду акти, на які є посилання в наказі № 134, тому суд виходить з їх відсутності і з відсутності зазначених у цих актах порушень. Таким чином, відповідач не довів вчинення позивачем дисциплінарних проступків як підстави для накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани і повторного дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Більш того, відповідачем даний факт визнаний і тому вважається встановленим. Згідно ст..147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Згідно ст..148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця після його виявлення, не рахуючи часу тимчасової непрацездатності чи відпустки; та не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від порушника письмові пояснення. За кожне порушення може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівнику під розписку. Згідно п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний за ініціативи власника у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення . Як розяснив Пленум Верховного суду України в Постанові №9 від 6.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 4 1.04.94р. N 18 від 26.10.95р., N 15 від 25.05.98р., п. 22, 23 - у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, яке стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 ст.40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст..ст.147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і чи заподіяна ним шкода, а також обставини, за яких вчинено проступок. З аналізу норм закону, що регулюють дані правовідносини, зі змісту оспорюваних наказів, і з встановлених конкретних обставин, суд дійшов висновку, що наведених вище вимог закону при оголошенні позивачу догани 6.07.2017р. і при звільненні позивача 3.08.2017р. відповідач не дотримався як в частині підстав для накладення дисциплінарного стягнення та підстав для звільнення, так і в частині дотримання самої процедури накладення дисциплінарного стягнення та звільнення. При встановлених конкретних обставинах суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідач не мав законних і достатніх підстав для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, тому наказ про оголошення догани від 6.07.2017р. № 134 є незаконним і підлягає скасуванню. Також при встановлених конкретних обставинах суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідач не мав законних і достатніх підстав для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення і для звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП, тому наказ про звільнення від 3.08.2017р. № 160 є незаконним і підлягає скасуванню. Згідно ст.235 КЗпП у разі не звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток для оплати вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням розраховується згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 8.02.1995р, зі змінами, внесеними постановою КМУ №348 від 16.05.1995р., а також згідно Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6.11.1992р., п.32 - за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Таким чином, позов підлягає задоволенню, оспорені позивачем накази підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі у займаній посаді з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Часом вимушеного прогулу у даному випадку є весь період з дня незаконного звільнення по день видання наказу про поновлення на роботі. Згідно ч.5 ст.235 КЗпП України та ч.1 ст.367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, а також рішення про присудження заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню. Також у звязку зі звільненням позивача від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, і у звязку із задоволенням позову за всіма трьома позовними вимогами, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі , визначеному за ставками, передбаченими Законом України «Про судовий збір». Судовий збір визначається, виходячи з трьох ставок за позовні вимоги немайнового характеру: 620грн. х 3 = 1920грн.

Outcome: approved