Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач по справі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому зазначив, що 01 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та відповідачем у справі [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.Однак, [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку із чим у останньої станом на 30 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 18289,95 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 4280,17 грн.; заборгованості по процентам за користуванням кредитом 9623,84 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 3038,80 грн.; штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) 847,14 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на користь банка вищевказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд позов задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, пояснивши, що кредитний договір відповідач не укладала та не підписувала заяву, грошові кошти не отримувала (а.с. 124-125). Крім того, відповідач заявила про застосування строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2007 року [PERSON] звернулась до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» а.с. 20) із Заявою позичальника, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна» та, відповідно до Тарифів якої, отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9). У заяві зазначено, що відповідач ознайомилась та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами (а.с. 9 оборот). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У звязку з викладеним, подавши заяву та погодившись на запропоновані Банком Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою і Тарифи, відповідач уклала з позивачем договір про надання банківських послуг, який за своєю суттю є договором приєднання. Відповідно до Заяви позичальника, [PERSON] отримала платіжну картку № 4149605337990014, на яку встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн., строк дії картки у заяві не зазначений. Як вбачається з розрахунку позивача (а.с. 5-8) станом на 30 квітня 2014 року позивачем визначена заборгованість [PERSON] за договором, яка становить 18289,95 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 4280,17 грн.; заборгованості по процентам за користуванням кредитом 9623,84 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 3038,80 грн.; штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) 847,14 грн. У судовому засіданні відповідач, заперечуючи проти позову, заявила, що вказаний договір не підписувала, платіжну картку не отримувала. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, у порушення вищевказаних вимог, відповідач не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень. Крім того, відповідач [PERSON] заявила клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14), за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. Згідно із п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, після закінчення строку дії відповідна картка пролонгується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і за умови дотримання інших умов пролонгування, передбачених договором. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також письмової інформації про рух коштів на рахунку (а.с. 147-153) вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 12 травня 2008 року. Разом з тим, заява позичальника не містить відомостей про кінцевий строк дії картки, а лише посилання на її дію протягом 30 місяців з дня її видачі, який також у заяві відсутній. З пояснень представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судовому засіданні судом встановлено, що у позивача відсутні відомості про строк дії картки. При цьому представник позивача також зазначила, що інша картка [PERSON] не видавалась. У постановах від 24 вересня 2014 року (справа № 6-103цс14) та від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14) Верховний Суд України зазначав про те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а суди не звернули увагу, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки. Разом з тим, позивачем, у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано доказів про строк дії картки, переукладення договору на новий строк, видачу відповідачеві нової картки з новим строком дії. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Оскільки позивачем не надано доказів наявності письмового договору щодо збільшення позовної давності, суд вважає, що позовна давність у цьому випадку становить три роки. За таких обставин, зважаючи на відсутність доказів щодо строку дії картки, однак наявність вказівки у заяві позичальника на 30 місячний термін її дії, суд вираховує, що строк дії договору, який розпочався 01 березня 2007 року з моменту підписання заяви позичальника і тривав 30 місяців, закінчився у жовтні 2009 року, з цього ж часу розпочався перебіг трирічного строку позовної давності для предявлення позову до суду з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів. Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до суду 12 червня 2014 року (а.с. 2), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Позивачем не заявлене клопотання про поновлення та визнання поважними причини пропуску строків позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed