Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач просить суд постановити рішення про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання дитини. Зазначає, що на сьогоднішній день відповідач вдруге одружився, має неповнолітню дитину; вони з сім'єю проживають в чужому помешканні, за яке сплачують; позивач сплачує кредити. Зважаючи на це позивач просить суд постановити рішення про зміну розміру аліментів, що були стягнуті з нього на користь відповідачки за попереднім рішенням суду, та визначити їх в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач підтримав позов та пояснив суду про обставини, що описані вище. додав, що на даний час дитина проживає з його мамою. Тому вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, і просить їх задовольнити. Відповідачка позов не визнала. Пояснила суду, що дитина дійсно певний час проживає як в неї, так і у колишньої свекрухи. Відповідачка постійно забезпечує дитину всім необхідним. Додає, що позивач не цікавиться долею дитини. За таких умов просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17.10.2013 року. Аліменти визначені в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для часткового задоволення позову про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів в розмірі 28% від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує наступне. На даний час дитина проживає з мамою позивача, про що не заперечували сторони. Відповідачка пояснила суду, що це зумовлено тим, що в її помешканні відсутні належні санітарні умови (відсутнє тепло). Сторони також не заперечували, що аліменти, які сплачує позивач на користь відповідачки на утримання дитини, передаються відповідачкою мамі позивача; при цьому позивач заявив, що ці кошти передаються не в повному обсязі. Проте він не зміг спростувати покази відповідачки. Так само як відповідачка не довела, що нею передаються всі грошові кошти для колишньої свекрухи з метою утримання дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач проживає з новоствореною сім'єю в чужому будинку, про що ствердили свідки [PERSON] та [PERSON] Але позивачем не було доведено того, що він здійснює оплату як за житлово-комунальні послуги, так і за надані послуги з проживання в цьому помешканні. Надані суду фотокопії квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги це не свідчить про те, що такі виплати були здійснені позивачем. Також суду не було надану договору оренди (найму) житлового приміщення. Суд також не приймає до уваги доводи позивача про те, що аліменти слід зменшити у зв'язку з появою на світ другою дитини від іншого шлюбу; що позивач сплачує кредити, оскільки всі ці обставини існували на час постановлення судового рішення 17.10.2013 року. В той же час суд враховує, що дитина тривалий час не проживає з відповідачко, а проживає з мамою позивача (дана обставина не заперечувалася сторонами і була підтверджена показаннями свідка [PERSON]). Отже, наявні підстави для застосування частини 1 статті 192 СК України. Суд вважає, що розмір аліментів слід зменшити до 28% від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Виходячи з положень ст. 182, частини 1 статті 192 СК України суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи майновий стан сторін, їх сімейні обставини, а також те, що обов'язок утримувати неповнолітніх дітей покладений на обох батьків.

Outcome: approved