Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач подала до Печенізького районного суду Харківської області вказаний вище позов, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , зареєстрований 16.02.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №51, серія [NUMBER] . В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що подружнє життя в шлюбі не склалося, так як у позивача з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на спільне подружнє життя, що ставить неможливим подальше перебування у шлюбі, протягом останніх п`яти місяців подружнього життя, між позивачем та відповідачем систематично виникали конфлікти та непорозуміння, що остаточно призвело до розпаду сім`ї. Позивач з відповідачем мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини у подружжя припинені. Збереження шлюбу неможливо. Від шлюбу подружжя мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Учасники справи в судове засідання не з`явилися, позивач в судове засідання не прибула, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Позивач в заяві зазначила, що позов підтримує, вказала, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені з 01.12.2020 року, з того часу з відповідачем мешкають окремо, строк для примирення не потрібен. Відповідач в судове засідання не прибув, надіслав на адресу Печенізького районного суду Харківської області заяву про розгляд справи без його участі. [PERSON] в заяві зазначив, що позов визнає в повному обсязі, згоден на розірвання шлюбу, зазначив, що шлюбно-сімейні відносини з позивачкою припинені з 01.12.2020 року з того часу вони мешкають окремо, строк для примирення не потрібен. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16.02.2019 року, який зареєстрований 16.02.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №51, серія [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із матеріалів справи та письмових пояснень сторін, з 01.12.2020 року подружжя спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, мешкають окремо. Згідно з ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. В силу ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один пере одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній ( ст.55 СК). Частинами 3 та 4 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 111, ч. 1 ст. 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлені в судовому засіданні фактичні взаємини подружжя, суд вбачає всі підстави для розірвання шлюбу, оскільки стосунки, які існують між позивачем та відповідачем формальні та виключають можливість збереження шлюбу в його дійсному розумінні та сенсі та суперечать інтересам позивача. Відповідно до статті 265 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду зазначається розподіл судових витрат. Частинами 1 та 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку, судом встановлено, що позивач як у позовній заяві, так і під час розгляду спору не наполягала на стягненні з відповідача на її користь понесених судових витрат. В силу приписів статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат у даній справі, не застосовувати приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат.

Outcome: approved