Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] через свого представника - адвоката Очиченко О. Г., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі № 639/617/21 за позовом Первинної профспілкової організації Харківського мостобудівного поїзду № 8 Південної залізниці до [PERSON] про стягнення вартості майна, в якій просить суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 5600,00 грн. В обґрунтування заяви зазначено, що адвокат Очиченко О. Г. здійснює представництво інтересів відповідача [PERSON] . Понесені відповідачем судові витрати на правову допомогу у зв`язку із розглядом даної справи складають 5600,00 грн, з яких : 1500,00 грн - підготовлено та подано відзив на позовну заяву по справі № 639/617/21 відповідно до Договору № АО-250321 від 25 березня 2021 року; 3600,00 грн - здійснено 3 виїзди в суд з метою представництва інтересів Клієнта по справі № 639/617/21 відповідно до Договору № АО-250321 від 25 березня 2021 року; 500,00 грн - підготовлено заперечення на відповідь на відзив. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, сторона відповідача просить стягнути з позивача вказані кошти. Представником позивача - адвокатом Приймак В. С., яка діє на підставі ордеру, подано до суду клопотання, в якому вона просила відмовити відповідачу у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5600,00 грн, посилаючись на те, що, по-перше, розмір витрат на правничу допомогу, заявлений стороною відповідача не є співмірним із складністю справи, оскільки витрати відповідача на правничу допомогу значно перевищують ціну позову (707,35 грн). По-друге, за договором про надання правової допомоги № АО-250321 від 25.03.2021 передбачено оплату вартості наданих послуг адвокатом як в готівковій так і у безготівковій формі. Згідно пояснень адвоката під час судового засідання 26.04.2021 клієнт, [PERSON] , сплатив адвокату Очиченко О. Г. вартість наданих послуг за вказаним Договором у готівковій формі, після чого адвокат через банківський застосунок «Приват-24» внесла отримані грошові кошти від клієнта в сумі 5600,00 грн на свій банківський рахунок способом оплати за іншу особу, тобто від імені свого клієнта. Докази отримання оплати послуг адвоката у готівковій формі, у зв`язку із веденням цієї судової справи, надано не було і адвокат не підтвердив, що саме у спосіб сплати готівки відповідач поніс витрати на правничу допомогу. А наданий дублікат квитанції № 0.0.2104310702.1 від 26.04.2021 не може вважатись доказом оплати відповідачем правничої допомоги, оскільки у полі «Код платника» зазначено ідентифікаційний номер платника податків не відповідача, а іншої особи (а.с. 169-171). Відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якій підтримав у повному обсязі заявлені вимоги щодо ухвалення додаткового рішення та наполягав на їх задоволенні. Представник позивача та представник відповідача у судове засідання, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.04.2021 у задоволенні позову Первинної профспілкової організації Харківського мостобудівного поїзду № 8 Південної залізниці до [PERSON] про стягнення вартості майна відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судового збору з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України (а.с. 151, 154-159). Таким чином, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Клопотання про відшкодування судових витрат було викладено у позовній заяві, докази (крім доказів оплати послуг адвоката) для вирішення цього клопотання були додані до позовної заяви. У цій справі надано докази щодо обсягу наданих послуг, а саме акт приймання-передачі наданих послуг № 1. Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством. Суд зазначає, що Цивільний процесуальний кодекс України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначені норми (ст.ст. 137, 141) були введені в ЦПК України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів сторін, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість сторін по справі отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 21 січня 221 року у справі № 280/2635/20 (провадження № К/9901/29763/20). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд враховує критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц) Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, на обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копію Договору № АО-250321 про надання правової допомоги від 25 березня 2021 р. (а.с. 77-78); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1967 [PERSON] (а.с. 76); копію ордеру серії АХ № 1045061 від 25.03.2021 (а.с. 79); копію Акту надання послуг від 16 квітня 2021 р. до Договору № АО-250321 від 25.03.2021 (а.с. 141); копію Акту надання послуг від 26 квітня 2021 р. до Договору № АО-250321 від 25.03.2021 (а.с. 165). З копії Акту надання послуг від 16 квітня 2021 р. до Договору № АО-250321 від 25.03.2021 та копії Акту надання послуг від 26 квітня 2021 р. до Договору № АО-250321 від 25.03.2021 вбачається, що сторони склали ці акти про те, що адвокатом за період з 25.03.2021 по 16.04.2021 та з 19.04.2021 по 26.04.2021 надано наступні послуги: 1) підготовлено та подано відзив на позовну заяву, що становить 1500,00 грн; 2) здійснено 2 виїзди в суд з метою представлення інтересів клієнта, що становить 2400,00 грн; 3) підготовлено заперечення на відповідь на відзив, що становить 500,00 грн; 4) здійснено 1 виїзд в суд 26.04.2021 з метою представлення інтересів клієнта, що становить 1200,00 грн. Вартість послуг за даними актами у їх сукупності складає 5600,00 грн. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката в суді першої інстанції. Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, стороною позивача надано суду клопотання щодо відмови відповідачеві у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5600,00 грн, в якому, зокрема, зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений стороною відповідача не є співмірним із складністю справи, оскільки витрати відповідача на правничу допомогу значно перевищують ціну позову (а.с. 169-171). З матеріалів справи вбачається, що ціна позову складає 707,35 грн. Суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним порівняно з ціною позову. Враховуючи вимоги розумності, справедливості та співмірності, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, суд доходить висновку про необхідність визначення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 2800,00 грн, що підлягає стягненню з позивача на користь [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Outcome: approved