Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач пред'явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, яким просить визначити частки в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], а саме: 1/2 частину за [PERSON] та 1/2 частини за [PERSON] та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 53,50 кв.м, житловою площею 28,70 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 лютого 1995 року відділом приватизації Харківського міського бюро технічної інвентаризації, при цьому їх частки є рівними і фактично кожному належить по Ѕ частині зазначеної квартири. [INFO] помер [PERSON], який є вином позивача. Єдиним спадкоємцем після його смерті є позивач, яка фактично прийняла спадщину у вигляді Ѕ частини вищевказаної квартири, оскільки проживала разом з померлим за однією адресою, турбувалася про нього і доглядала, а після смерті сина - поховала за власні кошти. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2018 року провадження у справі відкрито, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів, з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області витребувані відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO], який мешкав за адресою: [ADDRESS]; з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області витребувано копію актового запису про народження [PERSON], [INFO]. Ухвалою. Харківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2018 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Ніколенко Г.А. витребувані відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO], який мешкав за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримала позовні вимоги. Представник відповідача Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, суду надана заява за підписом Безлюдівського селищного голови Харківського району Харківської області про розгляд справи за відсутності представника Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, в якій він не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить вирішити судовий спір відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 лютого 1995 року Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] загальною площею 53,50 кв.м, житловою площею 28,70 к.в.м. Право власності на вказану квартиру зареєстроване в цілому на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації, запис в реєстровій книзі №17, реєстр 1962/9 від 06 березня 1995 року. Зазначені обставини також підтверджуються технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] та довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №470 від 01 березня 2018 року. [PERSON] є сином позивача [PERSON], що підтверджується актовим записом про народження №83 від 04 вересня 1962 року. [INFO] [PERSON] помер, що підичерджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 січня 2002 року. Згідно акту, складеного депутатом округу №4 Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 04 березня 2018 року, [PERSON] фактично проживала однією сім'єю разом зі своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS], вони вели спільне господарство, після смерті [PERSON] позивач здійснила його поховання. Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко А.С. від 28 березня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки при звернення позивача до нотаріальної контори не ю не надані документи, що підтверджують факт прийняття спадщини. Згідно листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №1062/01.16 від 10 квітня 2018 року та листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко А.С. заяв від інших спадкоємців після смерті [PERSON] до нотаріальних контор не надходило. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що закріплено в ст. 316 ЦК України. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею ч. 1 ст. 369, ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Виходячи з підстав набуття права власності, а саме шляхом приватизації вищевказаної квартири [PERSON] та [PERSON], які були членами однієї сім'ї (мати та син), слід виходити з того, що частки співвласників у вказаному майні є рівними, оскільки інші частки не визначені. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи викладене, суд вважає можливим визначити частки [PERSON] та [PERSON].у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], які є рівними та становлять по Ѕ. Як встановлено вище в судовому рішенні [PERSON] помер [INFO], після його смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири [ADDRESS]. Згідно із ст..529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Отже судом встановлено, що позивач у встановленому діючим на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] законодавством порядку прийняла спадщину після смерті останнього, оскільки проживала з померлим однією сім'єю, здійснювала за ним догляд, а після його смерті - поховала за власні кошти, по теперішній час проживає та зареєстрована у спірній квартирі. Таким чином позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім того, 27 березня 2018 року звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ під №53, заведено спадкову справу №25/2018. В ході судового розгляду не встановлено наявність інших спадкоємців після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-692цс16, при вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з'ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. При таких обставинах, суд вважає встановленим той факт, що [PERSON], як спадкоємцем першої черги спадкування за законом, була прийнята спадщина після смерті сина [PERSON], померлого [INFO], а тому суд вважає [PERSON] такою, що набула право власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного і

Outcome: approved