Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовною заявою, яку в ході судового розгляду справи уточнив та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.07.2015 р., зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим номером 2302, укладений між ТОВ «Будпобутсервіс» та [PERSON] Також просить визнати недійсним свідоцтво про право власності №47237716, видане 09.11.2015 р. Харківським міським управлінням юстиції (далі ХМУЮ). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.10.2008 р. згідно Генерального договору №805/6/18/8-135 (далі договору кредиту) ПАТ «Укрсоцбанк» (далі Банк), що є правонаступником АКБСР «Укрсоцбанк», були надані [PERSON] кредитні кошти у сумі 1200000 доларів США з терміном погашення 12.10.2018 р. Між сторонами 13.10.2008 р. укладено Додаткову угоду №1 до договору кредиту, якою надано кредит у формі разового кредиту у розмірі 297574,83 доларів США зі сплатою 16% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості 12.10.2018 р. та Додаткову угоду №2, якою надано кредит у формі разового кредиту у розмірі 902425,00 доларів США зі сплатою 16% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості 12.10.2018 р. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань по Договору кредиту між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір №805/13/18-5/8-826 від 13.10.2008 р. (далі іпотечний договір), за яким Банку в іпотеку були передані нежитлові приміщення першого поверху №66-1-:-66-6, 66-2а, 66-8-:-66-12, 66-17, 66-17а, 66-18 загальною площею 421,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, Харківська набережна, 9. Банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту, а [PERSON] від виконання своїх зобов'язань ухилявся. Рішенням господарського суду Харківської області від 18.05.2010 р., зі змінами постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2012 р., звернуто стягнення на предмет іпотеки, що знаходиться за адресою: м. Харків, Харківська набережна, 9 та надано право Банку продати предмет іпотеки будь якій особі за початковою ціною у розмірі 10238740,20 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості. На теперішній час заборгованість не погашена. Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015 р. визнано дійсним Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №66-1-:-66-12, 66-14-:-66-17, 66-17-а, 66-18, 66-20 в літ. «А-5» загальною площею 427,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, Харківська набережна, 9, від 16.02.2015 р., укладений між ТОВ «Будпобутсервіс» та ТОВ «Інтерснабстрой» та визнано право власності ТОВ «Будпобутсервіс» на вказані нежитлові приміщення. 22.10.2015 р. ПАТ «Укрсоцбанк» отримав інформаційну довідку №46146774, згідно якої у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вилучена заборона накладена ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з укладенням договору іпотеки. У Державному реєстрі іпотек вилучено запис про іпотеку, накладену ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з укладенням договору іпотеки. Оскільки договір кредиту не погашений, позивач вважає, що іпотечний договір є дійсним. Згідно п.2.1.4 Іпотечного договору ТОВ «Інтерснабстрой» зобов'язаний без письмової згоди ПАТ «Укрсоцбанк» не відчужувати предмет іпотеки, в той час як предмет іпотеки реалізований без згоди Банку. Записи про обтяження іпотекою та заборону відчуження нежитлових приміщень предмету іпотеки вилучені не законно. 06 липня 2015 року ТОВ «Будпобутсервіс» та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу вищезазначених нежитлових приміщень. 26.10.2015 р. власником предмету іпотеки стало ТОВ «ВК ЕКО-ОІЛ» на підставі свідоцтва про право власності №47237716, виданого 09.11.2015 р. ХМУЮ. Позивач вважає, що вказане свідоцтво порушує його право на продаж предмета іпотеки. Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015 р. та договором купівлі-продажу від 06.07.2015 р. ПАТ «Укрсоцбанк» був незаконно позбавлений своїх прав, визначених Іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку». Всупереч вимогам законодавства предмет іпотеки був не законно відчужений ТОВ «Інтерснабстрой» на користь ТОВ «Будпобутсервіс», а в подальшому на користь [PERSON], а в теперішній час власником предмету іпотеки є ТОВ «ВК ЕКО-ОІЛ». Позивач вважає недійсним спірний договір купівлі-продажу з підстав, визначених ч.ч.1,5 ст.203 ЦК України, оскільки правочини не повинні суперечити положенням законів, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України має наслідком визнання правочину недійсним. Частина 1 ст.203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також: моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки виключно на підставі згоди іпотекодержателя. Іпотека на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Харків, Харківська набережна 9, свою дію не припинила, зобов'язання забезпечене іпотекою не виконане. Згоди на відчуження предмету іпотеки Банк не надавав, а правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодавия є недійсним, згідно ч.3 cт.12 Закону України «Про іпотеку». Позивач вважає, що при укладенні правочину допущене порушення вимог ст.5, ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку», а це у відповідності до ст.ст.203, 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. Іпотечний договір є чинним, заборгованість з договором кредиту не погашена. Заяв Банком про погашення кредиту ПАТ «Укрсоцбанк» не надавалось, підстав за якими правомірним було би зняття заборони немає. Внаслідок порушень закону ТОВ «Інтерснабстрой» та ТОВ «Будпобутсервіс» не мали необхідної законодавчої правоздатності для вчинення відчуження нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Харків, Харківська набережна 9. Зазначені порушення призвели до видачі свідоцтво на право власності №47237716, яке порушує право ПАТ «Укрсоцбанк» на реалізацію предмета іпотеки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представники відповідача ТОВ «ВК ЕКО-ОІЛ» [PERSON] проти позову заперечувала, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що предявлені з порушенням норм процесуального права, оскільки позивач не вірно вибрав спосіб захисту свого права. Вважає, що відповідачі [PERSON] та ТОВ «ВК ЕКО-ОІЛ» є добросовісними набувачами нерухомого майна, а тому спірні договір купівлі-продажу та свідоцтво про право власності не можуть бути визнаний недійсним в силу приписів ст.12 ЦК України. Вказує, що позивач не навів конкретних порушень законодавства сторонами при укладанні спірного поговору купівлі-продажу та свідоцтво про право власності, а надані ним докази є неналежними та недопустимими. Оскільки в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» слід відмовлено, вважають, що відсутні підстави для залишення заходів забезпечення позову, тому просять скасувати заходи забезпечення позову після набранням рішенням законної сили. Інші учасники процесу в судове засідання повторно не зявились, повідомлялись належним чином про місце і час судового розгляду справи, тому суд розглядає справу в їх відсутність згідно ст.169 ЦПК України. Суд, вислухавши представників ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ВК ЕКО-ОІЛ», дослідивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 13.10.2008 р. згідно Генерального договору №805/6/18/8-135 (далі Договору кредиту) Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Укрсоцбанк» (далі Банк), надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 1200000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 12.10.2018 р. (т.1 а.с.68-81). 13.10.2008 р. між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору кредиту, якою надано кредит у формі разового кредиту у розмірі 297574,83 долари США зі сплатою 16% річних, та кінцевим терміном погашення 12.10.2018 р. (т.1 а.с.33-40). 13.10.2008 р. між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору кредиту, якою надано кредит у формі разового кредиту у розмірі 902425,00 долари США, зі сплатою 16% річних, та кінцевим терміном погашення 12.10.2018 р. (т.1 а.с. 41-46). В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Договором кредиту, в день укладення договору кредиту, між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір №805/13/18-5/8-826 від 13.10.2008 р. (далі іпотечний договір) за умовами якого Банку передано в іпотеку нежитлові приміщення першого поверху №66-1-:-66-6, 66-2а, 66-8:66-12, 66-17, 66-17а, 66-18 загальною площею 421,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, Харківська набережна 9 (далі спірні нежитлові приміщення 1-го поверху, що розташовані за адресою: м. Харків, Харківська набережна, 9) (т.1 а.с.60-65). Банк виконав свої зобов'язання за Договором кредиту, однак [PERSON] від прийнятих на себе зобов'язань за Договором кредиту ухилявся, в звязку з чим виникла заборгованість. Рішенням господарського суду Харківської області від 18.05.2010 р., що частково змінено постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2012 р., задоволено позов Банку. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що знаходиться за адресою: м. Харків, Харківська набережна, 9 та надано право Банку продати предмет іпотеки будь якій особі за початковою ціною у розмірі 10238740,20 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості, шляхом застосування процедури продажу встановленою ст.38 Закон України «Про іпотеку» (т.1 а.с.112-142). В той же час рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015 р. визнано дійсним укладений 16 лютого 2015 року між ТОВ «Будпобутсервіс» та ТОВ «Інтерснабстрой» Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №66-1-:-66-12, 66-14-:-66-17, 66-17-а, 66-18, 66-20 в літ. «А-5» загальною площею 427,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків. Харківська набережна, 9. Також визнано право власності ТОВ «Будпобутсервіс» на нежитлові приміщення 1-го поверху №66-1-:-66-12, 66-14-:-66-17, 66-17-a, 66-18, 66-20 в літ. «А-5» загальною площею 427,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, Харківська набережна, 9 (т.1 а.с.148-156). В подальшому за договором купівлі-продажу від 06.07.2015 р., укладеному між ТОВ «Будпобутсервіс» та відповідачкою [PERSON],посвідченому приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим №2302, власником вищезазначених нежитлових приміщень стала [PERSON] Згідно Свідоцтва про право власності №47237716, виданого Харківським міським управлінням юстиції 09.11.2015 р., спірні нежитлові приміщення 1-го поверху, що розташовані за адресою: м. Харків, Харківська набережна, 9 перейшли у власність ТОВ «ВК ЕКО-ОІЛ». На момент укладання спірних правочинів, які позивач просить визнати недійсними, з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та реєстру іпотек була вилучена заборона, накладена на спірні нежитлові приміщення, що підтверджується інформаційною довідкою №46146774, згідно якої у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вилучена заборона на спірні нежитлові приміщення 1-го поверху, що розташовані за адресою: м. Харків, Харківська набережна, 9, накладена ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з укладенням договору іпотеки. У Державному реєстрі Іпотек вилучено запис про іпотеку, накладену ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з укладенням договору іпотеки (т.1 а.с.143-147). Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 06.07.2015 р. та Свідоцтва на право власності №47237716 позивач посилається на те, що записи про обтяження іпотекою та заборону відчуження нежитлових приміщень, що є предметом іпотеки вилучені не законно. Позивач вважає, що іпотека на спірні нежитлові приміщення свою дію не припинила, згоди на відчуження предмету іпотеки Банк не надавав, тому правочин з продажу предмету іпотеки, за відсутності згоди іпотекодержателя на відчуження, є недійсним. Позивач вказує, що при укладенні правочину допущене порушення вимог Закону України «Про іпотеку», що у відповідності до ст.ст.203, 215 ЦК України є підставою недійсності правочину, оскільки зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. На думку позивача відповідачі ТОВ «Інтерснабстрой» та ТОВ «Будпобутсервіс» не мали необхідної цивільної дієздатності для вчинення відчуження нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Харків, Харківська набережна 9. Наведені позивачем порушення на його думку призвели до видачі свідоцтво на право власності №47237716 від 09.11.2015 р., яке порушує право позивача на реалізацію предмета іпотеки. Проте з доводами позивача суд не погоджується з наступних підстав. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частиною першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Положення ч.1 ст.216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Згідно ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Таким чином, враховуючи вимоги ст.16 ЦК України, слід зазначити, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно, що узгоджується з правовою позицією, висловленою в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна, що узгоджується з правовими висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 07.11.2012 р. по справі №6-107цс12 та від 28.06.2013 р. по справі №6-58цс13. Спірний договір купівлі-продажу був укладений 06.07.2015 р. між покупцем [PERSON] та продавцем ТОВ «Будпобутсервіс», за яким право власності на нежитлові приміщення було визнано вищезазначеним рішенням Господарського суду Харківської області від 12.05.2015 р., що набуло законної сили і було чинним на момент укладання спірного договору. Відповідно до правової позиції, викладеній в п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» набувач вважається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав та не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. Відповідачка [PERSON], вчиняючи спірний договір, що посвідчувався нотаріусом, який в тому числі перевіряв обтяження нерухомого майна та цивільну дієздатністьпродавця, вжила всіх необхідних заходів, виявила обережність та обачність, тому відсутні підстави для визнання її недобросовісним набувачем нерухомого майна за спірним договором купівлі-продажу. Необґрунтованим є посилання позивача, як на підставу визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним, на вимоги Закону України «Про іпотеку», яким передбачено необхідність отримання згоди іпотекодержателя на відчуження предмету іпотеки. Так, перед посвідченням правочину щодо нерухомого майна, який обов'язково вчиняється у нотаріальній формі, нотаріусом проводиться перевірка такого нерухомого майна на предмет заборони відчуження або арешту цього майна. В пункті 1.4. спірного договору купівлі-продажу від 06.07.2015 р., укладеного між ТОВ «Будпобутсервіс» та [PERSON], вказується, що під забороною (арештом) відчуження та обтяження іпотекою згідно з Державним реєстром речових прав нерухоме майно не перебуває, що підтверджується Інформацією із зазначеного реєстру від 06.07.2015 р. Згідно інформаційної довідки №46146774 відсутні відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек про наявність записів про заборону або іпотеку спірного нерухомого майна на користь позивача (т.1 а.с.143-147). Доказів того, що вилучення заборони, накладеної на спірні нежитлові приміщення, з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та реєстру іпотек, відбулось незаконно, а також, підтверджуючих недобросовісність відповідачів [PERSON] та ТОВ «ВК ЕКО-ОІЛ» при укладанні спірних правочинів, позивачем не надано. Оскільки на момент вчинення спірного договору купівлі-продажу були відсутні відомості щодо прав третіх осіб на майно, що відчужувалось, згода позивача на його укладання та посвідчення не потребувалась. Спірний договір купівлі-продажу вчинений у письмовій формі, був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним,підписаний обома сторонами, посвідчений нотаріусом та зареєстровано в реєстрі, форма укладання договору відповідає вимогам закону. Доказів, того що при укладенні договору купівлі-продажу продавець ТОВ «Будпобутсервіс» не мав цивільної дієздатностідля вчинення договору відчуження нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Харків, Харківська набережна 9, позивачем не надано. Суду також надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих недійсність свідоцтва про право власності №47237716, видане Харківським міським управлінням юстиції 09.11.2015 р., згідно якого вищезазначені нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Харків, Харківська набережна 9, перейшли у власність відповідача ТОВ «ВК ЕКО-ОІЛ», який також є добросовісним набувачем, а тому Свідоцтво про право власності №47237716 також не може бути визнаний недійсним в силу приписів ст.12 ЦК України. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 06.07.2015 р., зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2302, укладений між ТОВ «Будпобутсервіс» та [PERSON] та Свідоцтва про право власності №47237716, виданого Харківським міським управлінням юстиції 09.11.2015 р., є не обґрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. Якщо у задоволенні позову відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законно сили. Проте суд одночасно з ухваленням судового рішення може постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, що передбачено ч.6 ст.154 ЦПК України.

Outcome: dismissed