Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

позивач ПАТ «Державний експортно-імпорний банк України» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредиту у сумі 78067,45 гривень та судові витрати. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 8382646746БН/2013-09 від 11.09.2013 року. Відповідно до умов 2.1., 2.2., 2.3. кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у сумі кредитної лінії для проведення операції із застосуванням картки з лімітом не більше 38000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення кредиту 31.08.2015 року, на умовах повернення, строковості, платності, а позичальник зобовязався: повністю повернути кредит до 31.08.2015 року, а у випадку надіслання банком вимоги про дострокове повернення кредиту не пізніше терміну, вказаного у відповідній вимозі Банку; щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірах, порядку та на умовах, передбачених кредитним договором; сплачувати у випадках та у розмірах, передбачених кредитним договором, штрафні санкції, а саме пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Банк повністю виконав свої зобовязання за кредитним договором, відкривши позичальнику картковий (поточний) рахунок № [NUMBER] та надав їй кредит у сумі 38000,00 гривень. Позичальник не дотримувалась умов кредитного договору щодо погашення кредиту згідно зі встановленим графіком, не виконувала свої зобовязання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом. У звязку з цим банк 03.05.2014 року звертався до позичальника з письмовою вимогою здійснити погашення простроченої заборгованості в повному обсязі. Враховуючи наявність порушень умов п.п. 7.2.2, 7.2.4 кредитного договору, банк скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту в повному обсязі, у звязку з чим направив позичальнику претензію від 18.06.2014 року з вимогою в строк до 27.06.2014 року достроково погасити прострочену заборгованість. Проте, позичальник, отримавши вищезазначені вимоги банку, їх не виконав. Банк протягом тривалого часу очікував добровільного виконання позичальником своїх зобовязань, але дотепер зобовязання за кредитним договором позичальником не виконані, заборгованість залишається непогашеною, у звязку з цим банк був вимушений звернутися до суду. Станом на 31.07.2015 року позичальник має заборгованість за кредитним договором у сумі 78067,45 гривень, з яких: 32623,84 гривні заборгованість за кредитом; 17533,54 гривні заборгованість за процентами за користування кредитом; 10713,50 гривень пеня; 1094,54 гривні 3 відсотки річних та 16102,03 гривні інфляція. Враховуючи викладене, просив стягнути з [PERSON] на користь банку вказану заборгованість у сумі 78067,45 гривень та судові витрати у сумі 780,68 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, але до суду надійшло електронне повідомлення № 44 від 14.03.2016 року, в якому представник позивача просив розглядати дану справу за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач позов визнала частково та зазначила, що на даний час більшу частину заборгованості вона сплатила, а саме 56739,70 гривень. Не погашеними лишились лише штрафні санкції у сумі 27910,07 гривень, з яких: 10713,50 гривень пеня; 1094,54 гривні 3 відсотки річних та 16102,03 гривні інфляція. Вона згідна сплатити заборгованість, яка залишилась, проте просила зменшити суму пені з 10713,50 гривень до 713,50 гривень, оскільки прострочка, а відтак, і пеня, у неї виникла в результаті того, що вона не працювала, доглядала за хворим батьком та фізично не могла сплачувати кредит. Вислухавши відповідача, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов не достатньо обґрунтований, а тому підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні, 11.09.2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 8382646746БН/2013-09. Відповідно до умов 2.1., 2.2., 2.3. кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі кредитної лінії для проведення операції із застосуванням картки з лімітом не більше 38000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення кредиту 31.08.2015 року, на умовах повернення, строковості, платності, а позичальник зобовязалася повністю повернути кредит до 31.08.2015 року. Банк повністю виконав свої зобовязання за кредитним договором, відкривши позичальнику картковий (поточний) рахунок № [NUMBER] та надав їй кредит у сумі 38000,00 гривень, що підтверджується поточною випискою по контрактам з карткового рахунку № [NUMBER] за період з 06.09.2013 року по 03.08.2015 року. Відповідач була ознайомлена з кредитним договором та таблицею сукупної вартості кредиту та ефективної процентної ставки і погодилася з їхніми умовами, про що свідчить її підпис на вказаних документах. Умовами вказаного кредитного договору визначено права та обов'язки сторін, порядок та строки погашення кредиту й сплати інших платежів, відповідальність сторін. Так, згідно умов кредитного договору, позичальник зобовязалася: повністю повернути кредит до 31.08.2015 року, а у випадку надіслання банком вимоги про дострокове повернення кредиту не пізніше терміну, вказаного у відповідній вимозі Банку (п.п. 2.1, 2.2, 7.2.1); щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірах, порядку та на умовах, передбачених кредитним договором (пп.2.1, 2.3, 4.1, 4.2, 7.2.4); сплачувати у випадках та у розмірах, передбачених кредитним договором, штрафні санкції, а саме пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (п.п. 7.2.7, 9.1, 9.2). Пунктом 7.2.2 кредитного договору передбачений обовязок позичальника щомісяця, в останній робочий день кожного місяця, починаючи з місяця, в якому розмір ліміту кредитної лінії зменшуватиметься, здійснювати погашення частин кредиту, які перевищуватимуть зменшений у цей же день розмір ліміту кредитної лінії. Згідно п.п. 4.2, 7.2.4 кредитного договору, позичальник зобовязалась щомісячно сплачувати банку нараховані відсотки за користування кредитом у валюті кредиту, а саме не пізніше останнього робочого дня, на ступного за місяцем, в якому вони були нараховані, та в дату останнього повернення кредиту. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи з розміру процентної ставки на суму фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом (п. 4.1). Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, за користування кредитом, позичальник зобовязаний щомісячно сплачувати банку проценти, нараховані за процентною ставкою 36,00% річних. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений у зобовязанні. Як зазначає позивач, та чого не заперечувала сама відповідач [PERSON], остання умов договору щодо погашення кредиту, згідно зі встановленим графіком, не дотримувалася та зобовязання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом не виконувала, в звязку з чим, станом на 31.07.2015 року у неї виникла заборгованість у сумі 78067,45 гривень, з яких: 32623,84 гривні заборгованість за кредитом; 17533,54 гривні заборгованість за процентами за користування кредитом; 10713,50 гривень пеня; 1094,54 гривні 3 відсотки річних та 16102,03 гривні інфляція, що також підтверджується розрахунком заборгованості [PERSON] перед АТ «Укрексімбанк» за договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка у рамках зарплатного проекту від 11.09.2013 року № 8382646746БН/2013-09. Під час розгляду цивільної справи, відповідач [PERSON] частково погасила заборгованість по кредиту. Зокрема, згідно електронного повідомлення керуючого філією АТ «Укрексімбанк» від 22.02.2016 року, відповідачем на користь банку сплачено 56789,70 гривень, з яких для погашення заборгованості за позовом 50157,38 гривень. Решта 6632,32 гривні було розподілено та оплачено наступним чином: 213,70 гривень комісія банку; 05,00 гривень комісія банку; 6413,62 гривень нараховані відсотки за період з 01.08.2015 року по 17.02.2016 року включно. Залишок несплаченої заборгованості [PERSON] становить 27910,07 гривень - штрафні санкції. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] частково заборгованість за кредитним договором погасила, що підтвердив також представник банку у своєму повідомленні. Непогашеними лишились тільки штрафні санкції. Згідно позовних вимог штрафні санкції у сумі 27910,07 гривень складаються з: пені у сумі 10713,50 гривень; 3% річних у сумі 1094,54 гривні та 16102,03 гривні інфляція. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] не заперечувала щодо стягнення з неї на користь банку штрафних санкцій (пені, інфляції та 3% річних), проте просила суму пені (10713,50 гривень) зменшити на 10000,00 гривень, оскільки: вона визнала свою провину та повністю сплатила заборгованість за користування кредитом у сумі 56789,70 гривень; певний період у неї не було можливості сплачувати кредит, оскільки вона була безробітною, про що повідомляла банк; в даний момент вона працевлаштована, але у неї на утриманні перебуває неповнолітня донька та двоє батьків-пенсіонерів, один з яких батько є інвалідом І групи і саме у звязку з його лікуванням вона брала даний кредит. Таким чином, просила зменшити суму стягуваної з неї пені з 10713,50 гривень до 713, 50 гривень, які вона готова сплатити разом із сумою інфляції та 3% річних. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, щ обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, вислухавши відповідача та надані нею документи у підтвердження зазначеного вище клопотання, враховуючи суму пені, яку просить стягнути позивач та суму, на яку відповідач просить зменшити розмір пені, вважає за доцільне зменшити розмір пені з 10713,50 гривень до 5713, 50 гривень. Таким чином, враховуючи все вище викладене, суд вважає, що позов недостатньо обґрунтований та підлягає до часткового задоволення. Зокрема, суд, перевіривши розрахунки штрафних санкцій, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Державний експортно-імпорний банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 22910,07 гривень, з яких: 5713,50 гривень пеня; 1094,54 гривні 3 відсотки річних та 16102,03 гривні інфляція. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпорний банк України» судові витрати у сумі 357 гривень 44 копійки. На підставі наведеного та

Outcome: approved