Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» 02 грудня 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що 26 серпня 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 28050 доларів США, з терміном повернення не пізніше 25.08.2026 року зі сплатою відсотків в розмірі 10 % річних. В подальшому розмір процентної ставки за домовленістю між сторонами змінювався. Також вказував, що в забезпечення виконання кредитних зобов'язань між позивачем та відповідачем [PERSON] 26 серпня 2005 року укладено договір поруки, за яким відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання відповідати за виконання позичальником всіх зобов'язань перед кредитом в повному обсязі. Позивач посилався на те, що відповідачі вимоги за договорами не виконали, станом на 10 листопада 2014 року заборгованість за кредитом складає 17100,20 доларів США. В поданій до суду позовній заяві просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 17100,20 доларів США та понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Не оспорював сплату відповідачем в рахунок боргу суми коштів відповідно до наданих до суду квитанції від 15 жовтня 2014 року, 14 листопада 2014 року та від 11 грудня 2014 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнавав частково. Не оспорював факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів на умовах, зазначених позивачем в поданій до суду позовній заяві, повністю погоджувався з наданим до суду розрахунком позовних вимог. Але просив суд додатково врахувати розмір грошових коштів, які були сплачені відповідачем [PERSON] відповідно до квитанцій від 15 жовтня 2014 року, 14 листопада 2014 року та від 11 грудня 2014 року. Також вважає, що з відповідачів за кредитним договором сума коштів має бути стягнута в грошовій одиниці України (гривні), а не в доларах США, як того просить позивач. Вважає, що підлягає стягненню сума в межах заявлених позивачем позовних вимог, розмір яких 253155,21 грн., з урахуванням додатково сплачених коштів, тобто, в сумі 244893,10 грн. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №234Н-401 (в системі обліку банку №10804814000) від 26 серпня 2005 року, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 28050 дол. США, а відповідач зобов'язалася щомісяця повертати наданий кредит згідно графіку погашення кредиту, зі строком повернення кредиту у повному обсязі не пізніше 25.08.2026 року. Також встановлено, що згідно з умовами договору за користування кредитними коштами [PERSON] зобов'язалася сплатити проценти у розмірі 10,0 % річних. 25 лютого 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду, згідно з якою змінено розмір процентної ставки на 9,5% річних з 05.02.2007 року. Додатковою угодою від 04 листопада 2009 року змінено розмір процентної ставки на 12,0 % річних з 05.11.2010 року. Згідно з п. 7.1. укладеного між сторонами кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та/або сплати процентів за кредит сплачується пеня в розмірі 0,2% річних від суми простроченого платежу, розрахованої за кожен день прострочення платежу. Як встановлено в судовому засіданні, позивач виконав взяті на себе за договором зобов'язання, надав відповідачу кредитні кошти, що визнавалося представником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання в терміни, встановлені договором, належним чином та в повному обсязі не виконувала. У зв'язку з невиконанням зобов'язань станом на 10.11.2014 року заборгованість за кредитним договором № 234Н-401 складає 17100 дол. США 20 цнт., що станом на 10.11.2014 року за курсом НБУ 14.804225 грн. за 1 дол. США еквівалентно 253 155 грн. 21 коп., з яких: - 16914,17 дол. США (що еквівалентно 250401,18 грн.) заборгованість за кредитом, у тому числі 1108.27 дол. США прострочена заборгованість за строк з 27.01.2014 року по 10.11.2014 року; - 185,24 дол. США (що еквівалентно 2742, 33 грн.) заборгованість за процентами за строк з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року; - 0.79 дол. США (що еквівалентно 11,70 грн.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована за строк з 28.12.2013 року по 10.11.2014 року. Даний розмір заборгованості позивачем здійснено відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та не оспорювався представником відповідача в судовому засіданні. Також встановлено, що до зазначеного розрахунку позивачем не було включено додатково сплачені відповідачем [PERSON] кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі 179 доларів США, еквівалент 2318,31 грн., згідно з квитанцією від 15 жовтня 2014 року та 186 доларів США, еквівалент 2894,16 грн., згідно з квитанцією від 14 листопада 2014 року, а всього - 365 доларів США. Грошові кошти в розмірі 179 доларів США, які сплачені відповідачем [PERSON] згідно з квитанцією від 15 жовтня 2014 року враховані позивачем в наданому до суду розрахунку (а.с.40, 47), тому твердження представника відповідача про необхідність їх вирахування з суми боргу за позовною заявою є безпідставним. Тому суд, приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням додатково сплачених позивачем [PERSON] коштів в загальному розмірі 365 доларів США. При цьому суд, здійснюючи розрахунки, враховує, що сплачена відповідачем грошова сума в розмірі 365 доларів США має бути направлена на погашення відсотків в сумі 185,24 дол. США та пені в сумі 0,79 дол. США, що всього складає 186,03 доларів США, а решта в сумі 178,97 доларів США - в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом. Тому загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON], за кредитним договором від 26 серпня 2005 року складає 16733 дол. США 20 цнт., що станом на 04.03.2015 року (на день розгляду справи судом)за курсом НБУ 24.820658 грн. за 1 дол. США еквівалентно 415 329 грн. 03 коп., з яких: 16733,20 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі 927,30 дол. США - прострочена заборгованість за строк з 27.01.2014 року по 10.11.2014 року. При цьому твердження представника відповідача про те, що заборгованість має бути стягнута в гривневому еквіваленті, а не в доларах США, не заслуговує на увагу. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Також дослідженими в справі доказами встановлено, що в забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON] відповідач [PERSON] згідно договору поруки від 26.08.2005 року, укладеного з позивачем, зобов'язався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Наявність у відповідачів солідарної відповідальності визнавалося представником відповідача в судовому засіданні. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача солідарно підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 16733,20 доларів США. Також з відповідачів відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати в розмірі 2531,55 грн. в рівних частках з кожного по 1265,77 грн.

Outcome: partial