Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Єврогазбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], просить ухвалити рішення, яким звернути стягнення на транспортний засіб - автомобіль Volvo S80, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], який належить [PERSON], що є предметом застави за Договором застави транспортних засобів №б/н, посвідченого 26.09.2012р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Паламар Р.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1194, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трістар Авто Еліт», в рахунок часткового задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» за Кредитним договором № 565-260412 від 26.04.2012р. в сумі 332 076 416,08 грн. шляхом продажу вищевказаного автомобіля на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження за початковою ціною за домовленістю сторін на дату укладення договору застави - 187 076,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.04.2012р. між ПАТ «Єврогазбанк» та ТзОВ «Трістар Авто Еліт» укладено кредитний договір № 565-260412, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику відновлювальну мультивалютну відкличну кредитну лінію з лімітом максимальної заборгованості 21 460 000 грн., а позичальник зобов'язався повернути отримані кошти до 18.03.2013р. зі сплатою 15 % річних за кредитні кошти в доларах США, 15 % річних за кредитні кошти в євро, 30 % річних за кредитні кошти в національній валюті України. Згідно із змінами, що вносились протягом дії кредитного договору, сторони домовились, що позичальник зобов'язується повернути отримані кошти до 15.12.2014р. із сплатою аналогічних відсотків. В якості забезпечення виконання грошового зобов'язання, 26.09.2012р. між ПАТ «Єврогазбанк» та ТзОВ «Трістар Авто Еліт» укладено договір застави транспортних засобів, предметом яких стали автомобілі: VOLVO S80, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER]; LAND ROVER DEFENDER 90 2.4 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] кузов № [NUMBER]; VOLVO S60 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] кузов № [NUMBER]. За домовленістю сторін, станом на дату укладення договору застави, вартість автомобілів становить 718 539 грн. В подальшому, 25.12.2012р. між сторонами укладено договір про внесення змін до договору застави, за умовами яких, предметом застави стали автомобілі: VOLVO S80, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER]; LAND ROVER DEFENDER 90 2.4 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] кузов № [NUMBER], 12.05.2014р., шляхом укладення нового договору про внесення змін до договору застави, предметом застави став лише автомобіль LAND ROVER DEFENDER 90 2.4 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] кузов № [NUMBER]. За змістом цих договорів про внесення змін до договору застави, відбулось значне зменшення кількості та вартості заставного майна, при тому що заборгованість за основним зобов'язанням продовжувала збільшуватись і в кінцевому, станом на 29.01.2016р. становить 332 076 416,08 грн. Постановою Правління НБУ від 16.07.2014р. позивача віднесено до категорії неплатоспроможних банків, а виконавчою дирекцією Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб 16.07.2014р. прийнято рішення про запровадження з 17.07.2014р. тимчасової адміністрації. 17.11.2014р. Постановою Правління НБУ в позивача відкликано банківську ліцензію, а 18.11.2014р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію. З метою проведення заходів щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, Уповноваженою особою Фонду проведено перевірку договорів позивача на предмет їх нікчемності, в тому числі договорів про внесення мін до договору застави, якими відбулось штучне виведення предмета застави при не погашеній заборгованості. 27.01.2016р. на адресу відповідача, як нового власника автомобіля скеровано вимогу про погашення заборгованості або повернення автомобіля, договір про виведення якого із предмета застави визнано нікчемним. Вказане повідомлення залишилось проігнорованим. Враховуючи, що застава зберігає свою силу при зміні власника, просить в примусовому порядку звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу прилюдних торгах за початковою ціною в сумі 187 076 грн., що була узгоджена сторонами на момент підписання договору застави. В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції повноважний представник позивача підтримав заявлені вимоги. Дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представники третіх осіб в судове засідання також не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причин неявки суду не повідомили. Представник ТзОВ «Трістар Авто Еліт» попередньо подав письмові заперечення проти позову, оскільки звернення до суду із позовом про застосування наслідків нікчемних правочинів можливе виключно протягом дії тимчасової адміністрації, яка завершилась 17.11.2014р, тобто за 15 місяців до пред'явлення позову. Крім цього, на момент укладення договору про виключення спірного транспортного засобу із застави, діяли інші підстави визнання правочинів нікчемними, які позивачем не доведені. Також, вважає безпідставним твердження позивача про те, що відбулось зменшення вартості застави, оскільки 12.05.2014р., коли вилучався спірний автомобіль, в заставу було передано інший автомобіль вартістю 189 584 грн. За погодженням із представником позивача суд вважає можливим закінчити розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 26.04.2012р. між ПАТ «Єврогазбанк» та ТзОВ «Трістар Авто Еліт» укладено кредитний договір № 565-260412, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику відновлювальну мультивалютну відкличну кредитну лінію з лімітом максимальної заборгованості 21 460 000 грн., а позичальник зобов'язався повернути отримані кошти до 18.03.2013р. зі сплатою 15 % річних за кредитні кошти в доларах США, 15 % річних за кредитні кошти в євро, 30 % річних за кредитні кошти в національній валюті України (а.с.15-17). В подальшому, шляхом підписання додаткових договорів до кредитного договору внесено зміни, згідно з якими сторони неодноразово продовжували термін повернення заборгованості (а.с.17зв-24). В якості забезпечення виконання грошового зобов'язання, 26.09.2012р. між ПАТ «Єврогазбанк» та ТзОВ «Трістар Авто Еліт» укладено договір застави транспортних засобів, предметом яких стали автомобілі: VOLVO S80, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER]; LAND ROVER DEFENDER 90 2.4 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] кузов № [NUMBER]; VOLVO S60 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] кузов № [NUMBER] (а.с.28-31). Згідно п. 1.4 договору застави, загальна вартість предмета застави сторонами узгоджена на рівні 718 539 грн., а вартість спірного автомобіля - на рівні 187 076 грн. Договором від 25.12.2012р. про внесення змін до договору застави від 26.09.2012р. (а.с.33) із предмета застави виключено автомобіль марки VOLVO S60 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] кузов № [NUMBER], а аналогічним договором від 12.05.2014р. (а.с.34), із предмету застави виключено автомобіль марки VOLVO S80, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов № [NUMBER]. Згідно даних НАІС ДДАІ МВС України (а.с.35-36), спірний автомобіль на праві власності належить відповідачу. Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 16.07.2014р. (а.с.10) розпочато процедуру виведення ПАТ «Єврогазбанк» з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію, а постановою НБУ від 17.11.2014р. (а.с.11) відкликано у позивача банківську ліцензію. Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 18.11.2014р. (а.с.12) розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Єврогазбанк», а рішенням від 18.12.2014р. (а.с.13) призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк». Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Пункт 1 ч. 3 цієї статті встановлює нікчемність правочинів неплатоспроможного банку, згідно з якими останній безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Положення п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в такому випадку наділяють уповноважену особу Фонду правом повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Про нікчемність договору від 12.05.2014р. про внесення змін до договору застави, за умовами якого із предмета застави виключений спірний автомобіль та про обов'язок повернути такий автомобіль банку відповідача повідомлено листом від 27.01.2016р. (.а.с.37), який отримано останнім 09.02.2016р. (а.с.38). Оскільки договір про виключення спірного автомобіля із застави у встановленому законом порядку визнано нікчемним, перешкоди для звернення стягнення на нього відсутні. Так, згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, договір застави та породженні ним права та обов'язки залишаються чинними в тій редакції, що існувала до внесення нікчемних змін. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Аналогічний обов'язок позичальника закріплено ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Трістар Авто Еліт» зобов'язання за кредитним договором виконує не належним чином. Згідно розрахунку заборгованості, який перевірено та прийнято судом як такий, що зроблений фахово відповідно до умов договору (а.с.25-27), станом на 29.01.2016р. заборгованість за кредитним договором становить 332 076 416,08 грн. (триста тридцять два мільйона сімдесят шість тисяч чотириста шістнадцять грн. вісім коп.), що складається з: суми заборгованості за кредитом - 6 240 773,88 доларів США та 897 600,00 грн.; сума заборгованості по процентам - 4 558 365,22 доларів США та 748 241,94 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1 489 236,73 доларів США та 214 194,41 грн.; пені за несвоєчасну сплату відсотків - 835 323,29 доларів США та 132 131,05 грн. Відповідно до п. 5.2, пп. 5.5.1 п. 5.5 Розділу 4 договору застави, заставодержатель набуває права звернути стягнення на предмет застави незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання при повному; або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту або при несплаті або частковій несплаті у встановлений кредитним договором строк сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлений кредитним договором строк сум неустойки. У випадку невиконання заставодавцем письмової вимоги заставодержателя про усунення порушень зобов'язань за цим договором або за кредитним договором у встановлений заставодержателем строк, така вимога заставодержателя задовольняється за рахунок предмета застави або за вибором заставодержателя у порядку, що передбачений чинним законодавством України шляхом набуття заставодержателем права власності на предмет застави або шляхом продажу предмета застави заставодержателем будь-якій особі-покупцеві або на публічних торгах. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами 1 та 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Верховний Суд України на підставі аналізу вказаних норм закону під час розгляду цивільної справи № 6-10цс13 сформулював правову позицію від 06.03.2013р., згідно з якою роз'яснив, що норми чинного законодавства дозволяють позивачу на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах. З огляду на той факт, що позивач вправі задовольнити власну вимогу у спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу на публічних торгах за ціною, визначеною на момент підписання договору, що передбачено договором та не заборонено законом, враховуючи те, що станом на дату ухвалення рішення заборгованість за кредитним договором не погашена, а зміна власника предмета застави не припиняє її сили, суд знаходить позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави обґрунтованими. Посилання представника третьої особи на те, що даний позов міг бути пред'явлений виключно під час дії тимчасової адміністрації є безпідставним, оскільки як зазначено в п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», застосування наслідків недійсності правочину може відбуватись в тому числі протягом ліквідації банку. Так само, не спростовує висновків суду позиція третьої особи про те, що до спірних правовідносин в частині визнання правочинів нікчемними підлягав застосуванню Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, яка діяла на момент укладення таких договорів, оскільки такі дії позивача у встановленому законом порядку неправомірними не визнані, а встановлена останнім нікчемність не спростована. Що стосується пояснень третьої особи про те, що в момент укладення спірних договорів відбулась заміна предмета застави, то як вірно зазначає позивач, норми чинного законодавства не обмежують кількість забезпечувальних обтяжень. Відтак, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2806,14 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.40). На підставі наведеного та

Outcome: approved