Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач просить постановити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1673-ДКФ від 04.06.2008 року у розмірі 110 905,97 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - на житловий глинобитний будинок загальною площею 141,0 кв.м., жилою площею 53,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області площею 2 860 кв.м., з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Болградською державною нотаріальною конторою 31.01.2001 року за реєстром №984 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві Болградське БТІ, номер запису 34 в книзі 1, реєстраційний номер 17758447, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна , на підставі оцінки , проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити відповідачів [PERSON] і [PERSON] з вищезазначеного житлового будинку із зняттям їх з реєстраційного обліку у Болградському районному секторі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області; стягнути з відповідачів судові витрати в сумі 1 109,05 грн. При цьому позивач посилається на те, що 04.06.2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Державний ощадний банк України» (надалі ВАТ «Державний ощадний банк України») в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №1673-ДКФ, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 292 000 грн. на умовах, визначених кредитним договором,з кінцевим терміном повернення кредиту до 04 червня 2013 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме зазначений вище житловий будинок. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 292 000 грн. Згідно з умовами кредитного договору №1673-ДКФ відповідач зобов'язався погашати кредит щомісячно та сплачувати нараховані Банком відсотки. Проте, в обумовлені кредитним договором строки відповідач [PERSON] свої зобов'язання щодо своєчасного внесення платежів по погашенню кредиту та процентів за користування кредитними коштами не виконав, в зв'язку з чим станом на 24.12.2014 року заборгованість за кредитним договором складає 110 905 грн. 97 коп. Пунктом 6.1 іпотечного договору передбачено право Банка застосувати один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити вимоги іпотекодержателя : на підставі виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. На вимогу Банку щодо погашення заборгованості за кредитним договором , а також звільнення житлового будинку , переданого в іпотеку , у разі непогашення заборгованості у встановлений строк, відповідачі не реагують. Заборгованість за кредитом не погашена і на теперішній час не сплачується. В добровільному порядку вказаний житловий будинок відповідачі не звільнили. Тому він - позивач змушений звернутися з цим позовом до суду . Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про підтримання позовних вимог, задоволення їх у повному обсязі та про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] неодноразово були викликані судове засідання,але до суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причину неявки до суду не повідомили, заперечення проти позову не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. 04 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Ізмаїльського відділення №6708 ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №1673-ДКФ, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в сумі 292 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,5 % річних, строком на п'ять років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 04 червня 2013 року (а.с.33-40). Відповідно до п.1.5. кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався проводити погашення кредиту щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 4 867,00 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 25 липня 2008 року. Останній платіж в рахунок погашення кредиту в сумі 4 847,00 грн. та сплату нарахованих процентів здійснити не пізніше 04 червня 2013 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Ізмаїльського відділення №6708 ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. по реєстру за №4891, згідно якого відповідачем [PERSON] Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: жилий глинобитний будинок загальною площею 141,0 кв.м., жилою площею 53,2 кв.м., який складається в цілому з одного жилого будинку за літерою А, сараїв за літерами Б.В, дворових споруд за №1-4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області, площею 2860 кв.м., з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.69-71). Постановою Кабінету Міністрів України №502 від 06.04.2011 року «Про внесення змін до постанови КМУ №261 від 25.02.2003 року» внесені зміни до Статут Банку, назву Бнку змінено з Відкрите Акціонерне Товариство «Державний ощадний банк України» на Публічне Акціонерне Товариство «Державний ощадний банк України». Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок сплати яких встановлюються договором. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно з п.п 4.2.1, 4.2.2. кредитного договору №1673-ДКФ від 04.06.2008 року Банк вправі вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи відсотками стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку , в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.5.2 зазначеного кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту, своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів , Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 24 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, не здійснював погашення кредиту та процентів за його користування в установлені кредитним договором строки, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом станом на 24.12.2014 року в сумі 110 905 грн. 97 коп., яка складається з наступних частин: - прострочений основний борг по кредиту - 61 109,87 грн. - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.02.2009 року по 24.12.2014 року - 21 264,25 грн. - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.12.2011 року по 24.12.2014 року - 24 285,82 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.12.2011 року по 24.12.2014 року - 4 246,03 грн. (а.с.12-21). Відповідно до ст.525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Згідно із частинами першою, другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Пкнктом 6.1. іпотечного договору, укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] 04.06.2008 року , іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина ) не буде виконано, а також у будь - який час незалежно від настання строку платежу, у випадку невиконання іпотекодержателем будь - якого з своїх обов'язків за кредитним та іпотечним договорами. Згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання, передбачені кредитним договором не виконав. У зв'язку з виникненням простроченої заборгованості Банк 13 жовтня 2014 року направив позичальнику та іпотекодавцю - відповідачу [PERSON] вимогу , в якій повідомив відповідача про наявну заборгованість за кредитом, запропонував йому погасити цю заборгованість у 30- денний строк з дня отримання вимоги та попередив, що у разі непогашення заборгованості у визначений строк , в рахунок погашення заборгованості буде звернено стягнення на предмет іпотеки (а.с.8). Також Банк 13 жовтня 2014 року направив обом відповідачам вимогу про добровільне звільнення вказаного вище будинку у разі непогашення заборгованості за кредитом (а.с.9-10). Ці письмові вимоги були отримані відповідачами 16.10.2014 року , що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.11). Проте відповідачі не вжили заходів для погашення заборгованості й звільнення житлового будинку. Наявна заборгованість за кредитним договором відповідачем [PERSON] не погашена і на теперішній час не сплачується. За вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Позивач обрав способом захисту звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною його реалізації на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В п. 42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатися: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За викладених обставин суд доходить висновку , що вимога позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Разом з тим суд вважає, що вимога позивача про виселення відповідачів з зазначеного житлового будинку та зняття їх з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] зареєстровані в житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується довідками Болградського районного сектора ГУДМС України в Одеській області від 22.02.2015 року (а.с.59-60). Предметом іпотеки є житловий будинок по [ADDRESS] За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення,що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. За змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по справі № 6-39цс15. Cудом встановлено, що відповідачем [PERSON] в іпотеку передано житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , який йому належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданим Болградською районною державною нотаріальною конторою 31.01.2001 року по реєстру за № 984 (а.с.80-82), тобто цей житловий будинок був придбаний відповідачем не за рахунок отриманих кредитних коштів. Тому суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеного будинку, оскільки виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого постійного жилого приміщення не відповідає порядку, встановленому законом. Крім того, відповідачі не зареєстровані в будинку , що є предметом іпотеки. Відповідно до ст.79,88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1109 грн.05 коп. (а.с.1).

Outcome: partial