Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач первісно звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкової Ю.А., державного нотаріуса Лісової Н.В. про визнання частковим недійсним договору дарування, визнання права власності на самочинно збудовані будівлі та споруди. В ході розгляду справи позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги, в позові в редакції від 23.03.2018, пред'явленого до [PERSON], [PERSON], за участі третьої особи приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенкової Ю.А. просить визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку [ADDRESS], укладений 27 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Земенковою Ю.А. 27.12.2014 за р.№ 1879, а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.1979 №1-3147 та договору дарування частини житлового будинку від 03.09.2004 №7144 вона є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS]. У 2005-2007 роках вона, за власні кошти, переобладнала та добудувала: житлову прибудову літ А?-1, внаслідок чого площа забудови - прибудови стала розміром 5,25x7,68 кв.м., літню кухню Д-1, розміром 3,34x4,4м, літню кухню - сарай - вбиральню И-1, розміром 2,3x5,83м. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 09.10.2007 за нею було визнано право власності на самочинно збудовані споруди - добудови до існуючих прибудов, внаслідок чого площа забудови «А?-1» стала розміром 5,25x7,68 м, літньої кухні Д-1, розміром 3,34x4,4м, літньої кухні - сараю - вбиральні И-1, розміром 2,3x5,83м. Рішення набрало законної сили 22.10.2007. 23.11.2007 виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області їй був виданий Витяг з рішення «Про оформлення реконструкції будівель та споруд № 271/6», з наданням їй права оформити реконструкцію будівель і споруд по [ADDRESS] - перепланування в частині житлового будинку, внаслідок чого житлова площа частини будинку стала 39,9 кв.м., загальна площа - 63,3 кв.м. та внести зміни в інвентарні справи. Також, 13.12.2007 виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради видано витяг з рішення «Про затвердження актів по прийняттю в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів № 286/6» та акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, а саме добудови до прибудови до частини житлового будинку від 16.11.2007, затверджений виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради. 10.12.2014, після смерті [PERSON], яка була співвласником іншої ? частини спірного житлового будинку, [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та за ним було зареєстровано право власності на вказану частину спірного житлового будинку. 27.12.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частки житлового будинку, за яким він передав безоплатно у власність [PERSON] 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенковою Ю.А. 27.12.2014 за р.№ 1879. За цим договором абз.2 п.1 передбачено, що «житловий будинок, частка якого відчужується, саманний жилою площею 60,6 кв.м., загальною площею 98,4 кв.м., за літ. А- 1, та господарські споруди: В-1 сарай, Д-1 літня кухня, И-1 літня кухня - сарай-убиральня, Л-убиральня, № 1 - огорожа, № 2 - водогін, № 3 - вигрібна яма». Таким чином, за вказаним договором було відчужено об'єкти, які було самочинно збудовано нею та вона мала всі необхідні документи на оформлення права власності на них. 13.02.2018 рішенням Мелітопольського міськрайонного суду було визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.12.2014 на ім'я [PERSON] в частині відчуження об'єктів Д-1 літня кухня, И-1 літня кухня - сарай-убиральня житлового будинку [ADDRESS]. Отже, слід визнати і недійсним договір дарування частки житлового будинку, укладеного 27.12.2014 між [PERSON] та [PERSON] Крім того, на час укладення спірного договору дарування, на вказаний житловий будинок була накладена заборона на відчуження нерухомого майна, а тому нотаріус Земенкова Ю.А., посвідчивши вказаний договір, порушила вимоги ст. 55 Закону України «Про нотаріат» та не отримала згоду особи, в інтересах якої було встановлено обтяження. В судовому засіданні позивач та її представники повністю підтримали позовні вимоги з підстав викладених у уточненій позовній заяві, при цьому, представник позивачки адвокат [PERSON] пояснив, що у зв'язку зі смертю [PERSON] вимоги пред'явлені до його матері [PERSON], як спадкоємцю сторони спірного договору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, при цьому пояснила, що її син, [PERSON], в 2014 році, після смерті бабусі, її матері [PERSON], отримав у спадщину ? частину спірного будинку. В 2014 році її син [PERSON] подарував свою частку будинку [PERSON] Вона співвласником будинку ніколи не була. Про те, що син подарував належну йому частку в будинку, їй стало відомо лише через півроку після укладення договору дарування. При житті син ніколи не висловлювався щодо оспорювання договору дарування. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав письмовий відзив на позов, в якому зазначає, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03.03.2016 було скасовано рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 09.10.2007, яким було визнано право власності на самочинно збудовані споруди за [PERSON] та в подальшому залишено без змін касаційною інстанцією. Вважає [PERSON] неналежним відповідачем, а той факт, що [PERSON] є спадкоємицею після смерті [PERSON] жодного значення для справи немає, оскільки [PERSON] помер в 2017 року, а договір дарування він уклав у 2014 році. Третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенкова Ю.А. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, при цьому пояснила, що договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] був посвідчений нею у відповідності з вимогами законодавства, ніяких порушень закону України «Про нотаріат» вона не допускала. Відомості щодо складових об'єкту нерухомого майна, що відчужувалось були внесені відповідно до договору дарування на підставі правовстановлюючих документів наданих дарувальником, тобто свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вона також перевірила наявність заборон як по суб'єкту так і про об'єкту відчуження. Згідно даних реєстру будь -яких обтяжень та заборон на майно [PERSON] виявлено не було, а було виявлено обтяження на частку спірного будинку, що належить [PERSON] Наявність заборони на майно одного із співвласників будинку не є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії іншому співвласнику. Отже, підстав для визнання договору дарування недійсним немає. Представник третьої особи адвокат Скворцова О.В. вказані доводи підтримала. До суду також надані письмові пояснення третьої особи приватного нотаріуса Земенкової Ю.В., відповідно до яких, 27.12.2014 нею був посвідчений договір дарування частки нерухомого майна, власниками якого були [PERSON] та [PERSON], яким це майно належало на праві спільної часткової власності. Відчужувана частка нерухомого майна належала дарувальникові [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в якому був зазначений наступний опис житлового будинку, частка якого відчужувалась: «саманний житловий будинок, загальною площею - 98,4 кв.м, жилою площею 60,6 кв.м., позначений у плані під літерою А-1, господарчі споруди: В-1 сарай, Д-1 літня кухня, И-1 літня кухня-сарай-убиральня, Л-убиральня, №1 - огорожа, №2 - водогін, №3 - вигрібна яма». Право власності дарувальника було оформлено у встановленому заковом порядку. Відчужувана дарувальником частка зазначеного нерухомого майна, згідно до його правовстановлюючих документів, складала 1/2. Частки співвласників у вказаному нерухомому майні в натурі виділені не були. В договір дарування, за згодою його сторін, було включено опис нерухомого майна, який повністю відповідав правовстановлюючим документам дарувальника, даним відповідного реєстру та технічного паспорта на відчужуване нерухоме майно. На момент посвідчення договору дарування земельна доданка, на якій було розташоване це нерухоме майно, не перебувала у власності його співвласників. Договір дарування не передбачав визначення порядку володіння та користування нерухомим майном, та в принципі не міг містити таких умов, оскільки порядок користування володіння майном визначається між співвласниками, а дарувальник і обдарований співвласниками відчужуваної частки майна не були, що унеможливлювало визначення зазначеного порядку між ними. До посвідченні договору нею виконано вимоги пункту 2.1 Глави 2 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема, були проведені перевірки відсутності заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За результатами перевірок відомості про арешт або заборони на дарувальника та належної йому відчужуваної частки житлового будинку в реєстрі відсутні. Заборони відчуження на які посилається позивач та його представник у позові стосувались лише частки майна яка належить позивачці [PERSON] Вказані заборони не перешкоджали іншому співвласнику розпоряджатись належною йому часткою майна, оскільки вони є обмеженням тільки дня позивачки [PERSON] Отже, сторонами договору дарування були надані усі передбачені законодавством документи для укладання договору дарування вищезазначеного майна. Ці документи не містили ніяких суперечностей, неоднозначностей, недостовірних даних, що могли б викликати у неї, як нотаріуса, будь-які підозри сумніви щодо законності вчиненого ними правочину або в силу вимог законодавства були б підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії. Суд, вислухавши позивачку, її представників, відповідачку [PERSON], представника відповідача [PERSON], третю особу, її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. Позивачка [PERSON] є власником ? частини житлового будинку за адресою [ADDRESS], що належить їй на підставі договору дарування частини житлового будинку від 03.09.2004 та договору купівлі-продажу від 09.10.2007. Власником іншої ? частини вказаного житлового будинку є [PERSON] /т. 2 а.с. 12-17, т.1 а.с. 27-33,187/ Відповідач [PERSON] набув право власності на ? частину житлового будинку на підставі договору дарування частки житлового будинку, укладеного 27.12.2014 з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусам Мелітопольського міського нотаріального округу Земенковою Ю.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1879 /т.1а.с. 188/ З договору дарування частки житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що житловий будинок, частка якого відчужується, саманний, жилою площею 60,6 кв.м., загальною площею 98,4 кв.м., за літерою А-1, та маються господарські споруди: В-1 сарай, Д-1 літня кухня, И-1 літня кухня - сарай-убиральня, Л - убиральня, №1 - огорожа, № 2 - водогін, №3-вигрібна яма. /т.1 а.с. 187-189/ Частка житлового будинку, яка відчужується належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.2014 після смерті [PERSON], померлої [INFO]./т.2 а.с. 168/ З копії спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом була витребувана довідка МБТІ від 27.05.2014 № 1178 /а.с. 160-161/, з якої вбачається, що внаслідок уточнених розмірів та площ та згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 09.10.2007 (справа № 2-4877/, в якому визнається право власності на самочинно побудовану житлову прибудову до будинку за адресою [ADDRESS]; літню кухню Д-1; літню кухню-сарай-убиральну И-1; житлову прибудову до будинку А-1 було здано до експлуатації 16.11.2007 та затверджено рішенням Мелітопольського міськвиконкому від 13.12.2007, але в наслідок добудов, ідеальна частка не співпадає з реальною. 10.12.2014 державним нотаріусом Мелітопольської нотаріальної контори Лісовою Н.В. на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Мелітопольською державною нотаріальною конторою 23.01.1981. На земельній ділянці розміром 364 кв.м. розташовані: саманний житловий будинок площею 98,4 кв.м., жилою площею -60,6 кв.м., означений у плані під літерою А-1, господарчі споруди: В-1 сарай, Д-1 літня кухня, И-1 літня кухня-сарай-убиральня, Л-убиральня, 1-огорожа, 2-водогін, 3- вигрібна яма./т.1 а.с. 168/ Отже, господарські споруди до будинку, частина якого була предметом відчуження за договором дарування, укладеним між [PERSON] та [PERSON], відповідають переліку господарських споруд, що зазначені в свідоцтві про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] та перейшли у власність останнього і ці дані вказані відповідно до довідки МБТІ № 1178 від 27.05.2014. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується учасниками справи за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 09.10.2007 було визнано право власності на самочинно збудовані споруди - добудову до існуючих прибудов, внаслідок чого площа забудови прибудови А1-1 стала розміром 5,25х7,68м; літню кухню Д-1 розміром 3,34х4,4 м.; літню кухню-сарай-уборну И-1 розміром 2,3х5,83м, розташовані на земельній ділянці, що обслуговує належну позивачу частину житлового будинку [ADDRESS]. На вказане рішення суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, яка рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03.03.2016 була задоволена, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.10.2007 у справі скасовано, в задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення апеляційного суду Запорізької області ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 28.09.2016 залишено без змін. Отже, з матеріалів справи вбачається, та не оспорюється сторонами, що у 2007 році [PERSON] було здійснено самочинне будівництво добудови до існуючих прибудов та господарських споруд кухню Д-1 та літню кухню-сарай-уборну И-1, право власності на які було визнано за рішенням суду, та відповідні зміні внесені до технічної документації будинку, а тому при оформленні [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] вказані будівлі були зазначені у свідоцтві про право на спадщину. А при відчуженні [PERSON] частини належної йому частини спірного житлового будинку на користь [PERSON] вказані будівлі відповідно були вказані у договорі дарування. Рішення суду щодо визнання права власності на самочинне будівництво було скасовано вже після переходу права власності на частину будинку до [PERSON] та [PERSON] Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 13.02.2018, яке набрало законної сили 16.03.2018, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], за участі третіх осіб державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори Лісової Н.В., [PERSON], про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом було задоволено вимоги позивачки, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.12.2014, видане державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лісовою Н.В., за р№ 1-1382 на ім'я [PERSON] в частині відчуження об'єктів Д-1 літня кухня, И-1 літня кухня-сарай убиральня житлового будинку [ADDRESS]. /т.2 а.с. 143-145/ Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно вимог ст. 376 ЦК України Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оскільки судове рішення про визнання за позивачкою права власності на самочинно збудовані будівлі скасовано право власності [PERSON] на ці об'єкти припинено. Згідно вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, приймаючи до уваги, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.02.2018 було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.12.2014 в частині відчуження об'єктів Д-1 літня кухня, И-1 літня кухня-сарай убиральня житлового будинку [ADDRESS], на підставі якого [PERSON] був власником частини вказаного житлового будинку при відчуженні її [PERSON] за договором дарування, і ці споруди включені до складу господарських споруд, вказаних в цьому договорі, суд, враховуючи положення ст.18 ЦПК України, вважає, що договір дарування частки житлового будинку, від 27.12.2014, укладений між [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсним в частині включення в якості складової частини домоволодіння господарських споруд: Д-1 літня кухня, И-1 літня кухня-сарай-убиральня. Вирішуючи питання про визнання недійсним договору дарування в цілому, як то просить позивачка, з підстав зазначених нею у позові суд виходить з наступного. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З вимог ст.ст. 717, 718,719,722 ЦК України вбачається, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, якою встановлені загальні вимоги, додержання яких є неохідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні не було встановлено, що при вчиненні правочину, договору дарування, його сторонами не було додержано вимог, встановлених частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України Кодексу та на підтвердження цих обставин позивачка доказів не надала. В обґрунтування позовних вимог як на підставу недійсності правочину в цілому позивачка посилається на включення до договору дарування відомостей щодо літньої кухні Д-1, літньої кухні-сараю убиральні И-1 житлового будинку [ADDRESS]. Проте, ці обставини є підставою для визнання правочину частково недійсним з мотивів наведених вище у рішенні суду. При цьому суд виходить із положень ст. 217 ЦК України відповідно до яких недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. В даному випадку можливо припустити, що укладений між [PERSON] та [PERSON] правочин, міг бути вчинений і без включення до нього умов щодо включення до складової частини домоволодіння вищевказаних господарських споруд. Посилання позивачки як на підставу недійсності правочину порушень нотаріусом Земенковою Ю.А. вимог ст. 55 Закону України «Про нотаріат», оскільки вона посвідчила договір дарування при наявності заборони відчуження, накладеного на весь будинок, а тому необхідно було брати згоду особи, в інтересах якої було встановлено обтяження, суд вважає необґрунтованими. На підтвердження своїх вимог позивачка надала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, з якого вбачається, що державним нотаріусом Тимченко М.Г. 06.08.2015 було зареєстровано припинення обтяження щодо нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS]. З актуальної інформації про державну реєстрацію обтяження вбачається, що час реєстрації 24.05.2005, підставою виникнення є договір застави від 24.10.1999, вид обтяження - заборона на нерухоме майно, особа в інтересах якої встановлено обтяження - [PERSON], реєстратор: Мелітопольська державна нотаріальна контора. /т.2 л.д. 43/ При цьому, позивачка та її представник посилаються на те, що спірний договір дарування був укладений при наявності цього обтяження. Між тим, в судовому засіданні було встановлено, та не спростовується позивачкою, що грошові зобов'язання перед [PERSON] мала саме вона. А ні колишні власники будинку [PERSON] та [PERSON], а ні відповідач [PERSON] будь-яких грошових зобов'язань перед [PERSON] не мали. Ці обставини підтверджуються і наявними в матеріалах справи витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, з яких вбачається наявна інформація про реєстрацію 24.05.2005 Мелітопольською державною нотаріальною конторою обтяження, тип обтяження - заборона, об'єкт обтяження - частина будинку за адресою [ADDRESS]. Відомості про власника - [PERSON], підстави обтяження - договір застави від 19.05.1999. /т.1 а.с. 166-167,229-230/ Отже, наявне при укладанні спірного договору дарування обтяження стосувалося майна позиваки та її зобов'язань. Доводи позивачки та її представника про те, що нотаріус Земенкова Ю.А. при посвідченні договору дарування між [PERSON] та [PERSON] не перевірила наявність обтяжень та заборон відчуження на житловий будинок спростовуються матеріалами на підставі яких укладено вказаний договір. Суду надано копії витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, копія витягу за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких інформація щодо заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна за параметрами запиту відносно [PERSON] відсутня, наявна заборона на будинок, частину будинку за адресою [ADDRESS], власником якого є [PERSON] на підставі договору застави від 19.05.1999. /т.1 а.с.229-232/. Крім того, в обґрунтування своїх вимог щодо недійсності правочину позивачка посилається на норми ст.215 ЦК України, якою визначається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому позивачка посилається не на недодержання сторонами вимог встановлених законом, а на порушення, на думку позивачки, нотаріусом вимог законодавства при вчиненні нотаріальної дії, що може бути окремим предметом оскарження. Таким чином в судовому засіданні не було встановлено порушення прав позивачки у зв'язку із укладанням договору дарування частини житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів витрати на сплату судового збору по 275 грн 60 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial