Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

позивач подав до суду позовну заяву та просить розірвати кредитний договір № Т0076089 від 04 лютого 2017 року; стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» суму боргу в загальному розмірі 37056,09 гривень, з яких: заборгованість за кредитним договором в розмірі 15028,03 гривень; комісія за управління кредитом в розмірі 10820,18 гривень; штраф в розмірі 7213,44 гривень; збитки від інфляції в розмірі 3393,32 гривень; 3 % річних в розмірі 601,12 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 04 лютого 2017 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № Т0076089, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 15028,03 гривень на купівлю ноутбука HP15-ay027ur на строк 18 місяців зі сплатою 4,5 % щомісячної комісії за управління кредитом; щомісячний платіж склав 1511,19 гривень. Позивач повністю виконав свої зобовязання за кредитним договором № Т0076089 від 04 лютого 2017 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором. Відповідач отримав ноутбук HP15-ay027ur відповідно до видаткової накладної № ФТЗ-0161-16419832 від 04 лютого 2017 року, але свої зобовязання щодо повернення кредиту не виконав, в результаті чого станом на 01 червня 2018 року утворилась заборгованість у загальному розмірі37056,09 гривень, з яких: заборгованість за кредитним договором в розмірі 15028,03 гривень; комісія за управління кредитом в розмірі 10820,18 гривень; штраф в розмірі 7213,44 гривень; збитки від інфляції в розмірі 3393,32 гривень; 3 % річних в розмірі 601,12 гривень. Отже, відповідач порушив договірні зобовязання, не повернув суму боргу в обумовлені сторонами строки та допустив порушення зобовязання на 16 платіжних періоди (496 дні), що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2018 року відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав суду заяву, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні вимоги позивача визнав частково та пояснив, що не заперечує проти стягнення з нього суми боргу, суми індексації та 3% річних, оскільки кредит отримував та не повернув суму боргу, інші виплати стягненню не підлягають. Будь-яких інших клопотань сторонами не надано. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши заяву представника відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 04 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» та [PERSON] укладено кредитний договір № Т0076089, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 15028,03 гривень з урахуванням страхового платежу на строк 18 місяців, а відповідач зобовязався повернути кредит, вносити плату за користування кредитом, розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 834,93 гривень з моменту укладення договору до 08 квітня 2017 року; з 09 квітня 2017 року розмір щомісячного платежу складає 1511,19 гривень. Відповідно до п. 3.7 кредитного договору № Т0076089 від 04 лютого 2017 року плата за користування кредитом складається з річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% від суми кредиту; щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 4,5% від суми кредиту. За повне або часткове прострочення чергового платежу по поверненню кредиту відповідач зобовязався сплатити позивачу штраф у розмірі 601,12 гривень за кожний випадок прострочення; за невиконання (неналежне виконання) умов договору - нести відповідальність згідно з чинним законодавством України. Позивач повністю виконав свої зобовязання за кредитним договором № Т0076089 від 04 лютого 2017 року та надав відповідачу кредит у розмірі і на умовах визначених цим договором, про що свідчить видаткова накладна № ФТЗ-0161-16419832 від 04 лютого 2017 року, але відповідач свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконав, в результаті чого станом на 01 червня 2018 року виникла заборгованість у загальному розмірі 37056,09 гривень, з яких: - заборгованість за кредитним договором в розмірі 15028,03 гривень; - комісія за управління кредитом в розмірі 10820,18 гривень; - штраф в розмірі 7213,44 гривень; - збитки від інфляції в розмірі 3393,32 гривень; - 3 % річних в розмірі 601,12 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України або, що вказаний договір кредиту було розірвано між сторонами, припинено або визнано недійсним у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № Т0076089 від 04 лютого 2017 року, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а саме стягненню підлягає сума боргу за кредитом, комісія за управління кредитом, штраф, збитки від інфляції та 3 % річних. Крім того, відповідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Враховуючи, що відповідачем не повернута сума кредиту та не сплачені обовязкові платежі, що є істотним порушенням його умов кредитного договору № Т0076089 від 04 лютого 2017 року та сума заборгованості в повному обсязі стягнута з відповідача у примусовому порядку за рішенням суду, тому кредитний договір укладений 04 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» та [PERSON] підлягає розірванню. Таким чином, суд повністю задовольняє вимоги позивача, та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved