Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач просить розірвати договір (без номера) оренди земельної ділянки від 06 серпня 2012 року між [PERSON] та ПОСП «Мажарка» щодо використання земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5743 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Мажарської сільської ради Кегичівського району Харківської області, зареєстрований у відділі Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області 25 жовтня 2012 року за №632318254001340, стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. Згідно з позовом, [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5743 га на території Мажарської сільської ради Кегичівського району Харківської області, щодо якої 06 серпня 2012 року укладено договір оренди землі з відповідачем на 10 років. [PERSON] помер [INFO] року, внаслідок чого відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку. 16 вересня 2016 року, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом позивач отримала у власність зазначену земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5743 га. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. А сторони зазначеного договору домовилися саме про інше, адже пунктом 41 договору оренди земельної ділянки без номера від 06 серпня 2012 року передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Будь-яких пропозицій щодо внесення змін до пункту 41 зазначеного договору оренди ні від [PERSON] за життя, ні від позивача, а ні від відповідача не надходило. Позивач неодноразово, спочатку усно, а потім і письмово зверталася до відповідача із заявами про розірвання договору оренди, відповідач відмовився. Пунктом 36 договору оренди передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, позивач згоди щодо продовження дії зазначеного договору не надавала, новий договір оренди укладати відмовляється. У судовому засіданні позивач та її представник викладені в позові обставини підтвердили, позов підтримали, позивача повідомила, що про існування будь-яких інших договорів між [PERSON] та відповідачем їм невідомо. Представник відповідача проти позову заперечив, просив долучити до матеріалів справи копію договору оренди землі б/н від 23 вересня 2014 року між [PERSON] та ПОСП «Мажарка» про передачу в оренду земельної ділянки площею 3,5743 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER], умовами якого не передбачено, що розірвання договору відбувається у разі зміни власника. Зазначений договір підписаний власником, відображає волевиявлення сторін, але, з невідомих причин, не зареєстрований у встановленому порядку. У судовому засіданні досліджені: копії паспорту та ІПН позивача (а.с.4,5); копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2016 року (а.с.6); копія договору оренди землі від 06 серпня 2012 року з додатками (а.с.7-14); копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року №68283805 (а.с.15); копія заяви [PERSON] до ПОСП «Мажарка» про розірвання договору оренди від 12 жовтня 2016 року (а.с.16); документи на підтвердження повноважень сторін; копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно… від 27 березня 2017 року №83454507; копія договору оренди землі від 23 вересня 2014 року між [PERSON] та ПОСП «Мажарка»; інші документи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон) (в редакції, на момент їх виникнення), іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За положеннями ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. В ч.1 ст.14 Закону передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Згідно з положеннями ч.2 ст.207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За змістом ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст.18 Закону набирає чинності. З огляду на зазначену норму, суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на договір оренди землі від 23 вересня 2014 року б/н, як на доказ існування інших домовленостей між відповідачем та [PERSON] щодо підстав розірвання договору, оскільки зазначений договір у встановленому порядку не зареєстровано, в зв'язку з чим є не укладеним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ч.3 ст. 31 Закону (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Частиною 4 статті 32 Закону передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Судом встановлено, що на даний час договір оренди землі, що його просить розірвати позивач, є укладеним (сторони на момент його підписання досягли згоди щодо всіх умов договору, в т.ч. щодо підстав для його розірвання) та чинним (зареєстрованим у встановленому законодавством порядку). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із матеріалів справи, а саме, пункту 41 оскаржуваного договору, сторони погодилися, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, є підставою для зміни або розірвання договору. Зазначена умова договору сторонами узгоджена та прийнята, протягом дії договору її не змінено та не оскаржено, тому суд вважає її достатньою та обґрунтованою підставою для дострокового розірвання договору. Право власності позивача на земельну ділянку підтверджено свідоцтвом про право на спадщину та відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги позивача належним чином доведеними та обґрунтованими. Згідно з п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають присудженню в сумі 640 грн. з відповідача на користь позивача. Підстав допустити негайне виконання цього рішення суд не вбачає

Outcome: approved