Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики, укладеним 29.03.2018р., в сумі 40000,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи тим, що з позичальником укладено договір позики на суму 100000,00 грн., яку останній зобов`язувався повернути двома частинами в обумовлені сторонами строки; позичальник гроші отримав, але не виконав грошові зобов`язання зі сплати першої частини грошових коштів за договором в сумі 40000,00 грн., які зобов`язався повернути йому в строк до 31.12.2018р. Відповідач повторно не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його місця проживання. Відповідач не повідомив про причини неявки, відзив на позов не подав. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, вважає можливим розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК. З наданих доказів судом встановлено: З наданого договору позики, посвідченого нотаріусом, укладеного 29.03.2018р. між [PERSON] (позикодавець) і [PERSON] (позичальник), встановлено, що позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення грошові кошти 100000грн., а відповідач отримав дані кошти, позичені ним, і зобов`язався повернути позичені кошти: у строк до 31.12.2018р. 40000грн., у строк до 31.12.2019р. - 60000грн. Згідно п.1 договору - грошові кошти позичальник отримав до підписання договору. Згідно п.4 договору - грошові кошти мають бути повернуті за місцем проживання позикодавця готівкою або на його картковий рахунок. Згідно п.5 договору - підтвердженням повернення позичальником кредитних коштів є передача примірника договору позичальнику. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання . Таким чином, факт укладення договору позики між сторонами доведений; договору надано належну форму. Передача коштів від позикодавця до позичальника відбулась у відповідності до умов договору. Судом досліджено оригінал договору позики, який нотаріально посвідчений і який суду пред`явлений саме позивачем. Таким чином, доведено, що позичальник прострочив зобов`язання в частині повернення до 31.12.2018р. 40000грн. і вказані кошти позикодавцю не повернув у строк, оговорений сторонами і до даного часу. Відповідач даного факту не заперечив, не надав суду жодного доказу на спростування даного факту. Таким чином, встановлено, що відповідач не виконав і прострочив грошове зобов`язання, що виникло у нього за договором позики перед позивачем. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 626 ЦКУ - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 638 ЦКУ - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.1046 ЦКУ - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦКУ - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦКУ - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є реальним договором і є укладеним з моменту передання грошей. Тобто у даному випадку договір є укладеним і підлягає виконанню позичальником. Згідно ст.1049 ЦКУ - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦКУ - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідач не надав ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, не надав доказів на підтвердження виконання ним грошових зобов`язань щодо сплати боргу - повністю або частково. Тому, є підстави для стягнення з відповідача вказаної суми 40000грн., які він повинен був повернути позивача до 31.12.2018р. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку за договором в даному випадку не встановлено. Також, оскільки позов задовольняється, то стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст.141 ЦПК України підлягають понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позову - 768,40грн.

Outcome: approved