Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» договору кредиту №67 від 27.05.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 67532,00 гривень. Також вказують, що 09.03.2010 року загальними зборами акціонерів банку було прийнято рішення про зміну найменування АКБ «Укрсоцбанк», відповідно до яких повне найменування банку стало Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Вказують, що в результаті порушення умов кредитного договору №67 від 27.05.2008 року та невиконання відповідачем своїх зобовязань станом на 26.02.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 133754,13 грн., яка складається\~з наступного: 51704,25 грн.\~заборгованість за кредитом; 66830,80\~грн. - заборгованість за відсотками; 6928,38 грн.\~розмір інфляційних витрат за кредитом; 8290,70\~грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками. Також вказують, що в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON]\~27.05.2008 року було укладено договір поруки №67. Відповідно до зазначеного договору поруки, поручитель зобовязується\~перед кредитором солідарно відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобовязань, що виникли з кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником. Позивач стверджує, що на виконання умов договору на адресу позичальника та поручителя були направлені письмові вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, однак станом на дату подання позову до суду вимоги банку відповідачами не виконані. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 133754,13 грн., а саме: 51704,25 грн.\~заборгованість за кредитом; 66830,80\~грн. - заборгованість за відсотками; 6928,38 грн.\~розмір інфляційних витрат за кредитом; 8290,70\~грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками; також просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак до його початку надав суду письмову заяву, згідно якої вимоги позову підтримують в повному обсязі, просять суд стягнути з відповідачів всю суму заявлених позовних вимог за кредитним договором та судовий збір, а також не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак від її представника до суду надійшла заява, згідно якої остання позовні вимоги не визнає, просить справу розглянути за відсутності відповідача [PERSON] та не фіксувати судове засідання технічними засобами. Також від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності до вимог банку, згідно якої остання вказує, що як вбачається з умов кредитного договору сторони визначили строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобовязань за кредитом, кінцевий строк повернення кредиту до 26 травня 2013 року (п.1.1.1 договору). Останній щомісячний платіж повинен бути повернутим позивачу 20 травня 2013 року. Разом з тим, звертає увагу суду на те, що згідно наданого банком розрахунку заборгованості, останній платіж по кредиту був здійснений 19.05.2009 року та після цієї дати жодного платежу боржником здійснено не було, а тому строки позовної давності не переривались та є такими, що пропущені банком. Таким чином, вказує на те, що передбачений Законом 3-річний строк позовної давності вимог банку до відповідача [PERSON] сплив 26.05.2016 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак спрямував до суду заяву згідно якої вимоги позову ПАТ «Укрсоцбанк» не визнає, просить справу розглянути у його відсутність та просить суд застосувати строк позовної давності до вимог банку. Посилається на те, що як вбачається з умов кредитного договору, кінцевий строк повернення кредиту сплив 26 травня 2013 року, а оскільки він є поручителем, то передбачений Законом 6-місячний строк вимог до поручителя сплив 26.11.2013 року. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту №67 (а.с.6-9). Згідно умов договору [PERSON] отримала кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання коштів у розмірі 67532,00 гривень. В результаті порушення умов кредитного договору №67 від 27.05.2008 року та невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань, станом на 26.02.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 133754,13 грн., яка складається\~з наступного: 51704,25 грн.\~заборгованість за кредитом; 66830,80\~грн. - заборгованість за відсотками; 6928,38 грн.\~розмір інфляційних витрат за кредитом; 8290,70\~грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.17-19). \~ \~ \~ \~Також 23.03.2018 року позивачем направлено письмову вимог на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вимогою усунути порушення умов договору (а.с.15-16). При цьому з розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відповідачем [PERSON] останній платіж в рахунок погашення заборгованості було здійснено 19.05.2009 року (а.с.17). Відповідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно положень статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В частині 3 статті 267 ЦК України вказано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Положення ч.4 статті 267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів того, що вони не пропустили строк позовної давності. При цьому судом встановлено, що заява відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог позивача з проханням повністю відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у позові у звязку зі спливом позовної давності заявлена відповідачем до винесення рішення і у відповідності до вимог цивільного та цивільно-процесуального законодавства України. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному звязку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У звязку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому, сторонами у п.1.1.1. договору кредиту №67 від 27.05.2008 року був встановлений кінцевий строк повернення основної заборгованості до 26.05.2013 року. При цьому позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, банком з позичальником було узгоджено будь-які інші строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, інфляційних витрат. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 03 квітня 2018 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з вищевказаним позовом. Таким чином судом встановлено, що строк позовної давності для вимог до відповідача [PERSON] для ПАТ «Укрсоцбанк» на момент подання позову до суду минув. Останній строк подання позову для позивача був 26 травня 2016 року. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача ПАТ «Укрсоцбанк» до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню у звязку зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявила остання. Також, як встановлено судом, в якості забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та [PERSON]\~27.05.2008 року було укладено договір поруки №67 (а.с.10-11). Відповідно до умов вказаного договору поруки №67, [PERSON] зобовязався\~перед кредитором солідарно відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобовязань, що виникли з кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником. З укладеного договору поруки вбачається, що відповідач [PERSON] надав свою згоду забезпечувати виконання зобовязань по кредитному договору, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] \~ \~ \~ \~Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору поруки, а саме п.3.1.1. позивачем 23.03.2018 року було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором (а.с.15-16). Згідно вказаного пункту договору поруки поручитель зобовязаний протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником зобовязання забезпеченого порукою, виконати відповідне зобовязання шляхом перерахування на рахунки кредитора суми невиконаного позичальником зобовязання. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. При цьому, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань (п.6.2 договору поруки).\~ \~ \~ \~ Разом з тим, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду на викладене, оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, слід застосувати положення ч.4\~ст.559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 вересня 2014 року №6-53цс14.\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи дату виконання основного зобовязання 26.05.2013 року (а.с.6) та дату звернення позивача з даним позовом до суду 03.04.2018 року (а.с.3), суд вважає, що в задоволенні позову до поручителя [PERSON] слід також відмовити. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed