Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до суду з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування із відповідача, мотивуючи тим, що [PERSON], 29 листопада 2014 року близько 14.20 год., керуючи автомобілем «Mercedes Benz-1517», реєстраційний номер [NUMBER] в м. Києві на проспекті Маяковського, 5, скоїв ДТП, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль «Volvo CX 70», реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. Винність [PERSON] підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2014 року. ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» відповідно до страхового полісу було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 82 974,64 грн. Оскільки, згідно страхового полісу ліміт відповідальності становив 50000,00 грн., то просить суд стягнути із [PERSON] різницю, а також сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. Представник позивача ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» ТОВ «Старк Україна» в судове засідання не з'явилася. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Позов підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав вказавши, що на момент вчинення ДТП, він перебував у трудових відносинах із ТОВ «ОЛГА ТРАНС», якому належить автомобіль [NUMBER] та цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ СК « ПЗУ Україна». Відповідно до ухвали Баришівського районного суду Київської області від 28 вересня 2016 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено ТОВ « ОЛГА ТРАНС» Представник відповідача ТОВ «ОЛГА ТРАНС» в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному об'ємі виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 29.11.2014 року відповідач по справі [PERSON], в м. Києві на проспекті Маяковського,5, керуючи автомобілем «Mercedes Benz-1517», реєстраційний номер [NUMBER], під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод для інших учасників дорожнього руху допустив зіткнення з автомобілем «Volvo CX 70», реєстраційний номер [NUMBER] Дані дії призвели до пошкодження транспортних засобів, тобто здійснення адміністративного правопорушення, передбаченого п. п.п 2.3 «б», 10.1, 10.9 ПДР України. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2014 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 10) Згідно з вимогою ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як було встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] відповідно до наказу № 91-ОК від 15.07.2013 року прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛГА-ЛОГІСТИК» ( ідентифікаційний код 36001805) та звільнений із займаної посади 13.01.2016 року ( а.с.73) Таким чином, на момент ДТП ( 29.11.2014 року) [PERSON] перебував у трудових відносинах із ТОВ « ОЛГА-ТРАНС» цивільно - правова відповідальність якого на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» ( поліс № АС/9476275) з терміном дії до 22.01.2015 року ( а.с.11 ). 02.12.2014 року [PERSON] звернулася до ПАТ СК « АХА СТРАХУВАННЯ» із заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування та надала всі необхідні документи. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 1.001.14.18843/VESKO 35102 від 23.12.2014 року та умов договору страхування № 164763Га/14к від 18.06.2014 року розмір страхового відшкодування склав 82974,64 грн.( а.с.12,13). Виконавцем послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу ТОВ «Вікінг Моторс» 15.12.2014року було складено ремонтну калькуляцію 1.001.14.18843 відповідно до якої вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ склала 89789.74 грн.(а.с.15,16). 24 грудня 2014 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» було перераховано на рахунок ТОВ «Вікінг моторс» суму 82 974 грн. 64 коп. страхового відшкодування № VESKO35102/2014 [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням №148213 від 24.12.2014 року ( а.с.7) Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за збитки. Відповідно до вимог ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Оскільки Цивільно-правова відповідальність ТОВ « ОЛГА ЛОГІСТИК» на момент ДТП була застрахована ПрАТ « Страхова компанія ПЗУ Україна», то 24.04.2015 року після виплати страхового відшкодування, позивач за вих. № 4111/18/цв. звернулася до СК « ПЗУ Україна» про виплату страхового відшкодування . Як встановлено в ході судового розгляду, ПрАТ « Страхова компанія ПЗУ Україна» сплатило на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн. ( ліміт відповідальності страхової компанії), а тому, сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову становить 32974,64 грн. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, п.24 постанови Пленуму від 1 березня 2013 року № 4 особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки право позивача на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, належним чином не поновлене та реальний розмір збитків в повній мірі не покритий суд вважає, що відповідач ТОВ « ОЛГА ЛОГІСТИК», як власник джерела підвищеної небезпеки, в силу вимог ст. 1194 ЦК України зобов'язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а тому, позовні вимоги підлягають до повного задоволення. За правилами ст.79 ЦК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду, позивачем ТОВ «Страхова компанія «АХА Страхування» згідно платіжного доручення №245941 від 01 червня 2016 року сплачено судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп.(а.с. 6), а тому, вимоги позивача в частині стягнення судового збору також підлягають до задоволення. Встановлені судом обставини підтверджуються доданими письмовими матеріалами: 1.копією претензії регресивної вимоги ; 2.копією постанови про адміністративне правопорушення від 26.12.2014 року; 3.копією страхового акту № 1.001.14.18843/VESKO35102; 4.копієюрозпорядження про виплату страхового відшкодування; 5.копією заяви щодо напряму виплати страхового відшкодування ; 6.копією висновку авто товарознавчого дослідження з визначенням розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ; 7.копією протоколу огляду колісного транспортного засобу; 8.копією полісу; 9.копією заяви про стягнення заборгованості в порядку регресу; 10.копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 606267; 11.копією платіжного доручення №148 213 від 24 грудня 2014 року про сплату страхового відшкодування в розмірі 82974, 64 грн. 12.квитанцією про сплату судового збору № 245941 від 01 червня 2016 року; 13.іншими письмовими матеріалами справи.

Outcome: partial