Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

позивач подала до суду позовну заяву та просить визнати відповідача та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаному житловому приміщенні зареєстровані: син позивача [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] - відповідач по справі та їх син - онук позивача [PERSON] , [INFO] . Фактично сімейні відносини між [PERSON] та відповідачкою були припинені більше трьох років тому і протягом цього часу відповідач [PERSON] та онук [PERSON] у вказаній квартирі не проживають. На даний час [PERSON] перебуває у Російській Федерації, шлюб між ним та [PERSON] , з її слів, розірвано 17 травня 2018 року на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області. Реєстрація відповідача та її дитини в квартирі позивача не відповідає інтересам позивача, тому вона звернулась до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року відкрито провадження по справі. Відповідач подала суду відзив на позов, де вказала, що проти задоволення позову заперечує, оскільки позбавлення статусу дружини сина позивача не позбавляє її права на користування квартирою і вона таке право не втратила, а не більше трьох років проживає у квартирі, тому що більше 10 років квартира не опалюється за відсутності центральне опалення і санітарно-гігієнічний стан цієї квартир не придатний для проживання. В опалювальний період в квартирі холодно та сиро, з`явилися цвіль та грибок. Грошей на встановлення автономного опалювання не було, тому чоловік відповідача вирушив до Російської Федерації на заробітки, а вона з сином вимушена була переїхати на тимчасове проживання до своєї старенької бабусі, де разом з ними проживає тітка інвалід-дитинства. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв та клопотань сторонами не надано. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що квартира, за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 березня 2003 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., реєстр № 803, на праві приватної власності належить [PERSON] про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 665019, сформований 29 травня 2003 року Комунальним підприємством «Харківське міжміське бюро технічної інвентаризації». За довідкою № 276 від 08 червня 2018 року, що надана головою Котлярівської сільської ради Харківського району Харківської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]. Відповідно до даних карточки прописки на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 08 серпня 2013 року за адресою: [ADDRESS] , що вказано у довідці відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області, сформованої станом на 27 серпня 2018 року. Відповідно до актів, що складені 08 червня 2018 року, 11 червня 2018 року, депутатом Котлярівської сільської ради Харківського району Харківської області Кас`яновим Д .О., у квартирі, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який вписаний у форму «А» до матері. [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі не проживають близько 3 років. Також позивачем до суду надано: копію паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] ; судову практику, Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, у судовому порядку особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені ст. 71 Житлового кодексу України строки, а саме понад шість місяців. Враховуючи, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , більше ніж шість місяців, суд визнає відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням за вищевказаною адресою, при цьому суд враховує, що відповідач не є членом сім`ї власника квартири, житлове приміщення залишила з власної ініціативи за відсутності перешкод у проживанні саме з боку позивача і не була позбавлена можливості облаштувати житло для проживання. Стосовно вимоги позивача про визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем Згідно ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім`ї власника їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів), або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Відповідно до висновку Харківської районної державної адміністрації Харківської області щодо вирішення спору про позбавлення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , права користування жилим приміщенням, встановлено, що втрата права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] не відповідає інтересам неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та порушує право дитини на достатній життєвий рівень. Судом встановлено, що у спірному житловому приміщенні має право на проживання батько [PERSON] , [INFO] , даних про те, що за згодою неповнолітнього його місцем проживання визначено інше житлове приміщення суду не надано, а у віці до 10 років, коли відповідач разом з сином залишила зареєстроване місце проживання, останній не мав права самостійно обирати місце свого проживання, тому не проживав за місцем реєстрації з поважних причин. Враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що позивачем не надано доказів наявності у неповнолітньої дитини іншого житла, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial