Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 02.03.2015 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором HAGAGK01270002 від 08.02.2007 у розмірі 226131,10 доларів США, що за курсом 25,55 складає 5777649,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.02.2007 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладений кредитний договір HAGAGK01270002, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 50\~000,00 доларів США до 07.02.2022, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором наявна заборгованість у розмірі 226131,10 доларів США, з яких: 35790,09 доларів США заборгованість за кредитом; 42236,95 заборгованість по процентам за користування кредитом; 6100,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 142004,06 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , [PERSON] укладені договори поруки. 21 жовтня 2015 відповідач [PERSON] подав до суду заперечення проти позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у якому, зокрема відповідач посилався на сплив позовної давності за вимогами банку (а.с.120-122 т.1). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені у повному обсязі, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором HAGAGK01270002 від 08.02.2007 у розмірі 226131,10 доларів США, що за курсом 25,55 складає 5777649,60 грн., а також судовий збір у сумі 3654,00 грн. (а.с.171-173 т.1). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20.10.2016 рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 залишено без змін (а.с.275-276 т.1). Постановою Верховного Суду від 11.07.2018 рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20.10.2016 скасовано, і справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с.27-33 т.2). Підставами для скасування судових рішень судом касаційної інстанції зазначено: не з`ясування судами першої та апеляційної інстанції строку позовної давності звернення до суду із зазначеним позовом. Справа призначена до розгляду за правилами підготовчого провадження. Позивачем 23.09.2020 надані до суду додаткові пояснення, в яких зазначено, що в постанові від 23.10.2019 по справі № 456/1747/15-ц, провадження № 61-27806св18 Верховний Суд зазначив, що у випадку реалізації предмета застави, саме з дати його реалізації має починатися відлік строку для позовної давності за заявленими вимогами щодо стягнення решти заборгованості. Оскільки предмет іпотеки реалізовано 26.05.2014, саме з цієї дати розпочався строк відліку позовної давності для стягнення решти суми заборгованості, яка не покрила вимоги Банку, а за умови звернення до суду з позовом у 2015 році строк не було пропущено, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог Банку про солідарне стягнення з відповідачів залишку заборгованості за кредитом. Позивач просить проводити розгляд справи за відсутністю його представника. Ухвалою суду від 01.12.2020 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, по дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і вчасно, просив проводити розгляд справи без участі його представника, про що зазначив у додаткових поясненнях. В судовому засіданні 17.03.2021 представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що строк позовної давності звернення позивача до суду сплив, оскільки позивачем звернуто стягнення на предмет іпотеки, крім того, вказала, що з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що банк розподілив кошти, отримані від реалізації квартири - предмету іпотеки, з порушенням встановленого у кредитному договорі порядку розподілу коштів, тобто банк самостійно змінив порядок зарахування коштів. Банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, змінивши строк дії кредитного договору, проте продовжує нараховувати відсотки та пеню. В судовому засіданні 17.03.2021 судом постановлено про витребування з архіву Московського районного суду м. Харкова цивільну справу № 2-9214/09 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, або довідку з інформацією по даній справі. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і вчасно. До початку судового засідання від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідача [PERSON] \~ [PERSON] просила розглядати справу без її участі, у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності та за відсутністю підстав для задоволення позову, про що зазначила у письмовій заяві. Враховуючи вищевикладене, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами, 08.02.2007 між АТ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HAGAGK01270002, за умовами якого відповідач отримав строком до 07 лютого 2022 року кредит у сумі 50 000, 00 дол. США. За користування кредитними коштами [PERSON] зобов`язався сплачувати відсотки у розмірі 1, 0 % на місяць на суму залишку заборгованості, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0, 20 % від суми виданого кредиту щомісяця. Пунктом 3.3. кредитного договору визначено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п.2.2.9., 2.3.8. цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту; далі- простроченої винагороди; далі прострочених відсотків; далі простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася направляється на погашення заборгованості за кредитом, далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту (а.с.15-19 т.1) У забезпечення виконання зобов`язання за договором № НАGАGК01270002 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 08 лютого 2007 року укладено договір поруки № НАGАGК01270002 з поручителем [PERSON] , договір поруки № НАGАGК01270002 з поручителем [PERSON] . Згідно з пунктами 2 договорів поруки кожний поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.20,21 т.1). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2009 року у справі № 2-9214/09 за позовною заявою ЗАТ КБ ПриватБанк до [PERSON] про стягнення за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007 р.,\~яке набрало\~законної сили,\~в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007 р., в розмірі 70644,11 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме:\~квартиру загальною площею 44,80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] ,\~шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням\~від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.123-124 т.1). Згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.09.2015, нерухоме майно (предмет іпотеки) квартиру [ADDRESS] реалізовано. Від реалізації 26.05.2014 на погашення заборгованості за кредитним договором № HAGAGK01270002 надійшли грошові кошти в сумі 27785,35 доларів США. За кредитним договором № HAGAGK01270002 відкрито виконавче провадження № 45104906 від 15.10.2014 на суму 1624051,08 грн. , на підтвердження чого суду надані меморіальні ордери (а.с.140-143 т.1). Згідно з довідкою від 17 липня 2016 року предмет іпотеки продано 26 травня 2014 року за 27 785, 35 дол. США; грошові кошти від реалізації квартири у сумі 13 892, 68 дол. США розподілені на погашення основної суми кредиту, 12 802, 97 дол. США - на погашення пені; 1 089, 70 дол. США - на витрати, пов`язані з продажем майна (а.с.231 т.1). З вищенаведеного вбачається, що банк самостійно, в порушення умов кредитного договору (п.3.3.), змінив порядок зарахування коштів, що надійшли від продажу предмета іпотеки. Коштів, що надійшли від продажу предмету іпотеки не було достатньо для погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Банк скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом до поручителів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.04.2014 у справі № 643/854/14-ц, яке набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007 в розмірі 203260 доларів США 46 центів, що за курсом НБУ складає 1624051 гривня 08\~\~коп. (а.с.99 т.1). Постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 15.10.2014 № 45104906 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 643/854/14-ц, виданого 07.08.2014 Московським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 1624051 гривня 08\~\~коп., проводились виконавчі дії (а.с.144-150 т.1). Часткове погашення заборгованості позичальником не може вважатися підставою для переривання строку позовної давності, якщо платежі в рахунок погашення заборгованості здійснені під час примусового виконання судового рішення. Переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 161/20278/14-ц. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, станом на 11 лютого 2015 року заборгованість за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007 становить 226 131,10 дол. США та складається з: 35 790, 09 дол. США - заборгованість за основною сумою кредиту; 42 236, 95 дол. США - заборгованість за процентами; 6 100, 00 дол. США - заборгованість за комісією; 142 004, 06 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань (а.с.5-7 т.1). Відповідно до змісту\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами\~ЦК України. За\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 3 та 4 частини першої\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами\~статей 256-258 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності. Відповідно до пункту 2.3.3 укладеного сторонами кредитного договору банк на власний розсуд має право змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди і процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому відповідно до статей\~212,\~611,\~651 ЦК України\~за зобов`язаннями, строки яких не настали, строки вважаються такими, що настали у зазначену у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і проценти за фактичний строк його виконання, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором. Згідно з частиною першою\~статті 12 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, згідно із наведеним положенням Закону право на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя у разі невиконання вимоги банку про дострокове виконання основного зобов`язання, тобто пред`явленню позову про звернення стягнення на предмет іпотеки обов`язково має передувати пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що банк, пред`явивши до суду позов до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, змінивши строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі. Отже, пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після подання позову про звернення стягнення на предмет застави. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-41цс14, від 07 червня 2017 року у справі № 6-298цс17. Згідно довідки, виданої з архіву Московського районного суду м. Харкова, відповідно до обліково-статистичної картки, у справі № 2-9214/09 ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 18.08.2009. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що звернувшись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007, достроково, до закінчення терміну дії кредитного договору, банк самостійно змінив строк дії кредитного договору. Тобто на час звернення до суду 18.08.2009 вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду від 20 жовтня 2009 року у справі № 2-9214/09 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором засвідчило такі зміни. Відповідно до положень\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в\~статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову. Відповідно до частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги). Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Outcome: dismissed