Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -з 6 травня 1995 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хустського районного суду від 16 жовтня 2019 року; -від шлюбу вони мають четверо дітей, троє з яких вже є повнолітніми, і неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні; -їй як матері одній важко утримувати дитину, для сина постійно потрібні кошти на харчування, вітаміни, одяг, взуття та інші потреби; -відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не турбується про його матеріальне становище і не бере участі у його вихованні; -відповідач є працездатним, працює по найму, має постійний дохід, який витрачає на власні потреби; -добровільно про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини вони з відповідачем не домовилися, звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, щомісячно у розмірі по 3000грн., до досягнення ним повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у своєму позові просила розглянути справу у її відсутність /а.с.4/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позов\~ /а.с.16-17/, в якому просив розглянути справу у його відсутність. Згідно відзиву на позов відповідач позов визнав частково та пояснив, що: -ще влітку 2015 року позивач залишила сім`ю, переїхала жити у с.Кваси Рахівського району Закарпатської області, з того часу відносини з дружиною вони не підтримують; -коли позивач пішла з дому, дітям було 18, 16, 14 та 11 років; -троє дітей залишилось проживати з ним, а молодшого сина - [PERSON] позивач забрала з собою в с.Кваси, хоча до сьогоднішнього часу молодший син зареєстрований у його будинку; -на час літніх і зимових канікул неповнолітній син живе у нього, під час яких він повністю одягає сина, опікується ним, купує йому шкільні речі і дає кишенькові гроші; -жодних матеріальних претензій щодо утримання молодшого сина позивач ніколи до нього не пред`являла, про допомогу не просила; -він є інвалідом з дитинства ІІІ групи з 26 листопада 2002 року, отримує соціальну допомогу по інвалідності та пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 1564грн.; -раніше він працював на заробітках за межами області, проте близько двох років він нікуди не виїжджає, оскільки погіршився його стан здоров`я, практично у нього не працює одна рука; -він офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, можливості знайти роботу для нього обмежені інвалідністю і фізичною неміччю; -сума аліментів, яку вимагає позивач 3000грн. щомісячно, є для нього занадто великою; -з його пенсії і соціальної допомоги він погоджується сплачувати 1/4 частину, враховуючи, що він надає допомогу дитині у натуральній формі, купуючи йому одяг і шкільне приладдя. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 6 травня 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який\~ між ними розірвано рішенням Хустського районного суду від 16 жовтня 2019 року, від якого вони мають четверо дітей: трьох - повнолітніх, та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.19/, рішенням Хустського районного суду про розірвання шлюбу від 16 жовтня 2019 року /а.с.18/, свідоцтвами про народження трьох повнолітніх дітей /а.с.20-22/, паспортом неповнолітнього сина [PERSON] /а.с.6/ та довідкою №1257 від 17 жовтня 2019 року, виданою виконкомом Квасівської сільської ради Рахівського району /а.с.10/. Як вбачається з довідки №2978 від 28 жовтня 2019 року, виданої виконкомом Вишківської селищної ради, яку відповідач надав до свого відзиву, - його колишня дружина позивач у справі [PERSON] та усі їх спільні четверо дітей зареєстровані за місцем проживання та реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.27/. Згідно посвідчення, серії [NUMBER] , виданого 26 листопада 2002 року, - відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи /а.с.28/. Як вбачається з довідки №467 від 28 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] перебуває на обліку в головному управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області по Хустському району і отримує пенсію в разі втрати годувальника в сумі 1564грн. /а.с.29/. Як вбачається з довідки №2774 від 31 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні як одержувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства ІІІ групи відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 24 квітня 2017 року /а.с.30/. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказала позивач у своєму позові: відповідач є працездатним, працює по найму, має постійний дохід, який витрачає на власні потреби, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надала. Як вказав відповідач у своєму відзиві на позов: на час літніх і зимових канікул неповнолітній син живе у нього, під час яких він повністю одягає сина, опікується ним, купує йому шкільні речі і дає кишенькові гроші; раніше він працював на заробітках за межами області, проте близько двох років він нікуди не виїжджає, оскільки погіршився його стан здоров`я, практично у нього не працює одна рука; він офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, можливості знайти роботу для нього обмежені інвалідністю і фізичною неміччю, але жодних доказів цих обставин відповідач суду не надав. Крім того ні позивач, ні відповідач взагалі не вказали про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище неповнолітньої дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дитини до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2020 року 2218грн., з 1 липня 2020 року 2318грн., з 1 грудня 2020 року 2395грн.; -сторони мають неповнолітню дитину віком 16 років; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2020 року не може бути меншим, ніж 1109грн.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час 2218грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -дохід відповідача на місяць, як він сам вказує, складає розмір соціальної допомоги по інвалідності та розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника, що становить на теперішній час 3276грн. /1638грн. х 2/; -вік відповідача - 47 років, ІІІ група інвалідності є працездатною; -відповідачем не надано суду жодних доказів своєї непрацездатності /чи як він вказує сам «фізичної немочі»/, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 1500грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивача аліменти щомісячно по 1500грн. на утримання неповнолітньої дитини, не встановлено. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial