Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивує позов тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 30.05.2012 року [PERSON] отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк», кредит в розмірі 300,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав належним чином свої обовязки за кредитним договором, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 30.11.2016 року утворилась заборгованість в сумі 11196,97 грн., до складу якої входять 282,07 грн. заборгованості за кредитом, 7105,52 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2800,0 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 509,38 грн. штрафу (процентна складова). Прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 11196,97 грн. та судові витрати. Представник позивача за довіреністю направив на адресу суду лист з проханням розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засідання проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання кредитного договору, не підписував їх. Крім того, зазначив, що на час підписання анкети-заяви від 30 травня 2012 року був неповнолітнім, а тому укладення договору без згоди його батьків є неправомірним. Вказав на пропуск позивачем строку позовної давності. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали між собою кредитний договір б/н від 30.05.2012 року про надання кредиту шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з умовою сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на місяць на суму залишку заборгованості. Відповідно до Умов кредитування з використанням кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» погашення процентів по кредиту проводиться щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним. За несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня базова процентна ставка за договором 30%, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту, а також пеня 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, яка нараховується один раз на місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. Відповідно до п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. /а.с.5-32/ Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обовязки щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків належним чином не виконував. Станом на 30.11.2016 року утворилась заборгованість в сумі 10187 грн 59 коп. До складу заборгованості входять 282,07 грн. заборгованості за кредитом, 7105,52 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2800,00 грн. заборгованості за пенею та комісією. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Відносно позовних вимог про стягнення 1009 грн 38 коп. штрафу, суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Аналогічного розуміння вказаних норм дотримується і Апеляційний суд Полтавської області (рішення у справі № 539/3146/16-ц від 04.05.2017 року) Таким чином, передбачені договором пеня і штраф застосовуються одночасно за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільної відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням викладеного позов в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягає. Суд відхиляє посилання позивача на не ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки підписанням Анкети-заяви 30.05.2012 року відповідач підтвердив факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, при цьому зобовязався в подальшому знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг. Також суд відхиляє посилання позивача на пропуск строку позовної давності. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що відповідач неодноразово здійснював платежі за кредитним договором (зокрема, 19.08.2013 року, 12.04.2014 року) в звязку з чим строк давності переривався. Вказані обставини визнав в судовому засіданні і сам відповідач. Також суд відхиляє посилання відповідача на те, що на момент укладання договору він не досяг повноліття. Відповідно до ч.1 ст.31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Зі змісту п.4 ч.1 ст.32 ЦК України випливає, що неповнолітні мають право самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Згідно з ч.1 ст.33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Суд вважає, що кредитний договір укладений є дрібним побутовим, і у позивач на момент укладення такого правочину мав необхідний обєм прав.

Outcome: partial