Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії- Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до кредитного договору № 656/02-К/1 від 02.08.2012 року [PERSON] було надано кредит у розмірі 40000грн. зі сплатою 10,5 % річних за користування кредитом. Банком всі зобов»язання за кредитним договором були виконані належним чином. Внаслідок порушення умов договору станом на 28.10.2016 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 21952,00 грн., з яких: 17590,97грн.- тіло кредиту, 410,89грн. заборгованість за нарахованими відсотками, інфляційне збільшення заборгованості- 2717,00грн.; три проценти річних від прострочених сум заборгованості- 1233,14грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 21952,00 грн. та понесений судовий збір в розмірі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, просив справу слухати без участі представника (а.с.49). Відповідач в судове засідання не з»явився, причини своєї неявки не повідомив, інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів (зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет (а.с.52-55). Суд на підставі ст. 224 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлений відповідач про день і час слухання справи не повідомив причини своєї неявки в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 656/02-К/1 від 02.08.2012 року [PERSON] було надано кредит у розмірі 40000грн. зі сплатою 10,5 % річних за користування кредитом (а.с.3-8). Станом на 28.10.2016 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 21952,00 грн., з яких: 17590,97грн.- тіло кредиту, 410,89грн. заборгованість за нарахованими відсотками, інфляційне збільшення заборгованості- 2717,00грн.; три проценти річних від прострочених сум заборгованості- 1233,14грн ( а.с. 12-13). У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобов»язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України передбачено, що користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобов»язань, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань від 17.12.2013 року №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за укладеним договором та в добровільному порядку не сплачує заборгованість, суд вважає, що з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором на загальну суму 21952,00 грн. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Ощадбанк». На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved