Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ\~Полтаватеплоенерго звернувся\~в суд\~з позовом\~до Комунального підприємства\~«Обласний заклад\~з надання\~психіатричної допомоги\~Полтавської обласної\~ради в\~особі головного\~лікаря,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] про\~стягнення\~заборгованості за\~послуги\~теплопостачання\~посилаючись на\~те,\~що\~ [PERSON] \~є\~власником квартири [ADDRESS] , користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та гарячого водопостачання, а тому зобов`язаний\~ оплачувати отримані послуги. У зв`язку з невиконанням покладених зобов`язань, за період з 01 жовтня 2014 року по 01 січня 2019 року утворилась заборгованість у сумі \~22020 грн. 63 коп., а також нарахований за період з 01.12.2014 року по 01.01.2018 року індекс інфляції в сумі 4611 грн. 03 коп. та 3 % річних в сумі 1187 грн. 10 коп. Ухвалою суду від 12 липня 2019 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2019 року провадження у справі зупинено до розгляду іншої цивільної справи та ухвалою суду від 27 березня 2020 року провадження по справі поновлено. За клопотанням представника позивача замінено відповідача , про що постановлена ухвала від 22 травня 2020 року. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Київської районної у м. Полтаві ради. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Відзив та клопотання про застосування строків позовної давності, як відмову в задоволенні позовних вимог не визнала за безпідставністю. Позивач 22 листопада 2018 року звертався з заявою про видачу судового наказу, а тому строк позовної давності перерваний. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що [PERSON] набув право власності на спірну квартиру лише 28 листопада 2019 року. У зв`язку з запровадженням карантинних заходів у країні, немає можливості провести реєстрацію права власності, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості з [PERSON] , який є неналежним відповідачем. Просила застосувати строки позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовити. Представники третьої особи вважають , що позовні вимоги не можуть бути задоволені через пропуск позивачем строку позовної давності, а тому заборгованість до травня 2017 року не підлягає стягненню. Між сторонами не укладався договір на надання послуг з теплопостачання. [PERSON] рішенням суду визнаний недієздатним та на даний час не є власником спірної квартири. При задоволенні позовних вимог процес реєстрації нерухомого майна за [PERSON] буде відкладено на невизначений строк, що істотно порушить права останнього. Вважають, що [PERSON] є неналежним відповідачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників третьої особи, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2016 року по цивільній справі № 552/7031/15 за заявою Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева про визнання особи недієздатною та призначення опікуна заява задоволена. Визнано [PERSON] , [INFO] недієздатним. Встановлено над [PERSON] опіку та призначено опікуном головного лікаря Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева Погорілко Олега Володимировича. Рішення набрало законної сили. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом заступника прокурора Полтавської області до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, позовні вимоги задоволено, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ,укладений між [PERSON] та [PERSON] від 12 червня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. визнано недійсним. Рішення набрало законної сили 06 листопада 2019 року. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах якого діє Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева до Житлово-будівельного кооперативу «Прогрес», територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування позовні вимоги задоволено. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 17 листопада 2017 року. Даним рішенням встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок [ADDRESS] [NUMBER] належала [ADDRESS] [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є сином\~ померлої [PERSON] . Позивач [PERSON] \~ постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тому є\~ таким, що прийняв спадщину, оскільки якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України,\~ не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо заперечень відповідача та представників третьої особи щодо відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей як власника спірної квартири [PERSON] , то суд приймає до уваги , що останній є особою з інвалідністю, у встановленому законом порядку визнаний недієздатним, а тому самостійно не може захищати свої права та інтереси, та як наслідок реалізувати своє право на реєстрацію права власності в установленому законом порядку. Згідно ч.4 ст. 66 ЦК України опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Також є неприйнятним посилання представника відповідача на неможливість проведення за [PERSON] реєстрації права власності у зв`язку з обмеженою роботою державних органів у період дії карантину, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу, що опікун починаючи з листопада 2017 року по 16.11.2019 року ( ухвала Полтавського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження на рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2017 року) звертався з заявою до компетентних органів про реєстрацію за [PERSON] такого права та йому було відмовлено в реєстрації. Відповідно до ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В зв`язку з тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачує послуги з теплопостачання, утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2014 року по 01 січня 2019 року в розмірі 22\~020 грн. 63 коп. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності при вирішенні спору щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Представник позивача заперечує щодо заявленого клопотання посилаючись на те, що позивач звертався з заявою про видачу судового наказу , а тому строк позовної давності є перерваним. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється у три роки. Таким чином, на протязі саме цього строку особа, чиї права порушені, має право звернутись до суду. Статтею 264 ЦК України визначено підстави переривання перебігу строку позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2018 року по цивільній справі № 552/6625/18, 22 листопада 2018 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся в суд з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за адресою [ADDRESS] . Даною ухвалою суду у задоволенні заяви відмовлено. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано\~як у позовному\~провадженні, так і\~шляхом видачі\~судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу\~перериває\~перебіг строку позовної давності. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Приймаючи до уваги, що позивач 22 листопада 2018 року звернувся з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості, то саме з 22 листопада 2015 року підлягає стягненню заборгованість за послуги теплопостачання. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з 01 листопада 2015 року по 01 січня 2019 року в сумі 19\~366 грн. 55 коп. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) \~вимагати сплату грошей за надані послуги Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції 3\~942 грн. 56 коп. та 3% річних 1132 грн. 26 коп., а всього 24\~441 грн. 37 коп. Є неприйнятними посилання представника відповідача та представників третьої особи щодо відмови в задоволенні позовних вимог через відсутність договірних відносин між сторонами. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що даний закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до\~частини 1,2\~ статті\~12\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» надання\~житлово-комунальних\~послуг здійснюється\~виключно на\~договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Частиною 2 статті 7 цього Закону визначено, що \~індивідуальний споживач зобов`язаний, серед іншого , укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, стаття 322 ЦК України покладає на власника майна тягар його утримання. Зокрема власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки належна на праві власності [PERSON] квартира розташована у багатоквартирному будинку, під`єднана до єдиної централізованої системи теплопостачання, від користування якою відповідач не відмовився, він зобов`язаний нести витрати по її утриманню, в тому числі з надання послуг по її обігріву, а відтак надання таких послуг та їх оплата не залежить від того, проживає власник у цій квартирі чи ні. На підставі викладеного та

Outcome: partial