Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 14019 грн. 26 коп. на відшкодування витрат, понесених ним в результаті виплати страхового відшкодування у вказаному в позові розмірі потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, та судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Позовні вимоги страхове бюро обґрунтовує тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.08.2009 з вини відповідача, який керував мотоциклом Ява-350, державний номерний знак [NUMBER], пошкоджено мотоцикл «Hyosung GT 650 R», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON]. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підставі заяви власника пошкодженого автомобіля та висновку про оцінку, відповідно до вимог п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ виплатило 24.01.2012 [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 14019,26 грн. Окрім цього позивач поніс витрати на оплату юридичних послуг в розмірі 2000 грн. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує, посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу [PERSON] були заподіяні незначні механічні ушкодження і вартість робіт по його відновленню є меншою, ніж виплачене йому позивачем страхове відшкодування. З письмових доказів, які містяться в матеріалах справи встановлено такі обставини. 22.08.2009, близько 14 години, відповідач [PERSON], керуючи на підставі довіреності технічно справним мотоциклом «Ява-350», д.н.з. [NUMBER] в м. Славутичі Київської області по вул. Військових будівельників, діючи необережно, в порушення п.п. 10.1,10.4 Правил дорожнього руху проявив злочинну недбалість та безтурботність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку свого руху ліворуч для здійснення маневру розвороту не переконався, що його дії будуть безпечними і не створять перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не зайняв відповідне ліве крайнє положення на проїзній частині , не надав дорогу попутному транспортному засобу - мотоциклу «Hyosung GT 650 R», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], почав виконувати маневр розвороту і в цей час допустив з ним зіткнення. В результаті даної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Вироком Ставутицького міського суду Київської області від 03.06.2011 [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та засуджений до покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений належний потерпілому [PERSON] мотоцикл «Hyosung GT 650 R», державний номерний знак [NUMBER]. Оскільки на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності, власник пошкодженого мотоцикла «Hyosung GT 650 R», д.н.з. [NUMBER] [PERSON], який мав поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/9207687 з терміном дії з 03.04.2009 до 02.04.2010, звернувся 16.12.2011 до позивача із заявою про виплату йому страхового відшкодування. До заяви потерпілий додав Висновок автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу № 533 від 26.11.2011 про вартість матеріального збитку та калькуляцію, згідно з якими вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла внаслідок його пошкодження в ДТП 22.08.2009 з урахуванням цін на час проведення дослідження становить 16823,11 грн. Згідно з довідкою № 1 від 12.01.2012 сума страхового відшкодування визначена МТСБУ у розмірі 14019,26 грн., яка за наказом № 173 від 24.01.2012 перерахована позивачем 24 січня 2012 року на рахунок [PERSON]. 31.05.2012 позивач надіслав відповідачеві вимогу № 13167/3-2-05 про компенсацію ним до 28.06.2012 витрат, понесених МТСБУ на відшкодування шкоди потерпілому [PERSON] від дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 22.08.2009 з вини відповідача. Вказану вимогу відповідач залишив без задоволення. Свідок [PERSON] дав показання про те, що його мотоцикл після ДТП зберігався на штрафмайданчику більше двох років. Умови його зберігання були належними і мотоцикл йому повернули після набрання вироком суду законної сили в такому ж стані, як і поставили. Він звернувся до МТСБУ за отриманням страхового відшкодування, якому надав всі необхідні документи. Дослідження робив спеціаліст, на якого вказало МТСБУ. На той момент ремонт ще не був проведений і він погодився з визначеним розміром страхового відшкодування, хоч воно і не повністю покривало витрати на ремонт. Чи надсилав спеціаліст повідомлення про час експертного дослідження відповідачеві йому невідомо, але розмова про це була. Невдовзі він продав мотоцикл знайомому, не провівши його ремонту, який витратив на ремонт мотоцикла більшу суму, ніж він отримав страхове відшкодування. Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 47 від 12.08.2015, яка призначена судом за клопотанням представника відповідача за матеріалами кримінальної справи № 32-2628 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, визначена вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику мотоцикла«Hyosung GT 650 R», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної події, що відбулася 22 серпня 2009 року на дату ДТП, яка становить 16401,59 грн. Таким чином вказана сума несуттєво відрізняється від розміру матеріального збитку, визначеного суб»єктом оціночної діяльності [PERSON], який робив оцінку на час проведення дослідженні - 26.11.2011, - з якої обчислювалося страхове відшкодування (16823,11 грн.). Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ст.ст. 22,1191 ЦК України, Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Згідно з п.41.1 «а» ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 38.2.1 ст.38.2 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності). Згідно з положеннями ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в більшому або меншому розмірі. У ході розгляду справи встановлено, що позивач у відповідності з вимогами чинного законодавства 24.01.2012 відшкодував шкоду потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача у розмірі 14019,26 грн. Відповідач не відноситься до категорії осіб, перелічених в п.13.1 ст.13 Закону, тому позивач набув права вимоги до відповідача в порядку регресу в межах фактичних витрат. Суд дійшов висновку, що позивачем доведені позовні вимоги, однак в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України визначений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, перебіг якого, відповідно до ст. 253 ЦК України, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Згідно з ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов»язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов»язання. Відповідно до ч.1 ст. 253 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Судом встановлено, що перебіг позовної давності за даним регресним зобов»язанням розпочався 25.01.2012 та закінчився 25.01.2015. Згідно з частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача [PERSON] в ході розгляду справи подав заву про застосування позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує, серед іншого, і питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Зазначений позов надійшов до суду 28.01.2015 через відділення «Укрпошти». Із штемпеля, що мається на конверті неможливо однозначно встановити дату здачі позовної заяви на поштове відділення. Можна припустити, що на штемпелі стоїть дата 28.01.2015. Інших доказів на підтвердження часу здачі позовної заяви на пошту чи переривання позовної давності позивач не надав. Таким чином в задоволенні позову слід відмовити через пропущення позивачем строку позовної давності. На підставі ст.ст. 22,253,256,257,261,267,1191 ЦК України, ст.ст.38,41 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed