Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що довгий час проживають окремо з відповідачем, що відповідач не надає матеріальної допомоги для утримання дитини, доглядом дитини та її вихованням він займається сам, при цьому відповідач працевлаштована, тому просить суд стягувати з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі визначеному законом. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідач в судове засіданя не з'явилась, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивач підлягають до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 05.09.1998 року, згідно свідоцтва про шлюб зареєстрованного Відділом РАЦС Коростишівського РУЮ. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.10). Рішенням Радомишльського районого суду від 12.03.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно акта від 24.05.2017 року (а.с. 7), дитина дійсно проживає з позивачем, який витрачає свої кошти на утримання дитини та її навчання, а відповідач добровільно не надає достатньої матеріальної допомоги, участі у вихованні дитини не приймає, тому він має право на примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язок є особистим, а не солідарним. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину, за жодних обставин, не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України, яка зазначає. що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з вересня 1991 року «держави учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Позивач є працездатною особою, а тому має всі можливості матеріально утримувати дитину, що є його обовязком. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір». На підставі викладено,

Outcome: approved