Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 2 липня 2015 року рішенням Хустського районного суду Закарпатської області; -від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], 7вересня [INFO], який знаходяться на її повному утриманні та вихованні; -добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться його вихованням та добробутом; -відповідач постійно виїжджає на сезонні роботи або працює по найму, заробляє добре, але його заробіток їй невідомий, звернулася до суду з позовом та просила: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надавши до суду заяву /а.с.21/, згідно якої свій позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву /а.с.22/, згідно якої позов визнав частково: вказавши, що відповідач згідний на стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі по 700грн. щомісячно, та просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність відповідача. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, відповідача та його представника без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хустського районного суду від 2 липня 2015 року, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні: рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 2 липня 2015 року /а.с.6/, свідоцтвом про народження дитини /а.с.4/, та довідкою, виданою виконкомом Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області /а.с.7/. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вказала позивач у своєму позові: відповідач постійно виїжджає на сезонні роботи або працює по найму, заробляє добре, але його заробіток їй невідомий. Жодних доказів того, що у теперішній час відповідач десь працює, отримує заробітну плату та яку саме, позивач суду не надала. Крім того, позивач не надала суду ніяких доказів щодо стану здоровя та матеріального становища дитини. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для її нормального утримання і виховання, виходячи з інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум з 1 січня 2015 року по 30 листопада 2015 року 1032грн., а з 1 грудня 2015 року 1167грн.; -відповідач згідний на стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі по 700грн. щомісячно; -жодних доказів про місце роботи, дохід відповідача та свій дохід позивач суду не надала, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 700грн..

Outcome: partial