Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженця м.Полтава, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що 19.03.1997 року вона [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Відповідно до договору дарування будинку вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до будинкової книги та довідки Ватутінського ВУЖКГ у вищевказаному будинку зареєстровані вона [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] в будинку зареєстрований, однак не проживає з 2000 року, будинком не користується, комунальні послуги не сплачує, речей, які б належали йому у будинку немає. Вона самостійно утримує будинок, оплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти, жодних перешкод у проживанні відповідачу не чинила. Вона має намір отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, однак відповідач з реєстраційного обліку до даного часу не знявся, а тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в засідання суду повторно не з`явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином - повідомленням в газету «Черкаський край». Про причину своєї неявки відповідач суд не повідомив та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. А тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з`явився без поважних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на основі наявних в матеріалах справи доказів, ухваливши заочне рішення. Головний спеціаліст реєстру територіальної громади в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить суд дану справу розглядати без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Заслухавши позивача, яка не заперечуює проти розгляду даної справи у відсутності відповідача та третьої особи, заслухавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Відповідно до ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.03.1997 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у відділі РАГС Ватутінського міськвиконкому розірвали шлюб, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9). Відповідно до договору дарування будинку, посвідченого 15.02.1997 року державним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Тетерською К.В. (а.с.7) позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до будинкової книги (а.с.11-12) та довідки Ватутінського ВУЖКГ (а.с.8) в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] в будинку зареєстрований, однак не проживає з 2000 року, будинком не користується, комунальні послуги не сплачує, речей, які б належали йому у будинку немає, що стверджується актом депутата Ватутінської міської ради від 10.10.2016 року (а.с.10) та в судовому засіданні дані факти підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] самостійно утримує будинок, оплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти, жодних перешкод у проживанні відповідачу не чинила. Вона має намір отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, однак відповідач з реєстраційного обліку до даного часу не знявся. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Так, згідно з ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» одною з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є остаточне рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням. А тому суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO], уродженця м.Полтава, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст.41,55 Конституції України, ст.48 Закону України «Про власність», ст.150 ЖК України, ст.405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved