Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі свого представника, звернувся до суду з вказаним позовом та просить на свою користь стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 14634,32 грн. за Генеральною угодою № б/н від 03 березня 2014 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5777,54 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2745,67 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 5546,40 грн., штрафів відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 564,71 грн., та судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Позивач вказував, що з відповідачем 03 березня 2014 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт (далі за текстом - Генеральна угода) без номеру. За цією угодою відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 5777,52 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідачем [PERSON] зобов'язання за Кредитним договором порушувались, внаслідок чого станом на 20 жовтня 2016 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 14634,32 грн. В судове засідання позивач не з'явився, але його представник Сафір Ф.О. додав до позову письмову заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги, позов просив розглядати за його відсутності та просив його задовольнити, в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не сповістила, тому суд виходить з того, що її неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенесення розгляду справи відповідач до суду не подавала. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено наступне. Між позивачем і відповідачем 03 березня 2014 року була укладена Генеральна угода, яка складається з таких документів: Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів Банку. За цією угодою [PERSON] були надані кредитні кошти у розмірі 5777,52 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 18,00% за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а також угодою передбачено, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, визначених Генеральною угодою, більш ніж на 31 день, позичальник має сплатити банку штраф у розмірі 564,71 грн. За умовами укладеного договору про надання банківських послуг (п.п. 2.1.1.5.4., 2.1.1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг) [PERSON] зобов'язувався погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, оплачувати комісії на умовах, визначених даним договором, та в разі відсутності згоди зі змінами Правил та/або тарифів Банку, надати Банку письмову заяву про розірвання договору і сплатити заборгованість за кредитом. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 22 грудня 2016 та копії актового запису про шлюб №169, наданими суду Люботинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] 15 листопада 2014 року уклала шлюб та змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов'язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 626 ч.1, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Прийняті на себе зобов'язання по генеральній угоді [PERSON] належним чином не виконувала, про що свідчать відомості, викладені у розрахунку заборгованості станом на 20 жовтня 2016 року. В результаті цього з боку відповідача виникла заборгованість перед Банком по кредиту в сумі 5777,54 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2745,67 грн. В зв'язку з порушенням відповідачем строків платежів за договором, [PERSON] також має сплатити на користь Банка пеню та комісію в загальному розмірі 5546,40 грн. Крім того, позивач стверджує в позові про те, що відповідач має сплатити на його користь штраф у розмірі 564,71 грн., однак, суд не може погодитися з нарахованим на рівні з пенею даним штрафом. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-строків виконання грошових зобв'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 564,71 грн. - відсутні. Отже, суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 5777,54 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2745,67 грн., заборгованість за пенею та комісією в загальному розмірі 5546,40 грн. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв'язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 1324,81 грн..

Outcome: partial