Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач по справі звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд визнати недійсною [PERSON] угоду від 01.01.2015 року про зміну умов договору оренди землі № 64 від 15.11.2007 року зареєстрованого у Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України» 01.02.2010 року. В обґрунтування позовних вимог позивач пояснює, що є власником земельної ділянки, розташованої на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області розміром 6,55 га, яка належить йому на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 030416 від 28.07.2004 року. У квітні місяці 2016 року ПП «Лан М» повідомило позивача по справі про те, що відповідно до [PERSON] угоди від 01.01.2015 року про зміну умов Договору оренди землі № 64 від 15.11.2007 року, зареєстрованого у Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України» 05.06.2010 року за № 041070400049 до Договору внесено зміни, зокрема стосовно строку дії Договору було змінено з «10» років на «15» років. Позивач стверджує, що у наданій йому [PERSON] угоді підпис останнього відсутній, так як він ніяких [PERSON] угод не укладав. У звязку з вищенаведеним, [PERSON] змушений звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Згідно Статуту ТОВ «Агросвіт Савинці», ПП «Лан М» припинило свою діяльність в процесі реорганізації, шляхом приєднання до ТОВ «Агросвіт Савинці» (а.с.55-57). Таким чином, Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року ТОВ «Агросвіт Савинці» було залучено у даній справі в якості належного відповідача (а.с.58). В судовому засіданні представник позивача (а.с.20,21) повністю підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача за дорученням (а.с.27) проти позову не заперечував, пояснивши, що у разі сумнівів позивача стосовно дійсності додаткової угоди, то вони згодні йти йому на зустріч і перерахувати орендну плату. Зважаючи на викладене, вважають, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Крім того, просили суд розглядати справи у їх відсутність (а.с.51). Третя особа проти задоволення позову не заперечувала, підтвердила ті обставини, що сам позивач до Державного реєстратора відділу економічного розвитку і торгівлі Шевченківської РДА Харківської області, не звертався з додатковою угодою. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача по справі підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини, повязані з орендою землі і набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Позивач по справі є власником земельної ділянки розміром 6,55 га, яка належить йому на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 030416 від 28.07.2004 року (а.с.9). Земельна ділянка розташована на землях Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області. 15 листопада 2007 року на вищезазначену земельну ділянку між позивачем та ПП «Лан М» було укладено договір оренди землі на 10 років, який був зареєстрований у Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України» 05.06.2010 року за № 041070400049 (а.с.11). У квітні місяці 2016 року ПП «Лан М» повідомило позивача по справі про те, що відповідно до [PERSON] угоди від 01.01.2015 року про зміну умов Договору оренди землі № 64 від 15.11.2007 року, зареєстрованого у Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України» 05.06.2010 року за № 041070400049 до Договору внесено зміни, зокрема стосовно строку дії Договору було змінено з «10» років на «15» років (а.с.5,6). Разом з [PERSON] угодою позивачу було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно якого підставою виникнення права оренди ПП «Лан М» на належну позивачу земельну ділянку є: - договір оренди землі № 64 від 15.11.2007 року; - додаткова угода до договору від 01.01.2007 року; - строк дії договору «15» років (а.с.49). У наданій позивачу [PERSON] угоді підпис останнього відсутній (а.с.6), так як останній в суді пояснив, що ніяких [PERSON] угод не укладав. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України Про оренду землі). Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі\~- це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено загальне правило відповідно до якого договір є укладеним з моменту коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Згідно ст. 203 ЦК України щодо загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 2 даної статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені статтею 203 цього Кодексу. Таким чином, якщо в договорі ([PERSON] угоді) відсутній підпис орендодавця, що суперечить положенням ст. 207 ЦК України, дані обставини свідчать про відсутність волевиявлення орендодавця щодо укладення такої додаткової угоди і є підставою для визнання такої угоди недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до розяснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними недійсним може бути визнано лише укладений договір. Зазначені обставини не підписання правочину \~ є підставою для визнання його недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України. Така правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року (справа № 6-99 ц 13), та відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Тому, на підставі викладеного, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів, стягуються судові витрати, які позивачі сплатили при подачі позову до суду та мають документальне підтвердження.

Outcome: approved