Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційній витрати у розмірі 15264,91 грн. та 3 % річних у сумі 853,52 грн., нараховані за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, яке виникло на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2014р., мотивуючи тим, що з моменту набрання рішенням законної сили та до теперішнього часу заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, рішення суду не виконане, а тому відповідно до ст.625 ЦК України позивач має право на відшкодування йому збитків від інфляції та 3 % річних за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, повідомлений належним чином, завчасно, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд ухвалив справу розглянути заочно у відповідності до ст.224 ЦПК України. Позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 30 липня між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (рішення загальних зборів акціонерів від 22.06.2009 р.) та [PERSON] укладено кредитний договір № 06/2587К-07, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 31500 доларів США строком до 29.07.2012 року. Кредитний договір був забезпечений договором застави від 30.07.2007 р., відповідно до якого в рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] передав у заставу автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO, 2007 р.в., д.р.н. АІ 0130 ВС. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] зобовязань за договором щодо своєчасного та повного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, у грудні 2013 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Броварського районного суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за зазначеним вище кредитним договором. Заочним рішенням Броварського міськраойнного суд Київської області від 17.03.2014 р., з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 06/2587К-07 від 30.07.2012 р. у розмірі 2689,84 доларів США, що за курсом НБУ становило 21499, 88 грн. Заочне рішення набрало законної сили 28 березня 2014 року. 21 травня 2014 року на виконання рішення суду від 17.03.2014 р., Броварським міськрайонний судом видано виконавчий лист. З постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що 02.06.2014 р. державним виконавцем ВДВС Броварського МРУЮ [PERSON] відкрито виконавче провадження №43512081 з примусового виконання виконавчого листа від 21.05.2014 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 21499,88 грн. У зазначеній постанові державним виконавцем надано боржнику [PERSON] семиденний строк на добровільне виконання рішення суду від 17.03.2014 р. У даний строк рішення не виконане. З витягу з виконавчого провадження № 43512081 вбачається, що у звязку з примусовим стягненням з відповідача заборгованості на користь ПАТ «Універсал Банк» державним виконавцем вчинено такі дії: 02.06.2014 р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 08.07.2014 р. винесено постанову про розшук майна боржника; 26.09.2014 р. винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. З протоколу проведення електронних торгів № 96884 вбачається, що електронні торги з реалізації арештованого майна боржника - транспортного засобу Mitsubishi Pajero, 2007 р.в., д.н.з АІ 0130 ВС, 10.07.2015 р. не відбулись. Таким чином, з поданих позивачем документів судом встановлено, що рішення Броварського районного суду Київської області від 17.03.2014 р. протягом тривалого часу відповідачем не виконується, заборгованість за кредитним договором у розмірі 21499,88 грн. ним не погашена. Заперечень проти вказаних обставин відповідачем не подано, доказів на підтвердження виконання грошового зобовязання, яке виникло на підставі рішення суду, відповідачем також суду не представлено, як і не подано доказів які б вказували на те, що відповідач у будь який спосіб оскаржив прийняте рішення суду чи процесуальні дії державного виконавця повязані з виконанням рішення суду. Тобто, суд виходить з того, що відповідач знав про наявність грошового зобовязання перед позивачем, та ухиляється від його виконання. Оскільки відповідач не довів наявності підстав, від нього незалежних , щодо невиконання рішення суду і щодо невиконання боргового (грошового) зобовязання по відношенню до позивача, то суд при розгляді даної справи виходить з того, що рішення суду і відповідно грошове зобовязання перед позивачем боржник (відповдач0 не виконав без поважних причин. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 598 ЦК України\~зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 611 ЦК України\~встановлено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. В цих випадках діє загальне правило про припинення грошового зобов'язання його належним виконанням. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, зокрема, ВСУ зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, враховуючи, що відповідач своїх грошових зобовязань з відшкодування позивачу суми заборгованості за кредитним договором № 06/2587К-07 від 30.07.2007р. до теперішнього часу не виконав, так само він не виконав рішення суду, що набрало законної сили і підлягає виконанню. Зобов'язання, що виникли у боржника на підставі судового рішення є грошовим зобовязанням, яке підлягає належному виконанню, з наслідками, передбаченим ст.625 ЦК України у випадку його невиконання і прострочення. Тому позивач має право вимагати від боржника (відповідача) сплати ним на підстав ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. З поданого розрахунку встановлено, що за період з квітня 2014 року по липень 2015 року ПАТ «Універсал Банк» нарахував відповідачу інфляційні витрати за весь час прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 15264,91 грн. та 3% річних у сумі 853,52 грн. Розрахунок відповідач не оспорив, розрахунок проведений в межах компетенції, і у відповідності до вимог чинного законодавства, і, оскільки цей розрахунок не оспорюється відповідачем, то він судом приймається як достовірний. Відповідач не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від сплати інфляційних витрат та 3 % річних, тому сам факт наявності незавершеного виконавчого провадження з виконання рішення суду від 17.03.2014 р. про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, вважається достатнім доказом того, що він свої грошові зобовязання перед позивачем протягом тривалого часу не виконує. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, і стягненню з відповідача підлягає сума нарахованих інфляційних витрат за весь час прострочення грошового зобовязання за період з квітня 2014 року по липень 2015 року у сумі 15264, 91 грн., та 3 % річних у сумі 853, 52 грн. Також стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору, відповідно до ст.88 ЦПК.

Outcome: approved