Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 19.08.2010 року б/н в сумі 21379,47 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн. Сторони в судове засідання не зявились, попередньо надали заяви: позивач позов підтримує, справу просить розглядати без його участі; відповідач його визнає частково, зокрема, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 2690,67 грн., відсотків 2440,73 грн. за процентною ставкою, що діяла на момент укладення кредитного договору (а саме, 30% річної процентної ставки) та пені у повному обсязі, у задоволенні решти позовних вимог просить відмовити, справу також просить розглянути без його участі. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України, цей розгляд проводиться без технічного фіксування. Як зазначено у позовній заяві, відповідач отримав кредит в сумі 3400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, комісії, інших витрат, тому, позивач просить їх із нього стягнути. Під час розгляду справи відповідач долучив до матеріалів справи складений ним розрахунок заборгованості за кредитним договором з 26.03.2013 року,з урахуванням відсоткової ставки, що діяла на момент укладення кредитного договору, а саме 30%. У судовому засіданні досліджені усі надані сторонами докази. Дослідивши їх, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст.526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності - відповідно до звичаїв ділового обороту, інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується нада ти грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Отримавши кредитні кошти, відповідач неналежним чином виконував обов`язки по поверненню кредиту і сплати процентів за його користування, внаслідок чого, за розрахунком позивача, станом на 29.02.2016р. утворилась заборгованість на загальну суму 21379,47 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2690,67 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 14344,54 грн., заборгованість за пенею та комісією 2850 грн.; штрафи: 500 грн. фіксована частина та 994,26 грн. процентна складова. Позивачем не надано розрахунок заборгованості з урахуванням процентної ставки, що діяла на момент укладення договору. У звязку з цим, відповідачем надано свій розрахунок заборгованості за кредитом з урахуванням процентної ставки, що діяла на момент його укладення. Згідно з ним, сума до стягнення є такою: заборгованість за тілом кредиту 2690,67 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2440,73грн., також відповідач визнає право позивача стягнути з нього пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 2850 грн. Копія цього зустрічного розрахунку відповідача судом була направлена позивачеві, заперечення проти нього не надійшли, натомість надано пояснення до розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Відповідач у своїй заяві заперечив проти збільшення відсоткової ставки за кредитом, вважає неправомірними дії позивача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитом в односторонньому порядку, без повідомлення про це відповідача. Враховуючи це заперечення, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачем необґрунтовано підвищено відсоткову ставку за кредитом починаючи з 01.09.2014 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VІ. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. . Зазначеним Законом, що набрав чинності 09.01.2009р., ЦК України доповнено статтею 1056-1 «Проценти за кредитним договором», відповідно до ч.2 та ч.3 якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Таким чином, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки за кредитом, також не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 212 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів. Жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний їх зв'язок у сукупності. Висновок суду щодо необґрунтованості одностороннього підвищення позивачем процентної ставки у цій справі відповідає також практиці Верховного Суду України (ухвали від 03.11.2010р. у справі №6-8491св10, від 08.12.2010р. у справі №6-27248св10), Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені та штрафів за прострочення платежів за кредитом, суд виходить з того, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки, відповідно до ч.1 ст.550 Кодексу, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Водночас, зважаючи на те, що позивачем щодо відповідача застосовано неустойку у вигляді пені, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні штрафів 500 грн. та 994,26 грн. за прострочення виконання зобовязання за кредитним договором, оскільки, договором фактично передбачена подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме порушення. Так, за прострочення виконання зобовязання кредитним договором передбачено як стягнення пені, так і два штрафи, що є порушенням ст.61 Конституції України, згідно з якою, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж порушення. Це відповідає також практиці Вищого спеціалізованого та Верховного Суду України. На підставі вищевикладеного, з відповідача на користь банку підлягає стягненню 7981,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2690,67 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2440,73грн., заборгованість за пенею та комісією - 2850 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору підлягають присудженню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial