Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 16.11.2007 року в розмірі 19344,80 доларів США та 4322134,47 грн. Представник позивача Лашко І.І. в судовому засіданні позов підтримав, уточнив розмір пені за період з 09.06.2014 р. по 09.06.2015 р., просив стягнути 1 326 418,47 грн. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову, у зв'язку з тим, що жодної вимоги про дострокове повернення заборгованості в порушення ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не отримувала. Просив відмовити в частині позовних вимог щодо стягнення пені, просив застосувати п. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки її розмір значно перевищує основне зобов'язання. Також просив застосувати строки позовної давності, адже прострочення заборгованості відбулось, починаючи з 2008 р. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.11.2007 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON]. укладено кредитний договір №77.2/СЖ-390.07.1, згідно якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, на загальну суму 25000,00 доларів США строком по 16.11.2017 року включно, зі сплатою 13% річних ( а.с. 4-8). Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором, що підтверджується заявою на видачу готівки №1366_56 від 16.11.2007 р. (а.с. 15). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач свої зобов'язання по договору не виконав, чим порушив умови договору та норми цивільного законодавства, а саме ст. 526, 1054 ЦК України. Як вбачається із наданого представником позивача розрахунку остання проплата заборгованості по кредиту відповідачем була здійснена 09.08.2013 р. в розмірі 200,00 доларів США та за процентами 21.05.2015 р. в сумі 4,00 доларів США (а.с. 89-94). Також відповідач почала порушувати графік погашення заборгованості вже з 2008року, її проплати носили періодичний характер. Станом на 09.06.2015 р. утворилась заборгованість за кредитним договором за період з 11.06.2008 р. по 09.06.2015 р. у розмірі 19 344,80 доларів США, яка складається із: суми поточної заборгованості за кредитом в розмірі 6250,30 доларів США, суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 10258,73 доларів США, суми поточної заборгованості за процентами про кредиту в розмірі 235,20 доларів США та суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту в розмірі 2600,57 доларів США (а.с. 89-94). А тому позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п. 4.6 кредитного договору позичальник зобов'язався за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу. З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що розмір пені за прострочення основного зобов'язання в межах одного року з 09.06.2014 р. по 09.06.2015 р. складає 1 326 418,47 грн. (а.с. 89-91, 93-94). Узв'язку з чим, з відповідача підлягає стягненню зазначена сума пеня. Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що стягнення вказаної суми пені за неналежне виконання умов договору є несправедливим та на підставі п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» окрім суми самого кредиту, з відповідача підлягає додатковому стягненню тільки половина від суми боргу, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст провочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено перелік умов договору, однією із сторін якого є споживач, є несправедливими. Зокрема, згідно п. 5 несправедливою умовою договору є встановлення вимог щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Аналізуючи вказані норми права, вбачається, що умови, які згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, підлягають визнанню судом недійсними, їх недійсність не встановлена прямо законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач не скористалась своїм правом пред'явити зустрічний позов стосовно визнання певних умов кредитного договору недійсними. А тому підлягає стягненню. З огляду на те, що остання проплата до закінчення строку виконання основного зобов'язання була здійснена [PERSON] 09.08.2013 р. в розмірі 200,00 доларів США та за процентами 21.05.2015 р. в сумі 4,00 доларів США, тому перебіг позовної давності переривався. Таким чином, вимога представника відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України за прострочення виконання основного зобов'язання суд стягує 3 % річних за період з 11.06.2008 р. по 09.06.2015 р. у розмірі 22 080,59 грн. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки пред'явлення позову про дострокове стягнення кредиту є правом вибору позивача щодо способу судового захисту, передбаченого законом або договором, та не є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, не приймаються до уваги й заперечення представника відповідача щодо звільнення відповідача від відповідальності на підставі ст. 617 ЦК України, у зв'язку з настанням нещасного випадку ( з тексту вироку Подільського районного суду м.Києва від 17.11.2010р. вбачається, що 27.12.2008р. на неї вчинено напад з метою заволодіння майном). Але, як вбачається із розрахунку заборгованості, прострочення сплати основного зобов'язання відбулося 11.06.2008 р., ще задовго до вказаного нещасного випадку. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, на стягнення якої позивач має право. А тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 3654,00 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved