Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпро звернулось до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4KP20440116 від 02.08.2005р. в розмірі 63186,08грн. , стягнення судового збору в розмірі 1378грн., мотивуючи дані вимоги тим , що між позивачем та відповідачем 02.08.2005р. було укладено договір №DNH4KP20440116, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4751,50грн. відповідно до умов вказаних у договорі. Відповідачем не було виконано зобовязань за кредитним договором , відповідно до чого станом на 09.02.2016р. заборгованість склала в сумі 63186,08грн. , що складається з: 2641,78грн. заборгованість за кредитом; 17426,13грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 43118,17грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Тому, позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 02.08.2005р. в розмірі 63186,08грн. та стягнути судовий збір в розмірі 1378грн.. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , в позовній заяві зазначив прохання розглядати справу за його відсутністю , позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася , про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином , про причини неявки до суду не повідомила. У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Оскільки представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в позовній заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 19.09.2016р. на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України , якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) , то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики , що залишилася , та сплати процентів , належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином, згідно умовам договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до кредитного договору №DNH4KP20440116 від 02.08.2005р., укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], Банк надає Позичальникові строковий кредит в сумі 4751,50грн. на термін 24 місяців по 02.08.2007р. включно зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту. Періодом сплати вважати період з «13» по «20» число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 254,62грн. для погашення заборгованості за даним договором, яка складається із заборгованості за кредитом та відсотками, а також інші витрати Банку відповідно до умов договору. З даним кредитним договором відповідач [PERSON] ознайомлена, про що свідчить її підпис. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №DNH4KP20440116 від 02.08.2005р. укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] станом на 09.02.2016р. відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 63186,08грн. , що складається з: 2641,78грн. заборгованість за кредитом; 17426,13грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом ; 43118,17грн. пеня. Відповідно до копії Статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» , у звязку зі зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Відповідно до копії Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809, 17.07.2009р. відбулася державна реєстрація зміни найменування юридичної особи. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] дійсно не виконала зобов'язання за кредитним договором №DNH4KP20440116 від 02.08.2005р., тому вимога позивача ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 2641,78грн. та за відсотками за користування кредитом в сумі 17426,13грн. підлягає задоволенню, при цьому суд не погоджується з розміром заявленої позивачем до стягнення з відповідача неустойки в загальному розмірі 43118,17грн., яка є пенею з наступних підстав. Як зазначено розясненнях, викладених в п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р., враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди виходять з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Пунктами 22,23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач фізична особа. яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника; а споживчій кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Положенням ч.1 ст.11 Цього Закону визначено, що договір по надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. На момент звернення до суду з позовом позивачем не пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений, якщо він значно перевищував розмір збитків, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи з аналізу ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд може за власною ініціативою зменшити розмір неустойки, через її неспівмірність із розміром основного боргу. Приймаючи рішення по справі, враховуючи загальний розмір заявленої до стягнення неустойки в сумі 43118,17грн., яка значно перевищує розмір суми боргу за кредитом у розмірі 2641,78грн., а також відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір неустойки пропорційно до розміру виданого кредитного ліміту у розмірі 4751,50грн. та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» неустойку за порушення виконання зобов'язань за договором в сумі 4751грн. Таким чином , в судовому засіданні встановлено , що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №DNH4KP20440116 від 02.08.2005р. про надання споживчого кредиту. Відповідач [PERSON] погодилася на вказані письмові умови, про що свідчить особистий підпис відповідача у договорі. Відповідач [PERSON] дійсно належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому виникла заборгованість. Весь рух грошових коштів за вказаним кредитним договором відображено у розрахунку заборгованості, що наявний в матеріалах справи. Однак, факти , наведені позивачем в обґрунтовування позовних вимог знайшли часткове своє підтвердження у сумі заборгованості відповідача [PERSON], у зв'язку з чим , суд вважає позов таким , що підлягає частковому задоволенню. З огляду на зазначене, суд, враховуючи зменшений розмір неустойки, вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №DNH4KP20440116 від 02.08.2005р. заборгованість в сумі 24818,91грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2641,78грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 17426,13грн.; неустойка за порушення виконання зобов'язань за договором 4751грн.. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» пропорційно до розміру задоволених вимог витрати по оплаті судового збору в сумі 1378грн.

Outcome: partial