Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], 26.02.2008р.н., в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), мотивуючи тим, що шлюб з відповідачем розірвано, дитина проживає з нею, знаходиться на її утриманні, витрати на її навчання, лікування несе вона; відповідач не має інших дітей, непрацездатних утриманців, може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Відповідач подав відзив, не оспорює, що дитина проживає з позивачкою, а він проживає окремо; позов визнав частково, оскільки не згоден з твердженням позивачки, що лише вона утримує дитину; послався на те, що він також приймає активну участь в утриманні дочки, оплачує відпочинок, в тому числі за кордоном, оплачує медичні послуги, купує одяг, взуття, інші речі, необхідні для розвитку дитини, перераховує гроші на картковий рахунок, відкритий ним на ім,я дочки; крім того, його батьки беруть часто онуку до себе на вихідні і свята, на відпочинок. Не визнає вказаний позивачем розмір аліментів (1/3), вважає такий розмір завищеним; посилається на те, що позивач не обґрунтувала, чому саме такий розмір аліментів має бути визначений; просив врахувати рівні права та обовязки батьків по участі в утриманні дитини, врахувати розмір його заробітної плати, і вважає, що достатнім і справедливим буде визначення аліментів у розмірі 1/8 частки його доходів, що відповідатиме половині витрат на дитину, які обґрунтовані позивачем. У відповіді на відзив позивач послалась на те, що вказані відповідачем обставини є підтвердженням часткового виконання ним батьківських обовязків, але не є підставою для зменшення розміру аліментів; також просила звернути увагу, що частина з наданих відповідачем документів на підтвердження його участі у житті дитини в дійсності підтверджує витрати батьків відповідача (діда і баби), і дані витрати не можуть розглядатись як участь батька в утриманні дитини. [PERSON] просила врахувати, що кошти на поточне і щоденне утримання дитини відповідач дає нерегулярно і в розмірі. Якому сам визнає за потрібне, а також у меншому, ніж треба і ніж він може надавати, і що вона має право на визначення аліментів судом, що дасть їй змогу знати про очікуваний розмір аліментів, отримувати їх систематично, і на них розраховувати. В запереченнях відповідач послався на те, що вказані витрати його батьки несли за рахунок його коштів . Він вважає, що з урахуванням його участі в витратах на дитину, аліменти можуть бути визначені у розмірі 1/8 частини його доходу, що буде справедливим, що буде покривати половину витрат на дитину на місяць, які обґрунтувала позивач, і що витрат у більшому розмірі позивач не довела і не обґрунтувала наявності підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, і тим більше у розмірі 1/3 частини доходів. В судовому засіданні представники сторін підтримали раніше викладену в заявах по суті позицію з приводу даного позову. Крім того, представник позивача послався на те, що всі витрати, про які вказує відповідач, стосувались додаткових витрат на дитину, таких як лікування та обстеження, оплата розвивального гуртку та дозвілля, але не утримання дитини у сенсі аліментів, тому не можуть враховуватись як аліменти, також не погодився з тим, що гроші, які відповідач перераховував на відкритий ним рахунок на імя дочки, можуть розглядатись як сплачені ним аліменти, які повинні сплачуватись матері малолітньої дитини , а не самій дитині; представник відповідача просила врахувати, що відповідач ніколи не ухилявся від обовязку по утриманню дитини, ніс постійно витрати на дочку, оплачував лікування, гуртки, дозвілля, відпочинок, крім того перераховував на відкритий на імя дочки картковий рахунок гроші; і що позивачка не обґрунтувала таких витрат на дитину, для яких була б необхідність у стягненні аліментів у розмірі 1/3 частини доходів відповідача, при цьому просила врахувати рівні обовязки батьків по утриманню дитини. Позивач на підтвердження позовних вимог подала суду такі докази: З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають дочку [PERSON], 26.02.2008р.н. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3.10.2016р. шлюб сторін розірвано. Згідно довідки ОСББ Святошинський-2 та акту від 29.05.2018р. [PERSON], яка зареєстрована в [INFO], фактично проживає з [PERSON] за адресою: м. Київ, пров. Святошинський, 2/143 з червня 2017р. Крім того, відповідач не заперечує, що за згодою між батьками місце проживання дочки визначене з матірю. Згідно характеристики зі школи №185 [PERSON] навчається в СШ №185, вихованням дитини займається мати. Батько до школи не заявлявся. Згідно довідки про доходи позивачки - за період з листопада 2017 року по квітень 2018року вони склали 131472грн., після утримань 101403грн. Позивачкою надані документи про оплату різного виду медичних послуг [PERSON]; оплати за театр, договір про надання освітніх послуг від 11.09.2008р. (між ФОП Погребицьким і [PERSON] на навчання англійської мови з щомісячною оплатою 1500грн.) та квитанції про оплату освітніх послуг, висновки лікарів, медичних обстежень щодо стану здоров,я дитини, витрати на ліки. Зі злів представника позивача дані документи подані на підтвердження витрат матері і в обґрунтування необхідного розміру аліментів. Відповідач на підтвердження обставин, на які він посилається, подав суду такі докази: Довідку про заробітну плату з місця роботи Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. де працює заступником директора департаменту, зарплата за період з квітня по вересень 2018року склала 226941грн., середній заробіток 37,823грн., після утримань 30447грн. Виписку по картковому рахунку з Приватбанку про відкриття рахунку на [PERSON], і про зарахування на рахунок коштів в 2018 році. [PERSON] надані документи про оплату наданих [PERSON] різного виду медичних послуг, про надання туристичних послуг, заяви про надання згоди матері на вивезення дитини закордон, квитки на проїзд, санаторно - курортну карту з санаторію «Кришталевий палац», бронювання проживання в «Мед-палаці», квитки до театру, на святкові заходи. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181 СКУ способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.5 ст.183 СК України - той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вислухавши сторони, дослідивши надані ним докази, та проаналізувавши норми закону що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків: Оскільки сторони самі визначили місце проживання дитини з позивачкою, і враховуючи, що дитина фактично постійно проживає з позивачкою, то позивач має право подати позов про стягнення аліментів з батька, який проживає окремо, і це незалежно від того, де зареєстроване місце проживання дитини. Договору про участь в утриманні дитини батьки між собою не укладали. Підстав для звільнення батька від обовязку платити аліменти, нема. Та обставина, що батько добровільно приймає участь в утриманні і в витратах на дитину та не ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не є підставою для відмови у позові про стягнення аліментів, оскільки за взаємною згодою сторони про умови та порядок і розмір утримання не домовились і не уклали відповідного договору. Таким чином, є підстави для стягнення аліментів з батька на користь матері, з якою дитина проживає на даний час. Згідно обраного позивачем виду аліментів, аліменти призначаються у частці від доходу, що відповідає вимогам СК України. Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного: Суд враховує майновий та сімейний стан відповідача; відсутність у нього інших неповнолітніх дітей та утриманців, відсутність виконавчих листів про стягнення та відсутність підтверджених належним чином інших обтяжуючих грошових зобовязань, які б мали враховуватись при визначенні матеріальної спроможності відповідача щодо сплати аліментів. Суд враховує, що відповідач є особою працездатною, має постійну роботу та дохід. Суд враховує положення сімейного законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі ј частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження (що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину). Суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Суд дійшов висновку, що відповідач має достатній дохід, і може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини свого доходу. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини, не порушить прав сторін. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі (як просить позивач), виходячи з того, що позивач не довела наявності будь-яких обставин, які б заслуговували у цьому сенсі на увагу і вимагали б стягнення аліментів у більшому (1/3) розмірі. При цьому суд також враховує розмір зарплати відповідача і грошовий вимір 1/4 частки доходу, що, виходячи з наданих відомостей про заробітну плати, становитиме не менше 7000грн., - що на думку суду є достатнім. Подані позивачем докази в обґрунтування витрат на дитину не доводять підстав для визначення аліментів у більшій частці доходу, а свідчать про додаткові витрати на дитину, повязані (в більшій частині наданих доказів) з наданням дитині медичних послуг та з лікуванням, а також оплатою розвивальних гуртків. Позовних вимог про стягнення додаткових витрат позивач не заявила. Крім того, як видно з наданих доказів, і дану обставину позивач не заперечує, відповідач також приймав участь у таких витратах, які повязані з лікуванням та розвитком додаткових здібностей дитини. Посилання позивача на те, що відповідач не має інших утриманців і може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини його доходів, не означає необхідності та доцільності стягнення аліментів саме у такому розмірі; до того ж, враховуючи, що відповідач не ухиляється від свого батьківського обовязку і приймає участь у житті дитини, в тому числі і в матеріальному сенсі. Щодо стверджень відповідача про відсутність підстав для стягнення аліментів у розмірі, більшому ніж 1/8 частина його доходів, що становитиме половину дійсних щомісячних витрат на дитину, - то суд з таким твердженням не погоджується, виходячи з вимог закону, що регулює дані правовідносини, і зокрема, з того, що законодавець не повязує розмір аліментів з дійсно підтвердженими витратами на утримання дитини, і не встановлює такого правила, за яким частки кожного з батьків в матеріальному утриманні дитини мають бути рівними. [PERSON] не встановлює обовязку позивача за даним позовом довести дійсні витрати на щомісячне утримання дитини. Виходячи з цього суд не бере до уваги той аргумент відповідача, що позивачкою не доведено витрати на дитину більші, ніж 7000грн. на місяць, і що розмір аліментів має бути визначений саме виходячи з половини таких витрат, враховуючи рівність обовязків батьків. Відповідач посилається на те, що він несе витрати на дитину, і це є підставою, яка має враховуватись при визначенні розміру аліментів. Суд, аналізуючи положення закону, що регулює дані правовідносини, такий аргумент не бере до уваги у якості обставини, яка дає підстави для визначення аліментів у частці, меншій ніж визначив суд у цьому рішенні. Надані відповідачем докази дійсно підтверджують участь батька в несенні додаткових витрат на дитину. Але, враховуючи характер таких витрат та їх призначення, вони не повязані з утриманням дитини у розумінні аліментів як коштів на поточне щоденне забезпечення життєвих потреб дитини. А позову про стягнення додаткових витрат позивачка не заявляє, погодившись з тим, що відповідач від даного обовязку не ухиляється і його виконує. Відповідач надав суду докази на підтвердження того, що він перераховував у вказаний період (знаходження справи у суді) грошові кошти на картковий рахунок, відкритий ним на імя малолітньої дочки. Позивач не погоджується з тим, що вказані виплати можна зарахувати в аліменти за ті місяці, в яких такі перерахування мали місце, посилаючись на те, що дані грошові кошти надавались дитині, а не матері, і посилаючись на відсутність згоди позивачки на такий спосіб виплати аліментів, та на те, що вона їх не отримувала. Суд, враховуючи, що відсутні докази на підтвердження наявності такої домовленості між сторонами, а також враховуючи, що закон передбачає стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини на користь матері/батька, а не самої дитини, враховуючи часткову цивільну дієздатність малолітньої особи, а також враховуючи, що відсутні підстави вважати, що даними грошовими коштами розпорядилась позивачка як аліментами, тому суд погоджується з тим, що вказані виплати не можуть бути зараховані як аліменти. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дати подання позову, тобто з 21.06.2018р. і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial