Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 27.06.2006 року в загальній сумі 76659 грн 34 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3870 грн 08 коп., відсотків за користування кредитом в сумі 65028 грн 70 коп., комісії за обслуговування кредиту в сумі 3633 грн 92 коп. та штрафу в загальні сумі 4126 грн 64 коп., посилаючись на невиконання відповідачем на протязі тривалого часу своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги за підставами вказаними у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали посилаючись на те, що відповідачка вказаний позивачем кредитний договір з ним в 2006 році не укладала, заяву надану позивачем на підтвердження укладення договору не підписувала, а додана до заяви копія паспорта відповідача містить зміни внесені до нього в 2007 році та він не міг бути нею пред'явлений в банк в 2006 році. При цьому, відповідач не заперечувала користування послугами позивача раніше під час придбання товару у кредит та відкриття карткового рахунку для отримання заробітної плати. Крім того, представник відповідача просив застосувати строки позовної давності посилаючись на їх сплив за вимогами заявленими позивачем. За клопотанням представника відповідача судом витребувані та досліджені оригінали кредитної справи, яка складається лише із заяви про відкриття рахунку та надання послуг. Судом задоволено клопотання представника позивача про долучення письмових доказів: виписки по рахунках, довідки про видачу кредитних карт, анкети-заяви, скріншотів програмного забезпечення. Судом задоволено клопотання представника відповідача про долучення письмових доказів: витягу з ЄРДР. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 81, 82 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Представником позивача заявлені вимоги обгрунтовані наявністю між сторонами договорних відносин щодо наданя відповідачу фінансового кредиту відповідно до її заяви від 27.06.2006 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов кредитування з кінцевим терміном його повернення який відповідає строку дії картки. Згідно ст.ст. 526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі, а укладений з недодержанням письмової форми кредитний договір є нікчемним. У відповідності до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно ст.ст. 257, 258, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а за вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені) цей строк становить один рік та сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з наданих суду позивачем розрахунку заборгованості (а.с.6-9) та виписки по рахунках зазначених як рахунки відповідача (а.с.99-102), користувачем послуг банка по цим рахункам останній платіж та користування кредитними коштами здійснено в січні-лютому 2014 року, а в суд за захистом своїх прав позивач звернувся лише в листопаді 2017 року, тобто з пропуском встановлених строків позовної давності як загальної, так і спеціальної, що є самостійною підставою для відмови позивачу у задоволенні заявлених вимог. Поряд з цим, на підтвердження укладення 27.06.2006 року між сторонами кредитного договору позивачем надані суду копія паспорта відповідача, умови та правила надання банківських послуг без будь-якого підтвердження їх дії на час укладення вказаного договору та матеріали кредитної справи, які складаються лише із заяви в якій міститься прохання заявника відкрити рахунок та надати йому послуги «платіжної картки», а також реквізити такої картки із зазначенням типу кредитного ліміту «фінансовий», його суми «1200 грн», базової відсоткової ставки «36% на рік», строк дії кредитного ліміту який відповідає строку дії картки та порядок погашення заборгованості. Надані суду документи, в тому числі скріншоти програмного забезпечення, не містять відомостей про строк дії картки виданої клієнту банка на підставі заяви від 27.06.2006 року, а з пояснень представника позивача вбачається, що строк її дії міг сплинути в 2011-2012 роках, у зв'язку з чим звернення позивача до суду за захистом своїх прав здійснено за таких обставин також за межами строку позовної давності. Посилання представника позивача на перевипуск картки й продовження строку дії договору, на підтвердження чого надана довідка від 27.03.2018 року (а.с.105) та скріншоти програмного забезпечення про здійснення такої операції у вересні 2012 року (а.с.138-139) не приймаються судом до уваги, оскільки будь-яких доказів відношення картки виданої відповідачу у 2012 році до договору від 27.06.2006 року суду не надано. При цьому, суд приймає до уваги існування між сторонами інших правовідносин з приводу користування відповідачем послугами позивача як до 2006 року так і після (а.с.104,133), що сторонами не заперечується, а також незрозумілий рух коштів по перевипущеній у вересні 2012 року картці ще з лютого 2012 року згідно виписки по рахунку (а.с.99). Крім того, надана суду позивачем копія паспорта відповідача (а.с.17) містить її фотокартку вклеєну у 2007 році, що свідчить про те, що такий паспорт на момент укдадання договору в 2006 році пред'явлений бути не міг, а отриманий банком пізніше за інших обставин. Разом з тим, надана позивачем на підтвердження укладення з відповідачем кредитного договору заява (а.с.10) взагалі не містить дати та підпису заявника на ній, (в тому числі про ознайомлення його з умовами надання банківських послуг), а містить лише дату та підпис заявника про отримання платіжної картки. При цьому, підпис заявника у вказаній заяві (а.с.10) очевидно відрізняється від дійсного підпису відповідача як в її паспорті (а.с.17) так і в документах наданих банком (а.с.104). За таких обставин, оскільки позивачем суду не надано належних доказів укладення сторонами 27.06.2006 року кредитного договору в передбаченій законом письмовій формі, суд приходить до висновку, що такий договір є нікчемним, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості згідно умов такого договору не грунтуються на вимогах діючого законодавства та не можуть бути задоволені судом. Поряд з цим, суд також враховує, що згідно виписки по рахунку (а.с.99-102) операції щодо зняття готівки за карткою виданою за спірним договором здійснювалися також і в Новій каховці Херсонської області, перебування в якій відповідачем заперечується, а будь-яких підтверджень користування відповідачем карткою виданою банком на підставі заяви від 27.06.2006 року позивачем суду не надано. За вказаних обставин, з урахуванням того, що позивачем не доведено факт укладення з відповідачем 27.06.2006 року вказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів по ній саме відповідачем, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за цим кредитним договором згідно його умов, у зв'язку з чим з урахуванням положень ст.ст. 215, 1055 ЦК України позов не може бути задоволений судом.

Outcome: dismissed