Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Златобанк» звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 10 травня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та відповідачем ТОВ «Лан» було укладено кредитний договір № 99/12 - KL, згідно п. 1.1 якого, позивач надає відповідачеві кредит, який останній зобов'язується повернути в повному обсязі та сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також виконати інші умови кредитного договору. Згідно п. 1.2 кредитного договору, кредитодавець (ПАТ «Златобанк») надає позичальнику (ТОВ «Лан») кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором, при цьому кредит може надаватися траншем. Відповідно до п. 1.3,1.5 кредитного договору максимальний ліміт заборгованості становить 4 000 000 грн. з кінцевою датою повернення кредиту не пізніше 01 березня 2013 року включно (п. 1.4 кредитного договору). За користування кредитними коштами позичальник сплачує відсотки - 21,5% річних. 21 серпня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Лан» було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією встановлений в розмірі 4 800 000 грн., при цьому за користування кредитом позичальник сплачує проценти у вигляді фіксованої процентної ставки в розмірі 21,5% річних за транші, що не перевищують ліміт заборгованості в розмірі 4 000 000 грн., та в розмірі 22% річних за транші, що перевищують ліміт заборгованості 4 000 000 грн. 08 лютого 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Лан» було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, за умовами якої максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 9 500 000 грн., з кінцевою датою повернення кредиту не пізніше 03 квітня 2014 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 21,5% річних, а з 04 березня 2013 року - в розмірі 25 % річних. 29 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Лан» була укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, за умовами якої максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 10 500 000 грн. 28 травня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Лан» була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, за умовами якої максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 12 500 000 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 25% за користування кредитними коштами на ліміт заборгованості до 10 500 000 грн. включно та в розмірі 23,5% річних за користування кредитними коштами, що перевищують ліміт заборгованості в сумі 10 500 000 включно. 25 липня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Лан» укладено договір про внесення змін до кредитного договору. 03 березня 2014 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Лан» було укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, за умовами якої сторони передбачили кінцеву дату повернення кредиту не пізніше 02 березня 2015 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 23% річних. Позивач зазначав, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику ТОВ «Лан» грошові кошти окремими траншами. Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором ПАТ «Златобанк» та відповідач по справі [PERSON] 10 травня 2012 року за №99/12KL/P-1 уклали договір поруки та в наступному додаткові угоди до нього. Згідно п. 1.1 договору поруки поручитель [PERSON] поручається перед кредитором та зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ТОВ «Лан» своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель [PERSON] та боржник ТОВ «Лан» відповідають перед банком як солідарні боржники, при цьому поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, в такому ж порядку та строки, що і боржник. Банк має право вимагати виконання боргових зобов'язань частково, або в повному обсязі, як від боржника та поручителя разом, так і від будь - кого з них окремо. Божник та поручитель залишаються зобов'язаними доти, доки боргові зобов'язання не будуть виконані в повному обсязі. Також для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Златобанк» та відповідачем [PERSON] 10 травня 2013 року за № 99/12-KL/P-2 було укладено договір поруки та в наступному додаткові угоди до нього на умовах, аналогічних до умов договору поруки № 99/ 2-KL/P-1. Відповідно до п. 3.4.2 кредитного договору позичальник ТОВ «Лан» зобов'язаний сплачувати проценти/комісію у розмірі та в порядку, передбаченому кредитним договором, а також повернути кредит в повному обсязі, відповідно до умов договору. Згідно п. 3.4.4 кредитного договору позичальник зобов'язаний безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні банку збитки, завдані невиконанням/неналежним виконанням умов кредитного договору. Відповідно до п. 2.5 кредитного договору позичальник самостійно сплачує проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів. Разом з тим, ТОВ «Лан» взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, не сплативши проценти за користування кредитними коштами. Станом на 21 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 111 683, 27 грн., яка складається із: 86 649, 44 грн. - заборгованості за процентами; 20 033, 83 грн. - заборгованості по сплаті пені; 5 000 грн. - штрафу за неналежне виконання зобов'язань. Посилаючись на ст. ст. 11, 509, 525, 526, 543, 553 - 554, 549, 610, 611, 624 - 628, 1048 - 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «Лан» та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №99/12KL від 10 травня 2012 року в сумі 111 683, 27 грн.; стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «Лан» та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №99/12KL від 10 травня 2012 року в сумі 111 683, 27 грн. Заперечуючи проти позовних вимог, ТОВ «Лан», [PERSON] та [PERSON] звернулись із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Златобанк» про визнання кредитного договору та договорів поруки припиненими, в обґрунтування якої посилались на те, що 10 травня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Лан» дійсно був укладений кредитний договір №99/12-KL, відповідно до умов якого банк відкрив для ТОВ «Лан» кредитну лінію з максимальним лімітом 4 000 000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 21,5% річних та строком користування - до 01 березня 2013 року включно. Згідно п. 2.1 кредитного договору забезпеченням повернення кредитних коштів та процентів виступили договір застави майнових прав на отримання грошових коштів за договором банківського вкладу № 020698 «Стабільне майбутнє» від 28 лютого 2012 року, що укладений з [PERSON] в сумі 4 800 000 грн., а також договори поруки, укладені з [PERSON] та [PERSON] У подальшому умови кредитного договору частково змінювалися відповідно до додаткової угоди № 1 від 21 серпня 2012 року, додаткової угоди № 2 від 08 лютого 2013 року, додаткової угоди № 3 від 29 квітня 2013 року, додаткової угоди № 4 від 28 травня 2013 року, договору про внесення змін до кредитного договору від 25 липня 2013 року та додаткової угоди № 5 від 03 березня 2014 року. В останній редакції кредитного договору було підвищено процентну ставку до 23% річних, змінено кінцеву дату повернення кредиту - до 02 березня 2015 року включно, також відбулася заміна забезпечення виконання зобов'язання, а саме: згідно договору застави майнових прав № 99/12-KL/S-3 від 03 березня 2014 року в заставу були передані майнові права за договором банківського вкладу «Стабільне майбутнє» № 056063 від 28 лютого 2014 року, поточний залишок грошових коштів на якому станом на 28 лютого 2014 року складає 291 398, 82 грн. Позивачі по зустрічному позову зазначали, що впродовж дії кредитного договору ТОВ «Лан» добросовісно виконувало прийняті на себе зобов'язання та станом на 12 лютого 2015 року повністю повернуло отриману суму кредиту в розмірі 12 500 000 грн. Але, наприкінці березня 2015 року на адресу ТОВ «Лан» від банку надійшов лист - попередження № 640 від 17 березня 2015 року з вимогою сплатити проценти в сумі 86 649, 44 грн. та нараховану неустойку (пеню), при цьому, аналогічні листи надійшли й на адреси поручителів [PERSON] та [PERSON] Зважаючи на дані вимоги, ТОВ «Лан», а також заставодавець за договором застави майнових прав № 99/12-KL/S-3 від 03 березня 2014 року [PERSON], 27 березня 2015 року на адресу ПАТ «Златобанк» направили листи з пропозицією погашення заборгованості за процентами по кредиту за рахунок депозитного банківського вкладу «Стабільне майбутнє» № 056063 від 28 лютого 2014 року, майнові права на який перебувають у заставі банку. 27 травня 2015 року за №512/1 за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славінського В.І. відповідачі отримали відповідь про те, що проведення операцій з погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок грошових коштів, що розміщені на депозитних рахунках та є забезпеченням, згідно договорів застави майнових прав, неможливе, у зв'язку з початком процедури ліквідації ПАТ «Златобанк», а також у даному листі висунуті вимоги про погашення заборгованості за простроченими процентами в сумі 86 649, 44 грн. та сплаті пені в сумі 12 057, 33 грн. Однак, позивачі за зустрічним позовом вважають, що зобов'язання ТОВ «Лан» за кредитним договором, так само як і зобов'язання поручителів за договорами поруки, припинилися. Так, відповідно до п. 6.1 договору застави майнових прав № 99/12-KL/S-3 від 03 березня 2014 року заставодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет застави, якщо у момент настання терміну (спливу строку) виконання забезпечених боргових зобов'язань (всіх або будь - якого з них) вони не будуть виконані належним чином, в тому числі: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений кредитним договором строк суми процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів). Пунктом 6.3 договору застави майнових прав передбачається, що звернення стягнення на предмет застави за цим договором здійснюється, зокрема, шляхом відступлення заставодержателю майнових прав, що складають предмет застави. Сторони цим погоджуються, що таке відступлення в порядку позасудового звернення стягнення на предмет застави вважається таким, що відбулось з моменту виникнення у заставодержателя права реалізації предмета застави за цим договором або з моменту спливу такого обов'язкового строку, який може бути встановлений відповідно до чинного законодавства для усунення порушення зобов'язання, забезпеченого заставою, в тому числі початок спливу якого може визначатись поданням заставодержателем повідомлення про усунення порушення. Пунктами 6.4, 6.5 договору застави майнових прав встановлено, що заставодавець цим відступає заставодержателю предмет застави - свої законні інтереси та права вимоги до позичальника, що випливають з договору банківського вкладу, в якому заставодавець виступає кредитором, в тому числі, але не виключно права щодо вкладного (депозитного) рахунку, відкритого заставодавцю за договором банківського вкладу, право вимоги/одержання грошових коштів в повній сумі, що знаходяться/будуть знаходиться на вкладному (депозитному) рахунку заставодавця за договором банківського вкладу, в тому числі грошових коштів вкладу (депозиту), а також процентів, нарахованих на кошти на вкладному (депозитному) рахунку заставодавця. Сторони погодилися, що положення п.п. 6.4, 6.5 договору застави майнових прав становлять договір відступлення прав без необхідності укладення (підписання) будь - яких додаткових документів (п. 6.5.1), при цьому договір відступлення укладено із відкладальною умовою, якою є невиконання/неналежне виконання будь-якого із зобов'язань щодо сплати боргових зобов'язань (повністю чи в будь - якій їх частині). Право вимоги є відступленням заставодавцем заставодержателю за договором відступлення в момент відкладальної умови, вказаної в підпункті 6.5.2 цього договору. Окрім того, договір застави майнових прав містить п. 6.6, в якому передбачено право заставодержателя самостійно здійснювати договірне списання коштів з вкладного (депозитного) рахунку заставодавця для виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви, проценти за кредитом були нараховані за період з 01 лютого 2015 року по 11 лютого 2015 року в сумі 86 649, 44 грн., а відтак прострочення боржника ТОВ «Лан» за кредитним договором відбулося 12 лютого 2015 року. Отже, подія, передбачена п. п. 6.4, 6.5 договору застави майнових прав, як відкладальна умова договору про відступлення майнових прав, є такою, що наступила. Отже, солідарні боргові зобов'язання відповідачів щодо сплати процентів за кредитним договором припинилися 12 лютого 2015 року внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом часткового відступлення майнових прав за договором депозитного банківського вкладу «Стабільне майбутнє» від 28 лютого 2014 року, що відбулося на підставі договору застави майнових прав № 99/12- KL/S-3 від 03 березня 2014 року. Посилаючись на ст. 526, 528, 601, 555 ЦК України позивачі за зустрічним позовом просили визнати припиненим кредитний договір №99/12-KL від 10 травня 2012 року, укладений між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Лан», а також визнати припиненими договори поруки за №99/12KL/Р-1 та №99/12-KL/Р-2, укладені 10 травня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та поручителями [PERSON] та [PERSON] відповідно. Рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «Златобанк» залишені без задоволення, зустрічний позов ТОВ «Лан» задоволений. Визнаний припиненим кредитний договір №99/12-KL від 10 травня 2012 року, укладений між ПАТ «Златобанк» м. Київ та ТОВ «Лан». Визнаний припиненим договір поруки №99/12-KL/P-1 від 10 травня 2012 року, укладений між ПАТ «Златобанк» м. Київ та [PERSON] Визнаний припиненим договір поруки №99/12-KL/P-2 від 10 травня 2012 року, укладений між ПАТ «Златобанк» м. Київ та [PERSON] На відшкодування судових витрат по справі із позивача ПАТ «Златобанк» м. Київ стягнуто: - на користь відповідача [PERSON] - 487,20 грн.; - на користь відповідача [PERSON] - 487,20 грн.; - на користь відповідача ТОВ «Лан» - 1218, 00 грн. В апеляційній скарзі ПАТ «Златобанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено, що 10 травня 2012 року за № 99/12-KL між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Лан» було укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, встановлених цим кредитним договором та чинним законодавством України, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору. Згідно п. 1.2 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором, при цьому кредит може надаватися траншем. Згідно п. 1.2.1 кредитного договору кредит надається для поповнення обігових коштів, при цьому, згідно п. 1.3 договору максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 4 000 000 грн. Пунктами 1.4, 1.5, 1.6 кредитного договору встановлено, що кредитні кошти мають бути повернені не пізніше 01 березня 2013 року включно, зі сплатою відсотків за користування такими в розмірі 21,5% річних та разової комісії за обслуговування кредиту в сумі 12 000 грн. Відповідно до п. 2.1 розділу 2 кредитного договору умовами надання кредитних коштів є, в тому числі, укладення договорів забезпечення з позичальником та/або будь-якими третіми особами, а саме: договору застави майнових прав на отримання грошових коштів по договору банківського вкладу № 020698 «Стабільне майбутнє» від 28 лютого 2012 року, що укладений з [PERSON] в сумі 4 800 000 грн., договору поруки з [PERSON], договору поруки з [PERSON] За умовами договору проценти за користування кредитом нараховуються в валюті кредиту та сплата таких здійснюється за фактичний строк користування кредитом (п. п. 2.3, 2.4 договору). Згідно п. 3.1.9 кредитного договору кредитодавець має право стягувати з позичальника неустойку, штраф, пеню, інші платежі при настанні випадків невиконання умов кредитного договору. Відповідно до п. 3.1.10 кредитного договору кредитодавець має право на договірне списання коштів з будь-якого рахунку позичальника. Підписанням цього кредитного договору позичальник надає кредитодавцю право на договірне списання. Таке право може бути реалізоване кредитодавцем за умови настання строку виконання позичальником будь-якого із боргових зобов'язань та/або зобов'язань позичальника чи третіх осіб за договорами забезпечення з моменту настання такого строку і в сумі, яка дорівнює сумі боргових зобов'язань та/або при настанні випадків невиконання умов кредитного договору та/або договорів забезпечення та/або при настанні несприятливих обставин. Згідно п. 3.4.2 та п. 3.4.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі та в порядку, передбаченому цим кредитним договором, а також повернути кредит в повному обсязі в порядку та встроки, передбачені кредитним договором. Відповідно до п. 3.4.4 кредитного договору позичальник зобов'язаний безумовно сплати неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні банку збитки, завдані невиконанням/неналежним виконанням умов кредитного договору. Згідно п. 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або не сплачених процентів. Згідно п. 4.3 кредитного договору за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за цим кредитним договором, визначених в п. 3.4, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 5 000 грн. В подальшому умови кредитного договору щодо встановлення максимального ліміту заборгованості за кредитною лінією, строків повернення кредиту, розміру відсотків частково змінювалися на підставі додаткової угоди № 1 від 21 серпня 2012 року, додаткової угоди № 2 від 08 лютого 2013 року, додаткової угоди № 3 від 29 квітня 2013 року, додаткової угоди № 4 від 28 травня 2013 року, договору про внесення змін до кредитного договору від 25 липня 2013 року, додаткової угоди № 5 від 03 березня 2014 року. Так, в остаточній редакції, з урахуванням всіх змін та додаткових угод до кредитного договору, позивач надав ТОВ «Лан» кредит з максимальним лімітом заборгованості у розмірі 12 500 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23% річних, з кінцевою датою повернення кредиту не пізніше 02 березня 2015 року включно, при цьому умовами надання кредитних коштів, окрім укладених договорів поруки, сторони визначили укладення договору застави майнових прав (право вимоги на отримання грошових коштів по договорам банківського вкладу №056065 «Стабільне майбутнє» від 28 лютого 2014 року в сумі 2 000 000 грн., № 056063 «Стабільне майбутнє» від 28 лютого 2014 року в сумі 10 500 000 грн., укладеного з [PERSON]). Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10 травня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 99/12-KL/Р1, за умовами п. 1.1 якого поручитель поручається перед кредитором та зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором № 99/12-KL від 10 травня 2012 року в повному обсязі таких зобов'язань, при цьому поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, в такому ж порядку та строки, що і боржник. Банк має право вимагати виконання боргових зобов'язань частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. З урахуванням змін, що вносились до кредитного договору в подальшому, частково змінювалися і умови договору поруки на підставі додаткової угоди до договору поруки від 21 серпня 2012 року, додаткової угоди до договору поруки від 08 лютого 2013 року, додаткової угоди до договору поруки від 29 квітня 2013 року, договору про внесення змін до договору поруки від 28 травня 2013 року, договору про внесення змін до договору поруки від 03 березня 2014 року. Відповідно до останніх змін до договору поруки від 03 березня 2014 року, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо повернення основної суми кредиту, наданого боржнику за кредитним договором у формі кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 12 500 000 грн., зі строком повернення не пізніше 02 березня 2015 року включно; вимоги кредитора щодо сплати процентів за користування кредитом, які боржник зобов'язаний сплатити в терміни і в порядку, передбачені кредитним договором та які встановлені в розмірі 23% річних. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10 травня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] був укладений договір поруки за № 99/12-KL/P-2, на умовах та з усіма змінами, що аналогічні договору поруки та змінам до нього, укладеним з [PERSON] В позовній заяві ПАТ «Златобанк» зазначав, що відповідач ТОВ «Лан» взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, оскільки не сплатив проценти за користування кредитними коштами. Так, станом на 21 липня 2015 року заборгованість ТОВ «Лан» за кредитним договором становила 111 683,27 грн., яка склалася з : 86 649, 44 грн. - заборгованість за процентами; 20 033, 83 грн. - заборгованості по сплаті пені; 5 000 грн. - штрафу за неналежне виконання зобов'язань. При ухваленні рішення суд посилався на вимоги ч. 1 ст. 509, ст. 525, 526, 536, ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554, 610, 611, 1054 ЦК України. Суд зауважив, що в останній редакції кредитного договору та договорах поруки відповідно, якими максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією встановлений в сумі 12 500 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 23% річних та кінцевою датою повернення кредиту до 02 березня 2015 року включно, сторонами було визначено, що умовою надання кредитних коштів є укладення договорів забезпечення з позичальником, або будь-якими третіми особами, а саме, в тому числі, договору застави майнових прав (право вимоги на отримання грошових коштів по договорам банківського вкладу № 056065 «Стабільне майбутнє» від 28 лютого 2014 року в сумі 2 000 000 грн. та № 056063 «Стабільне майбутнє» від 28 лютого 2014 року в сумі 10 500 000 грн., укладеного з [PERSON]). Так, представником відповідача до матеріалів справи додана копія договору застави майнових прав № 99/12-KL/S-3 від 03 березня 2014 року, що був укладений між ПАТ «Златобанк» та відповідачем [PERSON], відповідно до п. 1.1 якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань, визначених у ст. 2 цього договору, заставодавець ([PERSON]) підписанням цього договору надає заставодержателеві (ПАТ «Златобанк») у заставу майнові права, визначені у ст. 3 цього договору. В силу цього договору заставодержатель має право в разі невиконання боргових зобов'язань задовольнити свої вимоги за кредитним договором за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами позичальника та/або заставодавця. Згідно ст. 2 договору застави, застава за цим договором забезпечує вимоги заставодержателя щодо сплати позичальником кожного і всіх його боргових зобов'язань у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі №99/12-KL від 10 квітня 2012 року, зі всіма змінами та доповненнями до нього, включаючи також ті, що можуть бути укладені сторонами в майбутньому. Застава за цим договором забезпечує виконання таких вимог заставодержателя: повернення основної суми кредиту, наданого позичальнику за кредитним договором №99/12-KL від 10 травня 2012 року з максимальним лімітом заборгованості в сумі 12 500 000 грн. зі строком повернення не пізніше 02 березня 2013 року; сплату процентів за користування кредитом; сплату неустойки, пені, штрафу. Відповідно до п. 3.1 ст. 3 договору застави предметом застави за цим договором є майнові права (права вимоги/одержання) на грошові кошти, що розміщені на вкладних (депозитних) рахунках № 26350506022506, відкритому в ПАТ «Златобанк» за договором банківського вкладу «Стабільне майбутнє» № 056063 від 28 лютого 2014 року та №26359507022506, відкритому в ПАТ «Златобанк» за договором банківського вкладу «Стабільне майбутнє» № 056065 від 28 лютого 2014 року, що укладені між заставодержателем та заставодавцем, які належать заставодавцю на момент укладення цього договору, а також права вимоги грошових коштів за вказаними договорами банківського вкладу, які можуть виникнути в майбутньому. Заставна вартість предмета застави за домовленістю сторін складає 12 500 000 грн. Суд виходив із того, що тіло кредиту в сумі 12 500 000 грн. відповідачем ТОВ «Лан» позивачу було повернуто в повному обсязі. 17 березня 2015 року за № 604 позивачем на адресу ТОВ «Лан» був направлений лист - попередження, в якому останній повідомляв про істотне порушення умов кредитного договору у зв'язку з несплатою позичальником процентів за фактичне користування кредитом в сумі 86 649, 44 грн., а також неустойки у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, відповідно до вимог п. 4.1 кредитного договору. 27 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] направили позивачеві листи (заяви) про погашення прострочених відсотків по кредитному договору за рахунок відсотків за депозитним вкладом, або самою сумою депозиту за договором депозитного вкладу № 056063 від 28 лютого 2014 року «Стабільне майбутнє», який виступає забезпеченням за кредитом. Відповідно до відомості по депозитному рахунку від 28 лютого 2014 року поточний залишок грошових коштів на рахунку № 26350506022506, відкритому в ПАТ «Златобанк» за договором банківського вкладу «Стабільне майбутнє» № 056063 від 28 лютого 2014 року за період з 12 лютого 2015 року по 04 березня 2015 року, складав 291 398, 82 грн. На заяви відповідачів погасити заборгованість по процентам за кредитним договором за рахунок депозитного банківського вкладу, майнові права на який перебувають у заставі, позивач 27 травня 2015 року направив ТОВ «Лан» відповідь, що проведення операцій з погашення заборгованості по кредитному договору за рахунок грошових коштів, що розміщені на депозитних рахунках та є забезпеченням згідно договорів застави майнових прав, є неможливим у зв'язку з початком процедури ліквідації ПАТ «Златобанк». Вирішуючи питання про те, чи припинилися зобов'язання ТОВ «Лан» за кредитним договором, а також відповідачів [PERSON] та [PERSON] за договорами поруки, суд виходив наступних обставин. Відповідно до п. 6.1 договору застави майнових прав від 03 березня 2014 року №99/12-KL/S-3, заставодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет застави, якщо в момент настання терміну/спливу строку виконання забезпечених боргових зобов'язань (всіх, або будь-якого з них) вони не будуть виконані належним чином, в тому числі: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений кредитним договором строк сум процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів). Згідно п. 6.2 ст. 6 договору застави майнових прав порядок звернення стягнення на предмет застави та його реалізація визначається заставодержателем та може здійснюватися як із залученням заставодавця, так і без нього за вибором заставодержателя: в судовому порядку; або в позасудовому порядку, шляхом відступлення заставодержателю майнових прав, що складають предмет застави; або шляхом договірного списання; або іншим способом, що не суперечить чинному законодавству України. Відповідно до п. 6.3 договору застави майнових прав, звернення стягнення на предмет застави за цим договором здійснюється, зокрема, шляхом відступлення заставодержателю майнових прав, що складають предмет застави. Сторони цим погоджуються, що таке відступлення в порядку позасудового звернення стягнення на предмет застави вважається таким, що відбулось з моменту виникнення у заставодержателя права реалізації предмета застави за цим договором, або з моменту спливу такого обов'язкового строку, який може бути встановлений відповідно до чинного законодавства для усунення порушення зобов'язання забезпеченого заставою, в тому числі початок спливу якого може визначатись поданням заставодержателем повідомлення про усунення порушення. Пунктами 6.4, 6.5 договору застави майнових прав встановлено, що заставодавець цим відступає заставодержателю предмет застави - свої законні інтереси та права вимоги до позичальника, що випливають з договору банківського вкладу в якому заставодавець виступає кредитором, в тому числі, але не виключно, права щодо вкладного (депозитного) рахунку, відкритого заставодавцю за договором банківського вкладу, право вимоги/одержання грошових коштів в повній сумі, що знаходяться/будуть знаходитись на вкладному (депозитному) рахунку застоводавця за договором банківського вкладу, в тому числі, грошових коштів вкладу (депозиту), а також процентів нарахованих на кошти на вкладному (депозитному) рахунку заставодавця (далі - право вимоги). Відповідно до підпунктів 6.5.1, 6.5.2, 6.5.3 пункту 6.5 договору застави майнових прав сторони погоджуються, що положення п. п. 6.4 та 6.5 цього договору є та становлять договір відступлення прав без необхідності укладення (підписання) будь-яких додаткових документів (далі - договір відступлення). Договір відступлення укладено із відкладальною умовою, якою є невиконання/неналежне виконання будь-якого з зобов'язань щодо сплати боргових зобов'язань (повністю чи в будь-якій їх частині), передбачених п. 4.1 цього договору. Право вимоги є відступленням заставодавцем заставодержателю за договором відступлення в момент виникнення відкладальної умови, вказаної в п.п. 6.5.2 цього договору. Пунктом 6.6 договору застави майнових прав передбачено право заставодержателя самостійно здійснювати договірне списання коштів з вкладного (депозитного) рахунку заставодавця для виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі чи в їх частині, в разі невиконання/неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором. Суд виходив із того, що договір застави майнових прав є змішаним договором (ч. 2 ст. 628 ЦК України), оскільки містить в собі елементи як договору застави, так і договору відступлення майнових прав, при цьому останній укладений з відкладальною умовою, якою є невиконання будь-якого із зобов'язань за кредитним договором (ст. 212 ЦК України). З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що проценти за кредитним договором в сумі 86 649,44 грн. нараховані за період з 01 лютого 2015 року по 11 лютого 2015 року, а відтак прострочення боржника ТОВ «Лан» за кредитним договором відбулося 12 лютого 2015 року. Отже, суд зазначив, що подія, передбачена п. п. 6.4, 6.5 договору застави майнових прав, як відкладальна умова договору про відступлення майнових прав є такою, що наступила. А тому, солідарні боргові зобов'язання ТОВ «Лан», та [PERSON] і [PERSON] перед ПАТ «Златобанк» щодо сплати процентів за кредитним договором на суму 86 649, 44 грн, штрафу в сумі 5 000 грн. припинилися 12 лютого 2015 року внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом часткового відступлення майнових прав за договором депозитного банківського вкладу «Стабільне майбутнє» № 056063 від 28 лютого 2014 року на суму 91 649, 44 грн. (86 649, 44 грн. + 5 000 грн.), що відбулося на підставі договору застави майнових прав №99/12-KL/S-3 від 03 березня 2014 року. Суд зазначив, що оскільки договори поруки, укладені з відповідачами [PERSON] та [PERSON] виступають забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором і є похідними від останнього, то на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України вони також припинилися разом з припиненням забезпеченого ними зобов'язання. Приймаючи рішення суд посилався на вимоги ст. 526, 528, ч. 1 ст. 601 ЦК України, та вказав, що позивач відмовився прийняти належне виконання, запропоноване відповідачами, про погашення заборгованості за кредитом шляхом перерахування коштів з депозитного рахунку [PERSON], який перебував у заставі банку, та не скористався правами, наданими йому п.п. 6.3 - 6.6 договору застави майнових прав (списання коштів з депозитних рахунків). Посилання банку на неможливість зробити вказані дії в даний час у зв'язку з тим, що розпочалася процедура ліквідації ПАТ «Златобанк» (постанова правління НБУ від 12.05.2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк», рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 99 від 13.05.2015 року «Про початок процедури ліквідації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк»), суд не прийняв до уваги. Суд також зауважив, що заява про припинення зобов'язання шляхом зустрічного зарахування однорідних вимог була надіслана позивачу відповідачами 27 березня 2015 року, тобто до моменту введення тимчасової адміністрації в банку, а тому обмеження, які встановлені п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути застосовані, оскільки зобов'язання є припиненим з моменту надіслання заяви, тобто до введення тимчасової адміністрації. Пункт 4 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» може бути застосований лише в тому випадку, коли заява про зустрічне зарахування однорідних вимог була надіслана після введення тимчасової адміністрації, тобто коли саме припинення зобов'язання шляхом зустрічного зарахування однорідних вимог відбулося під час дії тимчасової адміністрації. Тому суд дійшов висновку, що зустрічна позовна заява підлягає задоволенню, а у первісному позові слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнуто із ПАТ «Златобанк» на відшкодування судових витрат по справі на користь [PERSON] 487,2 грн., на користь [PERSON] 487, 2 грн., на користь відповідача ТОВ «Лан» 1 218 грн. Але із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі та зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права. Матеріалами справи підтверджено, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2015 року прийнято рішення № 30 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Златобанк». Тимчасову адміністрацію ПАТ «Златобанк» запроваджено строком на три місяці з 14 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славінського В.І. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Ухвалюючи рішення в частині визнання припиненими кредитного договору та договорів поруки на підставі зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом часткового відступлення майнових прав за договором депозитного банківського вкладу «Стабільне майбутнє» від 28 лютого 2014 року, що відбулося на підставі договору застави майнових прав № 99/12- KL/S-3 від 03 березня 2014 року, суд не врахував, що постановою Правління НБУ №105 від 13.02.2015 року ПАТ «Златобанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №30 від 13.02.2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію. Також суд не врахував положень ст. ст. 26, 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не звернув увагу на те, що із 13 травня 2015 року розпочато процедуру ліквідації і з цього часу ПАТ «Златобанк» не мав права здійснювати ведення розрахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично був позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, в тому числі здійснювати перерахування грошових коштів з депозитних рахунків в рахунок погашення кредитної заборгованості. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що заява про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог була надіслана відповідачами 27 березня 2015 року - до моменту введення тимчасової адміністрації, у зв'язку з чим обмеження, встановлені ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть застосовуватися. Проте, станом на 27 березня 2015 року в АТ «Златобанк» вже була введена тимчасова адміністрація, відповідно самим цим Законом безпосередньо регулюються вказані правовідносини. У пункті 3.1.10. кредитного договору передбачено право банку щодо списання грошових коштів з інших рахунків позичальника або поручителів/майнових поручителів з метою погашення заборгованості за кредитним договором. Матеріалами справи підтверджено, що 10 травня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та відповідачем ТОВ «Лан» було укладено кредитний договір № 99/12-KL, відповідно до якого, позивач надає відповідачеві кредит, який останній зобов'язується повернути в повному обсязі та сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також виконати інші умови кредитного договору. В подальшому умови кредитного договору в частині щодо встановлення максимального ліміту заборгованості за кредитною лінією, строків повернення кредиту, розміру відсотків частково змінювалися на підставі додаткової угоди № 1 від 21 серпня 2012 року, додаткової угоди № 2 від 08 лютого 2013 року, додаткової угоди № 3 від 29 квітня 2013 року, додаткової угоди № 4 від 28 травня 2013 року, договору про внесення змін до кредитного договору від 25 липня 2013 року, додаткової угоди № 5 від 03 березня 2014 року. Так, в остаточній редакції, з урахуванням всіх змін та додаткових угод до кредитного договору, позивач надав відповідачеві ТОВ «Лан» кредит з максимальним лімітом заборгованості у розмірі 12 500 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23% річних, з кінцевою датою повернення кредиту не пізніше 02 березня 2015 року включно. Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10 травня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки №99/12KL/P-1 та № 99/12-KL/P-2 відповідно, а також, в наступному, і додаткові угоди доцих договорів. Через неналежне виконання ТОВ «Лан» взятих на себе зобов'язань за кредитним договором - несплату процентів за користування кредитними коштами станом на 21 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 111 683,27 грн., яка складається з: 86 649, 44 грн. - заборгованості за процентами; 20 033, 83 грн. - заборгованості по сплаті пені; 5 000 грн. - штрафу за неналежне виконання зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно до вимог ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручителі своїми підписами погодили всі зміни до кредитного договору, термін дії якого спливав 02 березня 2015 року, а банк звернувся із позовом до суду 31 липня 2015 року. Отже, відсутні підстави для висновку про те, що договори поруки, як і сам кредитний договір є припиненими, відповідно до приписів ст.559,598,599 ЦК України. А тому, необхідно стягнути солідарно із ТОВ «Лан» і [PERSON], та солідарно із ТОВ «Лан» і [PERSON] на користь ПАТ «Златобанк», загальну заборгованість у розмірі 106 683 гривні 26 копійок яка складається з: 86 649, 44 грн. - заборгованості за процентами; 20 033, 83 грн. - заборгованості по сплаті пені. Позовні вимоги про стягнення штрафу за неналежне виконання зобов'язань у розмірі 5000 гривень не можуть бути задоволені, оскільки із відповідачів стягується пеня. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи ту обставину, що і договором застави майнових прав від 03 березня 2014 року забезпечувалося виконання зобов'язань за кредитним договором № 99/12-KL від 10 травня 2012 року, а також враховуючи баланс інтересів сторін відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.3, ч.1,3 ст.14 ЦК України, суд вважає за можливе встановити порядок виконання рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором № 99/12-KL від 10 травня 2012 року шляхом договірного списання 106 683 гривні 26 копійок, згідно із договором застави майнових прав від 03 березня 2014 року, за рахунок банківського вкладу №056063 від 28 лютого 2014 року. У зв'язку із встановленими обставинами у справі та нормами законодавства, необхідно відмовити у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Лан», [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Златобанк» про визнання кредитного договору та договорів поруки припиненими. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із відповідачів ТОВ «Лан», [PERSON], [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача ПАТ «Златобанк» і понесені ним судові витрати, а саме: у розмірі 1 843, 00 грн., сплачених при подачі апеляційної скарги. Отже, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, та постановити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Златобанк» та відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Лан», [PERSON], [PERSON]

Outcome: partial