Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач подала в суд позов, в якому просила стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України через управління Державної казначейської служби України у Орджонікідзевському районі м. Харкова матеріальні збитки у розмірі 218 125 грн., які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.; витрати на проведення товарознавчої оцінки у розмірі 350 грн.; витрати на залучення технічних спеціалістів у розмірі 1000 грн.; витрати по сплаті 100% завдатку у розмірі 21\~805 грн.; упущену вигоду у розмірі 149 970 грн.; моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що в лютому 2015 року Індустріальною ОДПІ була проведена документальна планова виїзна перевірка її діяльності, як самозайнятої особи (приватного нотаріусу). За результатами даної перевірки були винесені рішення-вимоги про сплату боргу (недоїмки) та про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, всього на загальну суму близько 250\~000 грн. Не зважаючи на те, що вона поінформувала податкові органи про оскарження до суду результатів перевірки, Індустріальною ОДПІ була накладена податкова застава на її майно. Через що, вона не змогла продати автомобіль Мазда СХ-5, який планувала продати [PERSON], оскільки 25.08.2015 року уклала з останньою попередній договір, в якому ціна предмету купівлі-продажу була визначена в сумі 600\~000 грн. і покупець передала їй 21\~805 грн. в якості завдатку. Проте, 11 вересня 2015 року, як було визначено умовами попереднього договору, правочин з купівлі-продажу автомобіля не відбувся, так як автомобіль перебував в податковій заставі. У звязку з чим вона була змушена сплатити [PERSON] відшкодування за неможливість укладення договору купівлі-продажу у розмірі завдатку - 21\~805 грн., понесла витрати на залучення спеціалістів для оцінки вартості майна на суму 1000 грн., 350 грн. на оплату оцінки вартості автомобілю та не отримала 149\~970 грн. упущеної вигоди, так як з [PERSON] на момент укладання попереднього договору була досягнута домовленість про вартість предмету купівлі-продажу на суму 600\~000 грн., а на сьогоднішній день автомобіль коштує 450\~030 грн. і ця різниця якраз і є упущеною вигодою. Крім того, позивач посилалась на те, що була змушена звертатись за правовою допомогою, на оплату якої вона понесла витрати в сумі 20\~000 грн. Також позивач зазначала, що через неправомірні дії службових осіб Індустріальної ОДПІ їй була спричинена моральна шкода, яка полягала у нервовій напруженості та переживаннях щодо можливої необхідності сплати штрафних санкцій на суму в 250\~000 грн. Такі переживання вплинули на якість її роботи, що не залишилось не поміченим з боку клієнтів. Крім того, вона була змушена постійно відволікатись на участь в судових засіданнях та відвідування податкових органів з метою врегулювання спірних правовідносин. Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є самозайнятою особою, яка проводить незалежну професійну нотаріальну діяльність. Позивач перебуває на обліку в Індустріальній ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківський області. Відповідно до наказу «Про проведення документальної планової перевірки» № 363 від 26.02.2015 року відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності самозайнятої особи - приватного нотаріусу [PERSON] За результатами перевірки був складений акт від 06.04.2015 року № 1463/20-36-17-02-11, згідно з яким були встановлені порушення, зокрема п.178.3 ст.178, п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, а саме: занижено податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 49 903,59 грн., в т.ч. за 2011 року - 19303,59 грн., 2012 року - 30 600 грн.; абз1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у загальному розмірі 141 097,11 грн., в т.ч. за 2011 року - 50 540,13 грн., 2012 року - 60 655,63 грн., 2013 року - 29901,35 грн. На підставі акту перевірки відповідачем винесена вимога від 06.04.2015 року № Ф-0171702 про сплату позивачем суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 141 097,11 грн., а також рішення № [NUMBER] від 21.04.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкове повідомлення - рішення від 21.04.2015 року № [NUMBER] та податкове повідомлення - рішення від 21.04.2015 року № [NUMBER]. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.15 pоку, яке набрало законної сили 09.09.15 року були скасовані вказані вище рішення - вимоги, а також були визнанні незаконними дії Індустріальної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова головного управління Міндоходів у Харківський області, щодо проведення документальної планової виїзної перевірки з приводу нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом установлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди ґрунтуються на попередньому договорі про намір продажу власного автомобілю, ціна якого була визначена в розмірі 600\~000 грн. Проте, як вбачається з п. 7 вказаного договору, [PERSON] гарантувала потенційному покупцеві [PERSON], що автомобіль, який є предметом купівлі-продажу, не перебуває під арештом та в податковій заставі. Однак, зважаючи на те, що обтяження рухомого майна [PERSON] у вигляді податкової застави було вжито 24.06.2015 року, а попередній договір укладався 25.08.2015 року, є незрозумілим, на чому ґрунтувалась така впевненість позивача. Також суд приймає до уваги, що для [PERSON], як приватного нотаріусу, не складало ніяких проблем, маючи безперешкодний доступ до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, перевірити наявність чи відсутність будь-яких обтяжень щодо предмету договору. До того ж, суду не надано ніяких належних та допустимих доказів того, чим обумовлено пониження вартості автомобілю станом на 15.01.2016 року, порівняно з 08.09.2015 року, та чим обумовлена неможливість реалізації автомобілю за 600\~000 грн. після зняття обтяження. Зважаючи на те, що сторони цивільно-правових відносин мають здійснювати свої права і обовязки добросовісно, а для [PERSON] дотримання цього принципу мало б полягати в реальній перевірці відсутності обтяжень щодо майна, яке вона планувала відчужувати, проте позивач вказаного принципу не дотрималась, в результаті чого повідомила покупцеві недостовірну інформацію, через що угода не відбулась і вона понесла цивільно-правову відповідальність у виді сплати подвійного розміру отриманого завдатку. Відповідно до цивільну-процесуального законодавства України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних або трудових відносин. Питання про відшкодування стороні, яка понесла судові витрати при розгляді справи в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, вирішується при прийнятті кінцевого судового рішення у відповідному провадженні. Таким чином, цивільне та адміністративне процесуальне законодавство України встановлює чіткий порядок вирішення питання про відшкодування судових витрат і не передбачає такого способу захисту, як подання самостійного позову про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed