Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач ПАТ «КиївЗНДІЕП» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про виселення, посилаючись на те, що у квітні 2006 р. керівником позивача на той час було прийнято рішення про надання в тимчасове користування відповідачу житлової площі в гуртожитку строком на 1 рік з тимчасовою реєстрацією її місця проживання в органах внутрішніх справ; 08.09.2008 р. між відповідачем та ВАТ «КиївЗНДІЕП» в особі Голови правління Шевельова В. Б., було укладено договір оренди (найму) житлового приміщення, згідно якого наймодавець, - ВАТ «КиївЗНДІЕП» передало відповідачу як наймачу, для тимчасового проживання на обумовлений договором строк житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 17, 6 кв. м., житловою площею 12,2 кв.м. В договорі встановлено термін, протягом якого відповідач могла проживати в кімнаті, а саме: з 08.09.2008 р. по 08.09.2009р., проте після закінчення дії договору відповідач не звільнив займане приміщення в добровільному порядку та продовжує проживати в ньому. Станом на 19.11.2013 р. за відповідачем рахується заборгованість зі сплати за проживання в сумі 21 055, 43 грн. В зв'язку з цим позивач просить виселити відповідача в примусовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Представники позивача Буднік А.К., Кондрат Г.А., в судовому засіданні позов підтримали з викладених в ньому підстав та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували та зазначили, що реєстрація у відповідача у цьому гуртожитку постійна, у даному гуртожитку відповідач проживає з 1998 року, іншого житла у неї немає, вона одинока жінка і не має таких заробітків, щоб придбати житло. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. В судовому засідання встановлено, що позивачу належить будівля гуртожитку аспірантів інституту КиївЗНДІЕП, яку передано засновником - Міністерством регіонального розвитку та будівництва України до статутного фонду Позивача наказом Міністерства № 73 від 30 березня 1994 року (а.с.6-20). Також встановлено, що у квітні 2006 р. керівником позивача на той час було прийнято рішення про надання в тимчасове користування відповідачу житлової площі в гуртожитку строком на 1 рік з тимчасовою реєстрацією її місця проживання в органах внутрішніх справ (а.с.24-25, 52-54). Як вбачається з пасторта громадянина України відповідач зареєстрований в зазначеному гуртожитку 14.04.2006 р. постійно (а.с.52-53). 08.09.2008 р. між відповідачем та ВАТ «КиївЗНДІЕП» в особі Голови правління Шевельова В. Б., було укладено договір оренди (найму) житлового приміщення, згідно якого наймодавець, - ВАТ «КиївЗНДІЕП» передало відповідачу як наймачу, для тимчасового проживання на обумовлений договором строк житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 17, 6 кв. м., житловою площею 12,2 кв.м.(а.с.26-28). Згідно п. 6.1. договору, він вступив в силу з моменту його підписання сторонами та діяв до 08.09.2009 року. 25.05.2009 р. за вих. № 31-799 відповідачу було надіслано листа щодо того, що термін дії договору закінчується 08.09.2009 р., з проханням звільнити приміщення до цього терміну, так як кімната необхідна для заселення аспірантів позивача (а.с.29).. 04.06.2009 р. позивач листом № 31-857 повторно повідомив відповідача про те, що договір продовжуватися чи укладатися на новий строк не буде (а.с.30). Не зважаючи на те, що строк дії договору закінчився та попередження позивача, відповідач приміщення не звільнила, та крім того утворилася заборгованість зі сплати за проживання та житлово-комунальних послуг (а.с.36, 65-86), яка станом на 19.11.2013 р. становить 21 055, 43 грн. 07.09.2010 р. позивач знову звернувся до відповідача та просив звільнити займане приміщення, однак письмове попередження відповідач отримувати відмовилася, дане попередження їй було зачитано в голос, про що складено відповідний акт, та з приводу цього відповідач склала пояснення від 07.09.2010 р., у яких вказала на те, що договір від 08.09.2009 р. закінчився та його ніхто не продовжував (а.с.31-33). 22.02.2013 р. позивач знову звернувся до відповідача з письмовим попередженням № 21-138 про необхідність погашення боргу та виселення, яке відповідач отримав наручно у коменданта гуртожитку 23.02.2013 р., однак залишив поза увагою (а.с.34). 24.10.2013 р. позивач знову попередив відповідача про необхідність виселення, попередження отримано 25.10.2013 р.(а.с.35). Частиною 1 ст. 821 ЦК України закріплено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Варто зазначити, що відповідач не перебуває у трудових відносинах з позивачем (а.с.22) і є тимчасовим мешканцем за договором оренди, строк дії якого закінчився 08.09.2009р. Згідно ст. 99 ЖК УРСР тимчасові мешканці не набувають права на займане приміщення незалежно від тривалості проживання в ньому. Крім того, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його права володінням майном. Таким чином, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, так як строк дії договору оренди, який надавав право відповідачу проживати в житловому приміщенні закінчився. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 грн.40 коп.

Outcome: approved