Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 10 999,86 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 11.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPJKAK10180045, згідно умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 46 422,13 гривень з кінцевим терміном повернення 11.05.2010 року. Однак [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, а саме, не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити та додатково пояснила, що [PERSON] дійсно отримав кредит у ЗАТ КБ «ПриватБанк» у травні 2007 року на придбання автомобіля «ВАЗ 21154». Після серпня 2008 року відповідач почав не виконувати зобов'язання по кредитному договору щодо сплати кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом. У липні 2009 року в рахунок погашення заборгованості було реалізовано заставний автомобіль за 42 300 грн. Разом із тим, заборгованість яка залишилась по кредитному договору, [PERSON] не погашалась, тому ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі п. 2.3.5. кредитного договору №ZPJKAK10180045 від 11.05.2007 року списувати кошти з поточних рахунків позичальника. Відповідно до виписки по рахунку відповідача банк списував кошти з поточного рахунку [PERSON] 02.11.2010 року та 29.11.2010 року. Відповідач не суперечив проти такого зняття, не надавав банку жодної заяви з цього приводу, тому вона рахує, що строк позовної давності переривався та його необхідно обчислювати з 30.11.2010 року. Враховуючи, що позовна заява подана до суду 08.11.2013 року, вважає, що банк не пропустив строки позовної давності. [PERSON] заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що дійсно у липні 2009 року в рахунок погашення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» було реалізовано заставний автомобіль за 42 300 грн., але за кредитним договором залишилась заборгованість, яку він не погашав. Декілька разів помічав, що з його поточного рахунку з зарплатної картки зникали кошти, але він з цього приводу не звертався із заявами до банку. Просить застосувати строк позовної давності та у позові відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (банк), правонаступником якого є позивач, та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № ZPJKAK10180045, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 46 422,13 гривень на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1% від суми виданого кредиту, у момент надання кредиту 0,14% щомісяця в період сплати (а.с.6-8). Пунктом 7.1 кредитного договору № ZPJKAK10180045 від 11.05.2007 року передбачено, що банк зобов'язався надати кредит позичальнику шляхом перерахування на рахунок ТОВ «АСТО-Центр». Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір. Відповідно до п. 7.2 для виконання даного кредитного договору банк відкриває позичальникові рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та платежам. Позичальник ([PERSON]) доручає Банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на його поточних рахунках. Зазначене доручення [PERSON] не підлягає виконанню Банком у випадку пред'явлення ним документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Згідно п.3.1 зазначеного кредитного договору позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 7.1 кредитного договору. Повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту (п. 3.4 договору). Відповідно до п. 3.8 кредитного договору № ZPJKAK10180045 від 11.05.2007 року відповідачу необхідно повністю повернути кредит до дати, зазначеної у заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені у заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п.3.2. Договору з дати виникнення простроченої заборгованості. На підставі п.3.4. вказаного кредитного договору нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Відповідно до кредитного договору № ZPJKAK10180045 від 11.05.2007 року позичальник зобов'язаний погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотків, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку. На підставі п.4.1 зазначеного кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Однак, [PERSON] вимоги кредитного договору № ZPJKAK10180045 від 11.05.2007 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачував. Станом на 28.10.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 10999,86 гривень, а саме: 9659,62 грн. - заборгованість за кредитом, 1340,24 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.4-5). З розрахунку заборгованості також вбачається, що станом на 08.07.2009 року прострочена заборгованість [PERSON] складала - 28 673,00 гривень, заборгованість по відсоткам складала - 7 982,42 гривень, заборгованість по пені - 2 699,85 гривень, заборгованість по комісії - 389,94 гривень, а станом на 21.07.2009 року прострочена заборгованість, заборгованість по відсоткам відсутня, заборгованість по пені та комісії значно менша, зазначений факт підтверджує погашення простроченої заборгованості за рахунок реалізації заставного автомобіля. Згідно довідки позивача гроші за реалізований автомобіль [PERSON] були розподілені наступним чином: - 28 673 грн. - на погашення тіла кредиту; - 7 982,42 грн. - на погашення процентів; - 1 370,59 грн. - на погашення пені; - 389,94 грн. - на погашення комісії (а.с. 24). Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № ZPJKAK10180045 від 11.05.2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, відповідач порушив вимоги вказаного кредитного договору, а саме: не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. В рахунок погашення заборгованості було реалізовано заставний автомобіль. Залишок заборгованості відповідачем не погашено, тому, є підстави для стягнення із [PERSON] на користь позивача суми заборгованості по кредиту та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. На думку суду, доводи відповідача є не переконливими та позивач не пропустив строк позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно матеріалів справи вбачається, що перебіг строку позовної давності був перерваний на підставі умов п. 7.2 кредитного договору - погашення заборгованості по кредитному договору шляхом зняття коштів з поточних рахунків [PERSON], тому суд вважає неможливим застосування позовної давності. Визнання відповідачем факту списання грошових коштів з його зарплатної платіжної картки на кредитну картку та відсутність жодних заперечень з цього приводу на дії банку, це, на думку суду, вчинення [PERSON] дії у розумінні ч.1 ст. 264 ЦК України, тобто дії, що свідчить про визнання ним свого боргу. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивачем надано розрахунок пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, який станом на 28.10.2013 року складає - 1340,24 гривен. Суд вважає за необхідне в цій частині застосувати спеціальну позовну давність та стягнути з відповідача заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 08.11.2012 року по 08.11.2013 року (дати звернення позивача із позовом до суду) в сумі 685, 78 гривень відповідно до розрахунку, поданого позивачем. Відповідно до ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, враховуючи, що судом задоволена більша частина позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та останнім було сплачено мінімальний судовий збір, тому, на думку суду, зі [PERSON] необхідно стягнути судові витрати у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial