Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач пред'явив до суду позов шляхом подання позовної заяви, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції, просив визнати недійсним правочин - довіреність від 19 жовтня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В. за реєстровим № 4152; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/141241, укладений між [PERSON] та [PERSON] 21 жовтня 2016 року; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Sкoda Superb реєстраційний номер [NUMBER], видане на ім'я [PERSON] та повернути із чужого незаконного володіння транспортний засіб - автомобіль Sкoda Superb реєстраційний номер [NUMBER] первинному власнику [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в травні 2016 року він придбав автомобіль Sкoda Superb [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] та отримав свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу, після чого надав його у користування своєму знайомому [PERSON] з передачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 21 жовтня 2016 року [PERSON] повідомив про скоєння відносно нього злочину - заволодіння транспортним засобом Sкoda Superb [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER]. Відомості щодо зазначеного факту внесені до ЄРДР за №120162204300004023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України - заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, де позивач визнаний потерпілим. В подальшому вищевказаний автомобіль був вилучений Чечелівським ВП ДУВП ГУНП в Дніпропетровській області та 01 листопада 2016 року був направлений на зберігання до Харківського ВП ГУНП в Харківській області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року на автомобіль Skoda Superb [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], накладений арешт в рамках вищевказаного кримінального провадження, автомобіль переданий на зберігання начальнику СВ Харківського ВП Кривенко Ю.І. При цьому, позивачу стало відомо, що право власності на спірний автомобіль [PERSON] зареєстрував на підставі довіреності від 19 жовтня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В. та зареєстрованої за №4152 на розпорядження (у тому числі продаж) автомобіля Sкoda Superb [NUMBER] , яку позивач нібито видав відповідачу [PERSON] Разом з тим, як вбачається зі змісту зазначеної довіреності, особисті дані довірителя, зазначені в довіреності, не співпадають з особистими даними позивача як власника спірного автомобіля. В подальшому, 21 жовтня 2016 року між [PERSON], яка діяла від імені позивача на підставі вищевказаної довіреності, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу №1242/2016/141241 спірного автомобіля за 160000 гривень, які позивач як власник автомобіля не отримував. Зазначений договір купівлі-продажу був підставою для реєстрації автомобіля за [PERSON], який отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та нові номерні знаки [NUMBER]. Позивач зазначив, що вищевказану довіреність на розпорядження своїм автомобілем він відповідачу [PERSON] не видавав та не підписував такої довіреності, вважає, що між [PERSON] та [PERSON] була зловмисна домовленість щодо проведення незаконної та протиправної угоди, у зв'язку з чим просить застосувати норми ст.ст. 232, 216, 236 ЦК України щодо недійсності правочину. 19 жовтня 2016 року судовим експертом Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України було проведено експертне дослідження транспортного засобу Sкoda Superb [NUMBER], згідно висновку якого було встановлено, що номер кузова [NUMBER] номерний знак [NUMBER], не змінювався, що свідчить про незаконне заволодіння належним позивачу транспортним засобом. Позивач звернувся до Харківського ВП ГУНП в Харківській області з клопотанням щодо повернення йому спірного автомобіля, однак постановою начальника Харківського ВП ГУНП в Харківській області від 05 січня 2017 року позивачу було відмовлено в задоволенні клопотання, у зв'язку з чим він просить витребувати зазначений автомобіль в порядку ст. 387 ЦК України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. В установлені судом строки позивач усунув недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2017 року провадження у справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. У приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс Ольги Валеріївни витребуваний оригінал довіреності від 19 жовтня 2016 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс Ольгою Валеріївною реєстровий №4152. На виконання ухвали 22 травня 2018 року від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетілової (Грамс) О.В. на адресу суду надійшов лист №69/01-16 від 15 травня 2018 року. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно Розпорядження в.о. керівника апарату Харківського районного суду Харківської області Кордіварова А.А. №01-02/85 від 03 вересня 2018 року у зв'язку з розглядом Вищою радою правосуддя 14 серпня 2018 року заяви про відставку судді [PERSON]. та відповідно до наказу в.о. голови Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2018 року №05-05/88 «Про відрахування судді [PERSON].», зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року цивільну справу прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В., розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. 16 травня 2017 року відповідачем був наданий відзив на позов, в якому він зазначив наступне. 19 жовтня 2016 року позивачем [PERSON] була видана довіреність на ім'я [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В. за реєстровим №4152 від 19 жовтня 2016 року, якою він уповноважив [PERSON] розпоряджатися, у тому числі продавати, за ціну та на умовах за її розсудом належний довірителеві автомобіль Sкoda Superb [NUMBER]. В подальшому 21 жовтня 2016 року згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/141241, оформленого в територіальному сервісному центрі МВС 1242 РСЦ МВС в м. Дніпропетровськ відповідач [PERSON] придбав зазначений автомобіль, сплативши за нього [PERSON] грошові кошти у розмірі 160000 гривень, після чого зареєстрував автомобіль на своє ім'я та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 21 жовтня 2016 року з реєстраційними номерами [NUMBER], при цьому на момент реєстрації будь-яких обмежень щодо реєстрації автомобіля не було. Просив звернути суд увагу на те, що автомобіль не міг одночасно перебувати у користуванні [PERSON] у Харківській області 21 жовтня 2016 року, який зазначеного числа повідомив про вчинення відносно нього злочину, тим самим підтвердив, що станом на 21 жовтня 2016 року в його користуванні перебував зазначений автомобіль, та у користуванні відповідача [PERSON], який стверджує, що зазначений автомобіль, починаючи з 19 жовтня 2016 року перебував у м. Дніпро був знятий з обліку і з 21 жовтня 2016 року вже знаходився у користуванні та розпорядженні нового власника - [PERSON] Зазначене свідчить, що позивач намагається ввести суд в оману. Відповідач зазначив, що факт підписання вищевказаної довіреності [PERSON], останнім в ході судового розгляду не спростований, у справі відсутній висновок почеркознавчої експертизи, що свідчить про те, що автомобіль правомірно вибув із права власності [PERSON], під час придбання спірного автомобіля [PERSON] булі здійснені всі дії, направлені на перевірку належного права власності [PERSON]. на спірний автомобіль, що свідчить про беззаперечну добросовісність набуття права власності [PERSON] Вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, виходячи з положень ст.ст. 330, 388, 215, 216 ЦК України і вважає, що позивач мав звереснутися до суду із позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не про визнання правочинів недійсними. Крім того зазначив, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року на автомобіль накладений арешт, автомобіль переданий на зберігання начальнику СВ Харківського ВП майору поліції Кривенко Ю.І., тобто є речовим доказом, а тому відповідно до вимог КПК України має зберігатися у сторони кримінального провадження до постановлення вироку та набрання ним законної сили. Отже, відсутні підстави стверджувати, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави заволодів транспортним засобом, чим порушив права позивача. Отже, витребувати автомобіль необхідно у начальника СВ Харківського ВП Кривенко Ю.І. шляхом звернення до слідчого судді або шляхом подання цивільного позову в рамках кримінального провадження №12016220430004023. Враховуючи викладене, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи - Головного Управління Національної поліції України в Харківській області Маслош С.М., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи - Головного Управління Національної поліції України в Харківській області. 10 квітня 2018 року представником третьої особи також надані письмові пояснення, в яких він вважав позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Транспортний засіб Sкoda Superb [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] знаходився у розшуку та був вилучений в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 12016220430004023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року накладено арешт на вищевказаний автомобіль шляхом встановлення заборони користування та розпорядження майном. На даний час досудове розслідування по зазначеному кримінальному провадженню триває, проводяться необхідні слідчі дії. Враховуючи викладене та виходячи з вимог ст. 174 КПК України, на даний час відсутні підстави для повернення [PERSON] вищевказаного автомобіля до закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні та розгляду справи в суді. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс (Щетілова) Ольга Валеріївна у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності згідно чинного законодавства України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно і належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні документи, про причини своєї неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши сторони та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Центром 6341 12 квітня 2016 року, належить автомобіль Sкoda Superb номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В. за реєстровим №4152 була посвідчена довіреність, згідно якої [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], паспорт громадянина України [NUMBER], виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області 18 травня 2007 року уповноважив [PERSON], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] бути його представником у всіх державних, громадських, господарських та інших органах та організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування (їх структурних підрозділах), підприємствах, організаціях, установах, незалежно від виду діяльності та господарювання (в т.ч. правоохоронних) перед фізичними особами-підприємцями, самозайнятими особами, в органах нотаріату, в сервісних центрах МВС України, тощо при вирішенні питань, пов'язаних з розпорядженням (продажем, обміном, передачею в оренду за ціну та на умовах на розсуд представника (у разі сплати ним державного мита та інших необхідних платежів) належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Центром 6341 від 12 квітня 2016 року, автомобілем марки Sкoda Superb, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], який знаходиться на обліку в Центр 6341 від 12 квітня 2016 року. Зазначена довіреність зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за реєстраційним номером 44603844 19 жовтня 2016 року, бланк НВА 803518 (Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №32383008 від 19 жовтня 2016 року). Як вбачається з облікової картки [NUMBER] від 19 жовтня 2016 року, на підставі вищевказаної довіреності від 19 жовтня 2016 року, легковий автомобіль Sкoda Superb, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] знятий з обліку для реалізації органами МВС України (Сервісний центр №1242), виданий знак для разових поїздок [NUMBER]. 21 жовтня 2016 року між [PERSON] (Продавець), в інтересах якого на підставі доручення НВА 803518 діяла [PERSON], та [PERSON] (Покупець) укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/141241, згідно якого продавець зобов'язався передати у власність [PERSON] транспортний засіб Sкoda Superb, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] номерний знак [NUMBER], зареєстрований за продавцем 12 квітня 2016 року підрозділом МВС України (Центр 6341). Згідно листа приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Щутілової (Грамс) О.В. №69/01-16 від 15 травня 2018 року, остання не має можливості надати оригінал вищевказаної довіреності у зв'язку з її вилученням слідчим СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Опаренко Ю.С. від 29 серпня 2017 року на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2017 року з метою долучення до матеріалів кримінального провадження №42017041690000113 від 29 червня 2017 року. Зазначені обставини підтверджуються також листом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №10518/04.2-65/1881 від 17 травня 2018 року. Як вбачається зі змісту Витягу з кримінального провадження №12016220430004023 від 22 жовтня 2016 року, за заявою [PERSON] від 21 жовтня 2016 року щодо угону автомобіля Шкода реєстраційний номер [NUMBER], Харківським ВП ГУНП в Харківській області 22 жовтня 2016 року внесенні відомості до ЄРДР за №12016220430004023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року в рамках вищевказаного кримінального провадження накладений арешт на автомобіль Skoda Superb [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], який вилучений в ході огляду місця події за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] шляхом встановлення заборони користування та розпорядження майном, автомобіль переданий на зберігання начальнику слідчого відділення СВ Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області майору поліції Кривенко Ю.І. 05 січня 2017 року начальником СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області Кривенко Ю.І. відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016220430004023 від 22 жовтня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України про повернення автомобіля з підстав накладення на нього арешту рішенням Харківського районного суду Харківської області. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] дійсно на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Центром 6341 12 квітня 2016 року, належить автомобіль Sкoda Superb номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що не заперечувалося сторонами у справі. Також з пояснень позивача судом встановлено, що зазначений автомобіль [PERSON] був переданий в тимчасове користування [PERSON], який 21 жовтня 2016 року звернувся до Харківського ВП ГУНП в Харківській області із заявою щодо вчинення відносно нього злочину - незаконного заволодіння зазначеним транспортним засобам, яка внесена до ЄРДР за №12016220430004023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачами у справі. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено судом 19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В. за реєстровим №4152 була посвідчена довіреність, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] в тому числі на розпорядження автомобілем марки Sкoda Superb, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до вимог ч.ч. 1,3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно зі ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. За змістом ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до частини першої та абзацу першого і другого частини третьої статті 202 Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Стаття 244 Цивільного кодексу України визначає, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. За ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Отже, форма довіреності може бути звичайною письмовою або письмовою нотаріальною. Нотаріально посвідчена довіреність вимагається на вчинення правочину, який потребує нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом або домовленістю сторін. За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов'язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Як вбачається зі змісту довіреності від 19 жовтня 2016 року, [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], паспорт громадянина України [NUMBER], виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області 18 травня 2007 року уповноважив [PERSON], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] бути його представником у всіх державних, громадських, господарських та інших органах та організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування (їх структурних підрозділах), підприємствах, організаціях, установах, незалежно від виду діяльності та господарювання (в т.ч. правоохоронних) перед фізичними особами-підприємцями, самозайнятими особами, в органах нотаріату, в сервісних центрах МВС України, тощо при вирішенні питань, пов'язаних з розпорядженням (продажем, обміном, передачею в оренду за ціну та на умовах на розсуд представника (у разі сплати ним державного мита та інших необхідних платежів) належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Центр 6341 від 12 квітня 2016 року автомобілем марки Sкoda Superb, 2005 року випуску, номер шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], який знаходиться на обліку в Центрі 6341 від 12 квітня 2016 року. Зазначена довіреність зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за реєстраційним номером 44603844 19 жовтня 2016 року, бланк НВА 803518 (Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №32383008 від 19 жовтня 2016 року). Для чого представнику надається в тому числі право: при необхідності зняти автомобіль в обліку в сервісних центрах МВС України, укладати від імені [PERSON] договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем (купівлі-продажу, міни, комісії, оренди, позички), договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, договори про відшкодування завданої шкоди. Судом встановлено, що зазначена довіреність 19 жовтня 2016 року, яка була видана в тому числі на вчинення правочинів щодо розпорядження майном, посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В. за реєстровим №4152 та зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за реєстраційним номером 44603844 19 жовтня 2016 року, бланк НВА 803518. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (Глава 3 ч.ч. 1,2), при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими статтею 43 Закону України «Про нотаріат». Зазначена стаття визначає основоположні правила щодо встановлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, що є обов'язковою умовою вчинення всіх без винятку нотаріальних дій. Так, відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат», не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Встановлення особи, при вчиненні нотаріальної дії означає необхідність впевнитись, що до нотаріуса дійсно звернулася та особа, яка зазначена в паспортному чи іншому документі, поданому нею нотаріусу. Процедура встановлення особи передбачає ознайомлення нотаріуса з відповідними документами в присутності осіб, які беруть участь у вчиненні нотаріальних дій, та надання їм правової оцінки щодо відповідності вимогам чинного законодавства. Вимоги до посвідчення довіреностей встановлені Главою 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Так, відповідно до п. 2 Глави 4 зазначеного Порядку, у довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику. Дії, які належить вчинити представнику, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Довіреність від імені кількох осіб може бути посвідчена на вчинення юридичних дій для досягнення спільної мети. У тексті довіреності мають бути зазначені місце і дата її складання (підписання), прізвища, імена, по батькові (повне найменування для юридичної особи), місце проживання (місцезнаходження - для юридичної особи) представника і особи, яку представляють, а в необхідних випадках і посади, які вони займають. У довіреностях, що видаються на вчинення правочинів щодо розпорядження майном, також зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків довірителя (податковий номер). У довіреностях, виданих на ім'я адвокатів, можуть зазначатися їх статус та членство в адвокатському об'єднанні (якщо адвокат є членом адвокатського об'єднання). Отже, виходячи із вимог зазначеного пункту Порядку, обов'язковим при посвідчення довіреності, що видається на вчинення правочину щодо розпорядження майна, є зазначення нотаріусом у довіреності реєстраційного номеру облікової картки платника податків довірителя (податковий номер). Як вбачається зі змісту довіреності НВА 803518 від 19 жовтня 2016 року, особою, яка видала зазначену довіреність є: [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], паспорт громадянина України [NUMBER], виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області 18 травня 2007 року. Разом з тим, персональні дані зазначеної особи (довірителя) у вказаній довіреності вочевидь не співпадають з персональними даними особи позивача, який є власником транспортного засобу, на розпорядження яким видана зазначена довіреність. Зокрема відмінними є наступні дані: рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія, номер, орган, що видав та дата видачі паспорта громадянина України. При цьому, відповідно до пункту 63.5 Податкового кодексу України, всі фізичні особи - платники податків реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру. ПКУ встановлено, що порядок формування реєстраційного номера та форма документа, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі, визначаються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом (п. 63.2 та п. 63.5 ст. 63 Податкового кодексу України). Підтвердженням достовірності реєстраційного номера облікової картки платника податків є документ, що засвідчує реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі (Картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру, внесені до паспорта відповідно до пункту 10 розділу VII Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822. Реєстраційні номери, що надаються фізичним особам (як резидентам, так і нерезидентам) зберігаються за ними протягом усього їх життя та у разі отримання такими особами іншого громадянства чи зміни громадянства не підлягають скасуванню та заміні, за винятком якщо після видачі облікової картки фізичної особи - платника податків встановлені порушення чи неточності при формуванні реєстраційних номерів. При виявленні помилок, порушень чи неточностей щодо внесення прізвища, імені, по батькові, дати чи місця народження, місця проживання тощо, допущення при реєстрації фізичної особи у Державному реєстрі, виправлення даних здійснюється шляхом внесення змін до Державного реєстру. Після виправлення помилок реєстраційний номер облікової картки платника податків не змінюється. Підтвердженням достовірності реєстраційного номера облікової картки платника податків є документ, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі - Картка платника податків, або дані про такий номер з Державного реєстру, внесені до паспорта відповідно до Положення. Як вбачається зі змісту довідки про присвоєння ідентифікаційного номера 32570 від 18 лютого 2002 року, позивач [PERSON] 18 лютого 2002 року отримав ідентифікаційний номер [NUMBER], датою занесення зазначеного коду до Державного реєстру фізичних осіб є 19 березня 1997 року. Жодних відомостей щодо встановлення порушень чи неточностей при формуванні зазначеного реєстраційного номеру та внесення у зв'язку з цим змін до Державного реєстру матеріали справи не містять. Отже, суд приходить до висновку проте, що довірителем в довіреності НВА 803518 від 19 жовтня 2016 року, яка видана в тому числі на вчинення правочину з розпорядження майном, зокрема на продаж автомобіля Sкoda Superb [NUMBER], зазначена особа, що не є особою позивача, який є власником зазначеного автомобіля, що свідчить про відсутність волевиявлення останнього на посвідчення довіреності НВА 803518 від 19 жовтня 2016 року. Зазначені вище обставини та докази у їх сукупності підтверджують доводи позивача, про те, що йому не було відомо про існування зазначеної довіреності, довіреність він не підписував, тобто було відсутнє його волевиявлення на укладення такого правочину та настання юридичних наслідків обумовлених ним. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого укладення договору неможливе. Своє воллевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Згідно частин першої, третьої статті 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, оскільки судом встановлена відсутність волевиявлення позивача на видачу довіреності НВА 803518 від 19 жовтня 2016 року, суд вважає, що наявні усі правові підстави для визнання вказаного правочину недійсним на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. Крім того, на підставі довіреності НВА 803518 від 19 жовтня 2016 року, автомобіль Sкoda Superb [NUMBER] 19 жовтня 2016 року [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку, про що зазначено в особливих відмітках Облікової картки [NUMBER] від 19 жовтня 2016 року. 21 жовтня 2016 року спірний автомобіль проданий [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/141241 від 21 жовтня 2016 року. При цьому, як вбачається зі змісту зазначеного договору, від імені [PERSON] діяла на підставі довіреності НВА 803518 [PERSON] Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Оскільки судом встановлена недійсність виданої 19 жовтня 2016 року довіреності НВА 803518 на розпорядження автомобіля Sкoda Superb [NUMBER], яка передувала вчиненню зазначеного договору купівлі-продажу та на підставі якої діяла [PERSON] від імені [PERSON] під час укладення такого договору, суд приходить до висновку про відсутність волевиявлення останнього на укладення вказаного договору купівлі-продажу. Позивач в позові зазначив, що зазначеного договору купівлі-продажу він не підписував, укладення такого правочину та настання юридичних наслідків обумовлених ним не відповідало його внутрішній волі. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником суду слід з'ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин. Саме така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові №6-165цс13 від 09 квітня 2014 року. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання вказаного правочину - договору купівлі-продажу №1242/2016/141241 від 21 жовтня 2016 року недійсним. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 8 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, встановивши, що спірний договір, який за формою та змістом відповідає вимогам закону, але підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, визнає цей договір недійсним за нормами ст.ст. 203, 215 ЦК України (підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення). Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За змістом ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому, в даному випадку застосуванню підлягає саме стаття 216 ЦК України, оскільки позивачем спірне майно було відчужене стороні недійсного правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Суд вважає безпідставними доводи відповідача [PERSON] про те, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Саме такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові №6-2723цс16 від 18 січня 2017 року. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання недійсним в тому числі договору-купівлі продажу, при цьому сторонами зазначеного договору є він та відповідач [PERSON], а тому між ними склалися певні юридичні відносини. Також в даному випадку не підлягають застосуванню вимоги ст. 232 ЦК України, про що зазначає у своєму позові позивач, оскільки факт зловмисної домовленості представника однієї сторони в другою стороною правочину може бути встановлений в рамках розгляду кримінального провадження з постановленням відповідного рішення, однак такого доказу позивачем в ході судового розгляду не надано. Статтею 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовних вимог позивача про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, суд зазначає наступне. Єдина на території України процедура державної реєстрації перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби),оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлюється Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі-Порядок). Відповідно до пункту 8 зазначеного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб- нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі -правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Пунктом 40 Порядку встановлено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду. У разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв'язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. Отже, виходячи з наведеного функції щодо скасування державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів є виключно компетенцією уповноважених органів МВС України. Суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог щодо повернення спірного автомобіля, виходячи з наступного. Як встановлено судом, відомості щодо незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем Sкoda Superb номер шасі [NUMBER] 21 жовтня 2016 року внесені до ЄРДР за №12016220430004023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України і в рамках зазначеного кримінального провадження ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року накладений арешт на автомобіль Sкoda Superb [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], який вилучений в ході огляду місця події за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] шляхом встановлення заборони користування та розпорядження майном, автомобіль переданий на зберігання начальнику слідчого відділення СВ Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області майору поліції Кривенко Ю.І. Відомості щодо розгляду вищевказаного кримінального провадження в матеріалах справи відсутні. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Відповідно до вимог ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Виходячи з наведеного, у суду відсутні правові підстави для повернення спірного автомобіля, на який в рамках кримінального провадження накладений арешт, [PERSON] як власнику майна, зазначене питання має вирішуватися в рамках кримінального провадження у відповідності до вимог КПК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України і покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв'язку із задоволенням двох немайнових вимог позивача (визнання довіреності недійсною та визнання договору купівлі-продажу недійсним), за подання яких останнім сплачений судовий збір у загальному розмірі 1280 гривень (квитанція № QS000146972001 від 03 лютого 2017 року та квитанція № QS000146972701 від 03 лютого 2017 року), відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача. Судовий збір за подання вимоги майнового характеру (витребування майна з чужого незаконного володіння) у розмірі 1920 гривень та немайнової вимоги (визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним) у розмірі 768,40 гривень, в задоволенні яких рішенням суду відмовлено і за подання яких позивачем під час звернення до суду із зазначеним позовом не було сплачено судовий збір, суд стягує з позивача на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial