Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

позивач подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 27 грудня 2011 року в розмірі 117287,17 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 27 грудня 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 27 грудня 2011 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 42000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява від 27 грудня 2011 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг б/н від 27 грудня 2011 року. Згідно умов договору про надання банківських послуг б/н від 27 грудня 2011 року відповідач зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання наступним чином: договірним списанням відповідач доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем в якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань відповідача за цим договором; внесенням відповідачем коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за рахунок кредиту, за користування кредитом відповідач зобов`язалася сплатити банку відсотки визначені в Тарифах, які діють на дату нарахування здійснення трат за рахунок кредиту; у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом - сплатити проценти в подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту б/н від 27 грудня 2011 року та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, станом на 09 грудня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 117287,17 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2020 року відкрито провадження по справі. 01 вересня 2020 року представник позивача подав суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів. 25 вересня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 42000,00 гривень. В доданій до матеріалів справі анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, відсутні дані про оформлену банківську картку, про встановлений кредитний ліміт, строк дії картки, а також відсутні дані про видачу пам`ятки клієнта [PERSON] . Також, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг містили такі самі умови і на момент отримання відповідачем кредитних коштів. При цьому, жоден з цих документів не містить посилань на розмір сплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки у наданій анкеті-заяві про приєднання від 27 грудня 2011 року взагалі не вказана ні сума наданих кредитних коштів, ні процентна ставка, яка повинна нараховуватися за користування кредитними коштами. Також, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру. На думку відповідача, Умови, Правила та Тарифи не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не містять жодного його підпису. Також, відповідач вважає, що розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій, при цьому з його даних не вбачається розмір тіла кредиту; процентів, нарахованих за користування кредитними коштами; пені та комісії. На підтвердження викладених обставин до відзиву долучено виписку по картковому рахунку № [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00042486540 від 14 травня 2018 року на ім`я [PERSON] за період з 16 травня 2018 року до 01 вересня 2020 року, за даними якої, на думку відповідача, баланс на початку періоду 200,00 гривень; кредитний ліміт 0,00 гривень; надходжень 17726,04 гривень; сума комісій 2211,70 гривень. Представник позивача подав суду відповідь на відзив, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. В обґрунтування вказав наступне. 27 грудня 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг б/н від 27 грудня 2011 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 42000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява від 27 грудня 2011 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг б/н від 27 грудня 2011 року. В даному випадку зміст кредитного договору між сторонами зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, що не суперечить чинному законодавству України. Крім того, вказані Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Тобто, сторонами при укладенні вищевказаного договору обговорені всі істотні умови. За умовами кредитного договору б/н від 27 грудня 2011 року, відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, яку відповідач отримав та мобільний телефон, вказаний ним в заяві. Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними шляхами, зокрема за допомогою картки та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП-пароль. Тарифи-розмір винагороди за послуги банку є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що власник картки повідомлявся відповідно до Умов та Правил. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 9 років, протягом вказаного строку відповідач не звертався до позивача за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, а також виконував його умови, зокрема здійснював погашення заборгованості за кредитом, про що свідчать дані розрахунку заборгованості та виписки по рахунку. Відповідно до виписки з карткового рахунку, відповідачу встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит, шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між сторонами укладено договір, який ніким не оспорений, відповідачем не доведено відсутність заборгованості, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з останнього. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості, то він не є первинним документом за своєю природою, а має інформаційний характер по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Первинним бухгалтерським документом є виписка, яка містить інформацію про рух коштів відповідача та відображає всі проведені операції, а отже є належним та допустимим доказом. Також, за даними виписки по рахунку, відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користування кредитними коштами, що свідчить про те, що останній знав про умови кредитування, а отже його посилання на незнання тарифів, умов та правил за кредитним договором від 27 грудня 2011 року не відповідають дійсним обставинам справи. При цьому, відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно виконання умов кредитного договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, в якому підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив повністю відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав викладених у відзиві, при цьому визнав, що разом із карткою для отримання заробітної плати через ПАТ КБ «ПриватБанк», йому була надана також картка на отримання кредиту, якою він користувався і погашення боргу відбувалось шляхом списання коштів з рахунку отримання заробітної плати, потім рік тому припинив отримувати заробітну плату через ПАТ КБ «ПриватБанк» і обслуговується у іншому банку. Представник відповідача Петренко О.М., яка діє на підставі ордеру серії ВЕ № 1001096 від 16 листопада 2020 року, в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши відповідача та його представника, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 27 грудня 2011 року, відповідач надав згоду на те, що вказана заява разом з Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В якості доказів позивач надав суду виписку за договором б/н від 27 грудня 2011 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг. За даними Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи позивачу, щомісячно мінімально 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, з 04 квітня 2014 року 5% від заборгованості, але не менше 100,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.2.9 Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення заборгованості за кредитом в строк до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за рахунок кредиту, за користування кредитом, відповідач зобов`язався сплатити позивачу відсотки за користування кредитом, визначені в тарифах, що діють на дату здійснення трат за рахунок кредиту; у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом відповідач зобов`язався сплатити проценти в подвійному розмірі від визначених в тарифах що діють на дату нарахування. За порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів відповідач зобов`язався сплатити банку штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій, про що свідчать дані Витягу з Тарифів та п. 2.1.1.3.5 Умов та правила надання банківських послуг. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 27 грудня 2011 року станом на 09 грудня 2019 року складає 117287,17 гривень, з яких: - заборгованість за тілом кредиту в розмірі 84898,81 гривень, в тому числі за простроченим тілом кредиту в розмірі 84898,81 гривень; - заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 62309,07 гривень; - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 20097,00 гривень; - штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; - штраф (процентна складова) у розмірі 5561,29 гривень. Також судом встановлено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера АТ КБ «ПриватБанк» від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що свідчать відомості Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в новій редакції, затверджений постановою КМУ № 594 від 05 червня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів; встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором від 27 грудня 2011 року не виконав, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому суд вважає що сума заборгованості з фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 84898,81 гривень, сума за простроченими відсотками 6230,07 гривень та сума штрафів за порушення строків платежів, передбачених вказаним договором в загальному розмірі 6061,29 гривень з яких: фіксована частина в розмірі 500,00 гривень та процентна складова в розмірі 5561,29 гривень, а всього 97190, 17 гривень підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов в цій частині вимог - задоволенню, при цьому також враховує, що відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 27 грудня 2011 року в добровільному порядку, про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, а оскільки відповідач у судовому засіданні визнав, що користувався належними позивачу грошовими коштами і має кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк», тому суд критично розцінює його заперечення проти позову і не приймає до уваги посилання на необізнаність щодо оформлення банківської картки, встановлений кредитний ліміт, строк дії картки, перерахування кредитних коштів на його картку, рахунок, тощо. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 20097,00 гривень, що нараховані на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, суд приходить до наступного. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За даними довідки, наданої АТ Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що за договором б/н від 27 грудня 2011 року [PERSON] надано кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії квітень 2022 року. За даними виписки за договором б/н від 27 грудня 2011 року, останній платіж на погашення заборгованості внесено відповідачем 08 травня 2019 року в сумі 300,00 гривень. Позивач звернувся до суду з позовом 18 лютого 2020 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 20097,00 гривень, що нараховані на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки строк кредитування не сплив, а отже правові підстави для стягнення заборгованості відсутні. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до платіжного доручення № ZZ425В0ТМТ від 05 лютого 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 гривень. Оскільки вимоги позивача задоволено частково, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь АТ Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1741,83 гривень.

Outcome: partial