Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач подала в суд позов, в якому просила, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за малолітнім [PERSON] 2008 р.н., право власності на 1/10 частки, за нею - на 6/10 частки, за [PERSON] - на 3/10 частки двокімнатної квартири [ADDRESS]. Також позивач просила визнати за нею кредитні зобов'язання в розмірі 68 500 грн. (тіло кредиту) перед Державною іпотечною установою на тих умовах, що вказані в договорі іпотечного кредиту №02/3-06П-106 від 28.10.2011р.; стягнути з [PERSON] на її користь кошти в розмірі 46 225 грн., в якості компенсації її частки у праві власності на рухоме майно, що залишене в користуванні відповідача. В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що в період шлюбу з відповідачем була придбана квартира [ADDRESS]. При цьому 75 000 грн. були нею сплачені з власних коштів. Решта коштів на оплату придбання квартири були кредитними. 29 570 грн. 19 коп. були виплачені на погашення кредиту з коштів, які держава виплатила родині [PERSON] в зв'язку з народженням дитини, як при народженні, так і допомоги до досягнення дитиною 3-річного віку, тому дитина має також право на частку у праві власності на житлову нерухомість. Крім того, позивач зазначала, що за час шлюбу подружжям було придбане наступне майно: легковий автомобіль ВАЗ 21111, д.н. [NUMBER], пральну машину «LG», шафа-купе, диван, телевізор, кондиціонер «Sensei» та кухонний куточок. Крім того, в квартирі був проведений ремонт. Розмір компенсації вартості ? частини від вказаного обсягу спільного майна позивач визначила в загальній сумі 46225 грн. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти визнання права власності на спірну квартиру по ? частині як за ним, так і за колишньою дружиною. Також визнав, що в період шлюбу було придбане наступне майно: пральна машина «LG», диван, кондиціонер «Sensei» та кухонний куточок, та не оспорював визначену позивачем вартість вказаного майна. Крім того, [PERSON] в своїх запереченнях визнав, що для виконання в квартирі ремонтних робіт придбав будівельних матеріалів на суму 8889 грн. 73 коп. В частині решти рухомого майна відповідач вимоги не визнав, посилався на те, що автомобіль ВАЗ 21111, д.н. [NUMBER] нікому з колишнього подружжя [PERSON] не належить, а знаходився у користуванні на підставі довіреності, а телевізор був ним придбаний ще до шлюбу. Стосовно доводів позивача про збільшення її частки у праві власності на квартиру через внесення власних коштів в сумі 75 000 грн. та визнання права власності на спірну квартиру за дитиною, через погашення кредиту коштами, які були виділені державою при народженні сина та в зв'язку з доглядом за ним, [PERSON] посилався на безпідставність таких вимог, оскільки щодо коштів в сумі 75 000 грн. позивачем не надано доказів на підтвердження, що ці кошти були особистою власністю [PERSON], а грошові кошти, які сплачувались державою, призначались на забезпечення першочергових потреб сім'ї, пов'язаних з народженням дитини, на що і витрачались сторонами за час проживання в шлюбі. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 5 червня 2008 року по 16 березня 2014 року. В період шлюбу, а саме 28 жовтня 2011 року відповідачем була придбана квартира [ADDRESS] за ціною 240 000 грн. При цьому 165 000 грн. були отримані [PERSON] в кредит від ПАТ Банк «Меркурій». Поряд з цим, суду не було надано належних та допустимих доказів сплати за спірну квартиру 75 000 грн. з власних коштів будь-то позивачем, чи відповідачем. Зважаючи на те, що право власності на майно, яке набувається за кошти, отримані в кредит, виникає з моменту укладення договору купівлі-продажу, а не з моменту повного погашення кредитної заборгованості, та виходячи з положень ст.ст. 60, 70 СК України, суд приходить до висновку, що спірна квартира належить [PERSON] та [PERSON], як колишнім чоловікові та дружині, на праві спільної власності в рівних частках. Також суд вважає обґрунтованим та правомірним стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5600 грн., в якості компенсації за наступне майно, яке було придбане в шлюбі: пральну машину «LG», диван, кондиціонер «Sensei» та кухонний куточок, оцінку вартості яких, визначену позивачем в позові, відповідач не оспорював. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача компенсації вартості ? частин легкового автомобілю ВАЗ 21111, д.н. [NUMBER], шафи-купе та телевізору задоволенню не підлягають через їх безпідставність. В ході судового розгляду було встановлено, що автомобіль не є власністю відповідача, а належить громадянину [PERSON], який видав [PERSON] довіреність на прав експлуатації, користування та розпорядження автомобілем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та копією довіреності. Стосовно стягнення компенсації з відповідача вартості телевізора та шафи-купе, то суду не були надані сторонами належні та допустимі докази на підтвердження, як самого факту придбання вказаного майна, так і часу його придбання, що не дає можливості дійти обґрунтованого висновку щодо правового режиму цього спірного майна. В частині вимог про стягнення з відповідача компенсації за виконаний ремонт в спірній квартирі, суд також відмовляє через їх необґрунтованість, а також з урахуванням того, що житлова нерухомість залишається у спільній власності колишнього подружжя, а ремонт здійснювався його власниками на поліпшення стану житла, як такого. Посилання позивача на отримання грошових коштів в сумі 75 000 грн. від бабусі у дар не підтверджені належними доказами, а передача позивачем грошових коштів у борг сестрі, тим більш в період знаходження у шлюбі з відповідачем, не дає достатніх правових підстав для висновку, що 75 000 грн. були особистою власністю [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial