Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що їхнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність повага та взаєморозуміння, внаслідок чого між ними часто виникали сварки. З червня 2020 року шлюбні стосунки між ними фактично припинені, вони не ведуть спільного господарства. Їхній шлюб носить виключно формальний характер, подальше збереження шлюбу вважає неможливим, час на примирення не потрібен. Діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з матір?ю. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні неповнолітньої дочки, домовленості щодо утримання дитини в добровільному порядку між ними не досягнуто. Враховуючи, що відповідач працездатний, офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, просить стягнути з нього аліменти в розмірі ј частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що немає сенсу у подальшому збереженні сім?ї, оскільки подружні відносини між ними припинилися ще у 2010 році, разом вони проживають в одному будинку лише заради дітей. Відповідач у суді позов визнав. Суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: З копії свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.01.2000р. у Пухівській сільській раді Броварського району Київської області, актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки від 24.07.2020р. неповнолітня дочка сторін [PERSON] проживає разом з матір?ю [PERSON] , та знаходиться повністю на її утриманні. З приводу визначення місця проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу сторонами спір не заявлений. Дитина залишається проживати з позивачем. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу є недоцільним, оскільки сторони на даний час не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейних стосунків, а тому немає підстав для надання подружжю строку на примирення. Згідно ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , то суд виходить з наступного: Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з ким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З наданих доказів суд дійшов висновку, що відповідач є працездатним, працевлаштованим, інших дітей не має, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб не має, принаймні іншого відповідач не довів, крім того погодився сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із обставин зазначених позивачем і визнаних відповідачем. Суд вважає, що присудження аліментів у розмірі ј від усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, буде відповідати інтересам дитини, та не порушуватиме права кожного з сторін. Аліменти підлягають присудженню з дня пред`явлення позову до суду відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, тобто з 28.07.2020р. і до повноліття дитини. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved