Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006 року, але з лютого 2016 року припинили шлюбні відносини, разом не проживають; -від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], 13вересня 2013 року; -причинами розпаду сімї послужили їх різні характери, погляди на життя, шлюб, сімю, непорозуміння та неповага один до одного; -на даний час шлюб між ними існує формально, не виконує свого прямого призначення, вже рік вони разом не проживають, а тому вона вважає, що шлюб доцільно розірвати; -неповнолітні діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає; -відповідач не має інших утриманців, є людиною молодого віку, здоровий і зобовязаний, як батько, утримувати та матеріально допомагати своїм дітям; -місце роботи відповідача їй невідоме, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Фляшко»; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], щомісячно по 1000грн. на дитину, до досягнення ними повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину певного віку, з дня подачі заяви до суду; витрати по справі покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не зявилася, у надавши до суду заяву /а.с.20/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, просила розглянути справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи двічі був повідомлений належним чином: шляхом вручення йому особисто судових повісток про виклик до суду на розгляд цієї справи /а.с.16,19/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. 27 квітня 2017 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 9січня [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.5/, свідоцтвами про народження дітей /а.с.6-7/ та довідкою Житлово-експлуатаційної контори №2 Хустської міської ради №02 від 20 лютого 2017 року /а.с.11/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у своєму позові посилається на те, що причинами розпаду сімї є їх різні характери, погляди на життя, шлюб, сімю, непорозуміння та неповага один до одного. Також позивач вказує, що на даний час шлюб між ними існує формально, не виконує свого прямого призначення, вже рік вони разом не проживають. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони один рік проживають окремо, примиритися не бажають, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам позивача. Спора про спільно нажите майно та місце проживання неповнолітніх дітей сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач у своєму позові вказує, що відповідач не має інших утриманців, є людиною молодого віку, здоровий і зобовязаний, як батько, утримувати та матеріально допомагати своїм дітям; місце роботи відповідача їй невідоме, але ніяких доказів цих обставин позивач суду не надала. Про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоровя та матеріальне становище дітей позивач взагалі не вказала, не надала суду жодних доказів цих обставин. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для їх нормального утримання і виховання, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій суму з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»: -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; -жодних доказів про обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, позивач суду не надала, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 1500грн., щомісячно, до досягнення ними повноліття. Згідно платіжного доручення №1050220121 від 2 лютого 2017 року /а.с.2/ - позивач при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 640грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати в цій частині підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial