Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №56/к/тр від 02 червня 2014 року директора Ісайківського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дитячий садок» звільнення її з посади завгоспу навчального закладу з 02 червня 2014 року за прогул без поважних причин згідно ст.40 п.4 КЗпП України та поновити на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральної шкоду в розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що вона з липня 2005 року по 02 червня 2014 року працювала на посаді завгоспа Ісайківського НВК. 30 травня 2014 року вона була відсутня на роботі з 13 години до 15 години 20 хвилин, оскільки приймала участь у святкуванні дня «останнього дзвоника» у школі і була відсутня з дозволу директора школи, у якої відпрошувалася 29 травня 2014 року в приміщенні школи в вчительській. Вона вважає, що її звільнення було здійснено в зв'язку з тим, що між нею та директором школи виникли неприязні відносини, в зв'язку з чим і змушена звернутися з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] свої позовні вимоги частково змінили, відмовившись від позову в частині стягнення моральної шкоди та просили суд скасувати наказ №56к/тр від 02 червня 2014 року про звільнення [PERSON] з посади завгоспа, поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Представники відповідача Даниленко І.І. та Олексієнко О.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що звільнення [PERSON] було проведено з дотриманням норм трудового законодавства, були складені відповідні акти про відсутність її на роботі, позивач була належним чином повідомлена та ознайомлена з наказом про звільнення. Крім того, просили суд відмовити в задоволенні заявленого позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки [PERSON] дізналась про своє звільнення 02.06.2014 року, а з позовом звернулась до суду лише 07.07.2014 року, тобто пропустила місячний строк звернення до суду. Вони вважають, що не можна приймати до уваги посилання позивача на те, що вона пропустила строк по поважній причині, оскільки перебувала на амбулаторному прийомі у лікаря в поліклініки Богуславської ЦРЛ. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що позивач [PERSON] брала дозвіл у директора школи на відсутність її на роботі та була відсутня 30.05.2014 року на своєму робочому місці менше 3-х годин. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач [PERSON] була відсутня на робочому місці 30 травня 2014 року більше 3-х годин, про що були складені відповідні акти. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявленого позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з липня 2005 року [PERSON] працювала на посаді завгоспа Ісайківського НВК «Загальноосвітня школа - дитячий садок». Із копії наказу №56к/тр від 02 червня 2014 року директора НВК3 Ісайківського НВК «Загальноосвітня школа - дитячий садок» видно, що в зв'язку з тим, що завгосп школи [PERSON] була відсутня 30 травня 2014 року на роботі з 11.30 по 15.50 (акт №15 від 30.05.2014 року) без попередження директора школи, підтверджуючі документи відсутні. Пояснювальну записку про відсутність на робочому місці [PERSON] відмовилася писати (акт №18 від 02.06.2014 року), наказую: звільнити завгоспа навчального закладу [PERSON] із займаної посади 02 червня 2014 року згідно ст.40 п.4 КЗпП України. Наказ оголошено завгоспу [PERSON] в присутності прибиральниць службових приміщень [PERSON], [PERSON], [PERSON] Копію наказу видано 06 червня 2014 року. Із копії акту №15 від 30 травня 2014 року вбачається, що завгосп школи [PERSON] була відсутня на робочому місці 30 травня 2014 року з 11.30 по 15.50. Завгосп школи про свою відсутність директора школи не попереджала, підтверджуючі документи на даний час відсутні. Із копії акту №16 від 30 травня 2014 року видно, що [PERSON] була відсутня на робочому місці 30 травня 2014 року з 15.50 до 17.00. Завгосп школи про свою відсутність директора школи не попереджала, також підтверджуючі документи про причину відсутності на даний час відсутні. Із копії акту №18 від 02 червня 2014 року вбачається, що завгосп школи [PERSON] була відмовилася дати пояснення про те, що 30 травня 2014 року була відсутня на роботі з 11.30 по 15.50 та завгосп заявила, що підтверджуючих довідок немає. Із копії акту про ознайомлення з наказом №19 від 02 червня 2014 року видно, що 02 червня 2014 року директор навчального закладу ознайомила завгоспа школи [PERSON] з наказом №56к/тр від 02 червня 2014 року «Про звільнення з посади [PERSON]», а [PERSON] відмовилась його підписувати та отримувати його. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.4 ст.40 Кодексу законів про праці України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом в разу прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Із п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом всього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. В даному випадку, суд вважає, що позивач [PERSON] не надала суду переконливих доказів того, що вона була відсутня на роботі 30 травня 2014 року з дозволу директора школи та була відсутня на своєму робочому місці менше 3-х годин. Крім того, слід зауважити, що сам факт надання керівником установи дозволу на відсутність працівника на роботі не може прийматися до уваги, оскільки відсутність працівника повинна оформлятися відповідним наказом по установі з написанням при цьому працівником відповідної письмової заяви про надання йому вільного від роботи часу. Суд також вважає, що при звільненні позивача відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства, які визначають порядок звільнення працівників у зв'язку з прогулом, а тому у позові необхідно відмовити. Із п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору... Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Із ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України видно, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 02 червня 2014 року позивач [PERSON] відмовилась отримувати копію наказу про звільнення і це вона підтвердила сама під час розгляду справи в суді, тобто в даному випадку строк звернення з відповідним позовом повинен рахуватися з цієї дати та по 03 липня 2014 року, а оскільки [PERSON] звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі 07 липня 2014 року, тобто після спливу місячного строку з дня звільнення, то нею був пропущений строк позовної давності щодо звернення до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача подав до суду заяву про застосування позовної давності, оскільки позивач пропустила місячний строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, а тому суд вважає, що є підстави у відмові в задоволенні заявленого позову в зв'язку з пропуском строку. В свою чергу, суд не приймає до уваги клопотання представника позивача про продовження строку позовної давності, мотивуючи тим, що позивач хворіла в період з 30.06.2014 року по 07.07.2014 року та не могла своєчасно подати свій позов до суду, оскільки позивач мала можливість подати даний позов з 06.06.2014 року (дата отримання копії наказу про звільнення) та до 30 червня 2014 року, а тому суд відмовляє в задоволенні заявленого позову в зв'язку з пропуском позивачем [PERSON] строку позовної давності. На підставі ст.ст.40, 232, 233 Кодексу законів про працю України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст.256, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed