Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути солідарно на його користь з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 115 332 долари США 76 центів, що за курсом 21 грн. 71 коп., відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2015 року, складає 2 503 874 грн. 29 коп. та судові витрати у розмірі 37 558 грн. 11 коп., посилаючись на те, що 14.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPЕ0GК00000403, згідно з вимогами якого, останній отримав кредит у розмірі 31 500 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13.08.2037 року. Вищевказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В забезпечення виконання зобовязань за договором № ZPЕ0GК00000403 від 14.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з умовами якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед позивачем відповідати за зобовязання [PERSON] Однак, [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, у звязку з чим станом на 05.08.2015 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 115 332 долари США 76 центів, яка складається з наступного: 32 121 долар США 19 центів заборгованість за кредитом, 23 299 доларів США 52 центи заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 970 доларів США 64 центи заборгованість по комісії за користування кредитом, 49 438 доларів США 41 цент пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору, 11 доларів 52 центи штраф (фіксована частина), 5 491 долар США 49 центів штраф (процентна складова), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 01.12.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 333/6809/15-ц, відповідно до якого позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPE0GK00000403 від 14.08.2007 року в сумі 115 332 долари США 76 центів, а також судових витрат в сумі по 18 779 грн. 05 коп. з кожного, задоволено повністю. 14.12.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що оскільки рішення було прийнято за його відсутністю у судовому засіданні, він був позбавлений можливості скористатися своїми процесуальними правами, зокрема правом надавати докази і приймати участь у дослідженні доказів. Вказує, що на даний час вже існує рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2012 року по цивільній справі № 812/3848/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPE0GK00000403 від 14.08.2007 року. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2018 року, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 2-4095/11 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат, задоволено повністю; заочне рішення від 01.12.2015 року у цивільній справі № 2-4095/11 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат, скасовано. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] довірив представляти свої інтереси адвокату [PERSON], який заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, мотивуючи це тим, що 08.05.2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ГУМВС України в Запорізькій області про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPЕ0GК00000403 (що є предметом розгляду по цій справі), який було задоволено рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2012 року, таким чином позивач змінив строк виконання зобов'язання за договором та строк позовної давності, який повинен обчислюватись від дати предявлення вимоги, тобто позову від 08.05.2012 року, що виходить за межі трирічної позовної давності. Причини неявки відповідача [PERSON] суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPЕ0GК00000403, згідно з вимогами якого, останній отримав кредит у розмірі 31 500 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13.08.2037 року. Вищевказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В забезпечення виконання зобовязань за договором № ZPЕ0GК00000403 від 14.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з умовами якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед позивачем відповідати за зобовязання [PERSON] Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2012 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPЕ0GК00000403, від14.08.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], яка станом на 03.05.2012 року становить 58 122 долари США 35 центів, що за курсом 7,989, відповідно до офіційного курсу НБУ, складає 464 391 грн. 76 коп., з яких заборгованість за кредитом 25 514 грн. 60 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 91 187 грн. 21 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 20 134 грн. 55 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 98 044 грн. 36 коп., звернено стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру загальною площею 41,44 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2007 року [PERSON], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій необхідних для продажу предмету іпотеки; виселено [PERSON] та інших осіб, які проживають у [INFO], а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; знято з реєстраційного обліку у органах МВС України [PERSON] та інших осіб зареєстрованих у [INFO], а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у сумі 3 219 грн. та 107 грн. 30 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: «строк дії договору», «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне подання вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Судом встановлено, що позивач у зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, вважаючи своє цивільне право порушеним, скористався правом (вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів), передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, та звернувся до суду 08.05.2012 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPЕ0GК00000403 від 14.08.2007 року. Тобто зазначеними діями позивач змінив строк виконання основного зобов'язання 08.05.2012 року та скористався своїм правом вибору способу судового захисту у виді стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Доказів, що вартості предмета іпотеки було недостатньо для задоволення вимог банка, як і доказів, що відповідачем [PERSON] з 08.05.2012 року (день звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки) до 04.09.2015 року (день звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором) вчинялись дії, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку позивачем суду не надано. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed