Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач ПАТ «Родовід Банк» звернулось до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 жовтня 2007 року ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] уклали договір № PP/AMST/00/3294/08-2007. У відповідності до умов вказаного договору банк встановив відповідачу ліміт на кредитування за картковим рахунком № 26257001409589 на платіжну карту № 4870181047680910, у розмірі 2800 грн. строком до 01.11.2008 року включно. Відповідач прийняті на себе зобовязання за кредитним договором не виконала, у визначені договором строки в повному обсязі кредитну заборгованість не погасила, у звязку з чим станом на 01.07.2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 13743,19 грн., яка складається з простроченого кредиту 2630,59 грн., прострочених відсотків за користування кредитом 87,86 грн., пені за прострочення кредиту 9565,16 грн,, пені за прострочення відсотків 320,69 грн., 3 % річних за прострочення кредиту - 365,91 грн., 3 % річних за прострочення процентів - 12,30 грн., інфляційних витрат за прострочення кредиту 745,56 грн., інфляційних витрат за прострочення відсотків 25,12 грн. Крім того, 21 серпня 2008 року ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») банк відкрив відповідачу ліміт на кредитування за картковим рахунком № 26254001724632 на платіжну карту № 4870180001074852, у розмірі 14181,70 грн. строком до 19.07.2010 року включно. Відповідач прийняті на себе зобовязання за кредитним договором не виконала, у визначені договором строки в повному обсязі кредитну заборгованість не погасила, у звязку з чим станом на 01.07.2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 155123,33 грн., яка складається з простроченого кредиту 12972,61 грн., прострочених відсотків 24,43 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту 8806,93 грн., пені за прострочення кредиту 75760,04 грн., пені за прострочення відсотків 142,67 грн., пені за простроченої плати за обслуговування кредиту 51432,47 грн., 3 % річних за прострочення кредиту 1476,05 грн., 3 % річних за прострочення відсотків 2,75 грн., 3 % річних за прострочення плати за обслуговування кредиту 1404,67 грн., інфляційних витрат за прострочення кредиту 2104,77 грн., інфляційних витрат за прострочення відсотків 3,95 грн., інфляційних витрат за прострочення плати за обслуговування кредиту 1404,67 грн. Також, в поясненнях до позовної заяви представник позивача зазначив, що зупинення діяльності Сєвєродонецького відділення № 1 жодним чином не вплинуло на порядок погашення кредитних зобовязань для відповідача. Внесення готівкових коштів для погашення кредиту могло здійснюватись відповідачем в будь-якому відділенні АТ «РОДОВІД БАНК» на території України та банків-партнерів - безкоштовно, або в інших банках України (за встановленими тарифами) - за реквізитами, зазначеними в Додатку 1 Кредитного договору, які по сьогоднішній день не змінювались. Звернутись з позовом самостійно до цього часу позивач можливості не мав з поважних причин, які полягають в тому, що призначення з 13.03.2009 р. тимчасової адміністрації в Банку спричинило заборону здійснення операцій, платіжних документів без підпису тимчасового адміністратора. Коштів, передбачених внутрішнім бюджетом банку під час діяльності введеної Національним банком України тимчасової адміністрації, не вистачало на покриття судових витрат. В період дії тимчасової адміністрації АТ «РОДОВІД БАНК» було капіталізоване державою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України та Національного Банку України № 580 від 10.06.2009 р. На сьогодні 99,99% статутного капіталу Банку належить державі в особі Міністерства фінансів України. Позивач ПАТ «Родовід Банк» про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання його позивача не зявився, згідно заяви просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на пропущення позивачем строку звернення із позовом до суду, крім того пояснила, що вона сплачувала кредит вчасно, але потім банк ліквідували і вона не знала, куди сплачувати заборгованість, при цьому письмово її ніхто не попереджав та не розяснював, куди необхідно сплачувати, а телефонні номери банку не відповідали. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У судовому засіданні встановлено, що 23 жовтня 2007 року ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] уклали договір № PP/AMST/00/3294/08-2007. У відповідності до умов вказаного договору банк встановив відповідачу ліміт на кредитування за картковим рахунком № 26257001409589 на платіжну карту № 4870181047680910, у розмірі 2800 грн. строком до 01.11.2008 року включно. Тобто, з договору видно, що відповідач прийняла на себе зобовязання за кредитним договором. З позовної заяви видно, що відповідач у визначені договором строки в повному обсязі кредитну заборгованість не погасила, у звязку з чим станом на 01.07.2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 13743,19 грн., яка складається з простроченого кредиту 2630,59 грн., прострочених відсотків за користування кредитом 87,86 грн., пені за прострочення кредиту 9565,16 грн,, пені за прострочення відсотків 320,69 грн., 3 % річних за прострочення кредиту - 365,91 грн., 3 % річних за прострочення відсотків - 12,30 грн., інфляційних витрат за прострочення кредиту 745,56 грн., інфляційних витрат за прострочення відсотків 25,12 грн. Вказані вимоги підтверджуються розрахунком суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором № PP/AMST/00/3294/08-2007 та випискою з особового рахунку на імя [PERSON] Суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, щодо наявності між сторонами договірних правовідносин, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, однак, як видно з пояснень відповідача у судовому засіданні та письмових пояснень представника позивача, діяльність відділення ПАТ «Родовід банк» в м. Сєвєродонецьку було зупинено, відділення банку знаходилось лише в м. Луганську, протягом тривалого часу в банку була введена тимчасова адміністрація, при цьому на запит суду будь-яких фактичних доказів проведення банком роботи з боржником після зупинення діяльності відділення в м. Сєвєродонецьку не надано, що, на думку суду, підтверджує пояснення відповідача щодо неможливості сплатити кредит та відсутності інформації щодо дій по сплаті кредиту іншим шляхом ніж в відділенні банку ПАТ «Родовідбанк». Отже суд вважає, що позивачем безпідставно були нараховані штрафні санкції у вигляді пені за прострочення кредиту 9565,16 грн,, пені за прострочення відсотків 320,69 грн., а також санкції відповідно до ст. 625 ЦК України у вигляді 3 % річних за прострочення кредиту - 365,91 грн., 3 % річних за прострочення відсотків - 12,30 грн., інфляційних витрат за прострочення кредиту 745,56 грн., інфляційних витрат за прострочення відсотків 25,12 грн., так як дана прострочка виникла не з вини відповідача, а неналежним здійсненням банківською установою надання послуг, а саме сутих змін в їх наданні відповідачу, яка є споживачем цих послуг, а права відповідача, як споживача цих послуг за цим договором, захищаються Законом України «Про захист прав споживачів». Також суд зауважує, що відповідач, будучи захищеною Законом України «Про захист прав споживачів», а саме п. 2 ч. 4 ст. 11, не зобовязана сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача лише заборгованості за кредитом у розмірі 2718,45 грн., яка складається з простроченого кредиту 2630,59 грн. та прострочених відсотків за користування кредитом 87,86 грн. Однак, згідно умов укладеного між сторонами договору № PP/AMST/00/3294/08-2007 позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 2800 грн. строком до 01.11.2008 року включно. Позивач звернувся із позовом до суду 22.07.2013 року, згідно штампу на поштовому відправленні. Крім того, 19 липня 2008 року ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») відкрив [PERSON] ліміт на кредитування за картковим рахунком № 26254001724632 на платіжну карту № 4870180001074852, у розмірі 14181,70 грн. строком до 19.07.2010 року включно. З позовної заяви видно, що відповідач у визначені договором строки в повному обсязі кредитну заборгованість за картковим рахунком № 26254001724632 не погасила, у звязку з чим станом на 01.07.2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 155123,33 грн., яка складається з простроченого кредиту 12972,61 грн., прострочених відсотків 24,43 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту 8806,93 грн., пені за прострочення кредиту 75760,04 грн., пені за прострочення відсотків 142,67 грн., пені за простроченої плати за обслуговування кредиту 51432,47 грн., 3 % річних за прострочення кредиту 1476,05 грн., 3 % річних за прострочення відсотків 2,75 грн., 3 % річних за прострочення плати за обслуговування кредиту 1404,67 грн., інфляційних витрат за прострочення кредиту 2104,77 грн., інфляційних витрат за прострочення відсотків 3,95 грн., інфляційних витрат за прострочення плати за обслуговування кредиту 1404,67 грн. Вказані вимоги підтверджуються розрахунком суми заборгованості [PERSON] за картковим рахунком № 26254001724632 на платіжну карту № 4870180001074852 та випискою з особового рахунку на імя [PERSON] Суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, щодо наявності між сторонами договірних правовідносин за картковим рахунком № 26254001724632 на платіжну карту № 4870180001074852, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, однак, як вже наводилось в рішенні суду, відділення ПАТ «Родовід банк» в м. Сєвєродонецьку було зупинено, відділення банку знаходилось лише в м. Луганську, протягом тривалого часу в банку була введена тимчасова адміністрація, при цьому на запит суду будь-яких фактичних доказів проведення банком роботи з боржником після зупинення діяльності відділення в м. Сєвєродонецьку не надано, що на думку суду підтверджує пояснення відповідача щодо неможливості сплатити кредит та відсутності інформації щодо дій по сплаті кредиту іншим шляхом ніж в відділенні банку ПАТ «Родовідбанк». Крім того згідно п. 4.1.27 договору, відповідач мала сплатити останній платіж лише у відділеннях ПАТ «Родовідбанк», при цьому попередньо погодити остаточну суму платежу. Отже суд вважає, що позивачем безпідставно були нараховані штрафні санкції у вигляді пені за прострочення кредиту 75760,04 грн., пені за прострочення відсотків 142,67 грн., пені за простроченої плати за обслуговування кредиту 51432,47 грн., а також санкції відповідно до ст. 625 ЦК України у вигляді 3 % річних за прострочення кредиту 1476,05 грн., 3 % річних за прострочення відсотків 2,75 грн., 3 % річних за прострочення плати за обслуговування кредиту 1404,67 грн., інфляційних витрат за прострочення кредиту 2104,77 грн., інфляційних витрат за прострочення відсотків 3,95 грн., інфляційних витрат за прострочення плати за обслуговування кредиту 1404,67 грн., так як дана про строчка виникла не з вини відповідача, а з причин неналежного здійснення банківською установою надання послуг, а саме суттєвих змін в їх наданні відповідачу, яка є споживачем цих послуг, а права відповідача, як споживача цих послуг за цим договором, захищаються Законом України «Про захист прав споживачів». Також суд зауважує, що відповідач, будучи захищеною Законом України «Про захист прав споживачів», а саме п. 2 ч. 4 ст. 11, не зобовязана сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача лише заборгованості за кредитом у розмірі 21803,97 грн., яка складається з простроченого кредиту 12972,61 грн., прострочених відсотків 24,43 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту 8806,93 грн. Однак, згідно умов укладеного між сторонами договору № PP/AMST/00/3294/08-2007 позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 14181,70 грн. строком до 19 липня 2010 року включно. Позивач звернувся із позовом до суду 22.07.2013 року, згідно штампу на поштовому відправленні, хоча позивач необґрунтовано посилається в позовній заяві на те, що договір нібито укладено з відповідачем 21 серпня 2008 року. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Суд зазначає, що чинне законодавство України не містить заборони звернення до суду будь-яким юридичним особам, діяльність яких не припинена у встановленому законом порядку, у звязку з чим вбачаються необґрунтованими посилання позивача на наявність обставин, які не дозволяли йому звернутися із позовом до суду та які полягають у тому, що з 13.03.2009 р. було введено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Родовід Банк», що спричинило заборону здійснення операцій, платіжних документів без підпису тимчасового адміністратора, а коштів, передбачених внутрішнім бюджетом банку під час діяльності введеної Національним банком України тимчасової адміністрації, не вистачало на покриття судових витрат і прокуратура м. Сєвєродонецька відмовила у заявах про вжиття заходів в інтересах держави шляхом подання цивільних позовів в інтересах позивача до фізичних осіб. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договори про надання споживчих кредитів, строк дії яких закінчився, а з часу закінчення строку дії договору відповідачем дій відповідно до ст. 264 ЦК України, які свідчили б про визнання нею свого боргу перед позивачем, не вчинялось і тому строк позовної давності не переривався, тому позивачем пропущено встановлений строк позовної давності, передбачений ст.ст. 256, 257 ЦК України, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають залишенню без задоволення, як і вимоги про стягнення судового збору.

Outcome: dismissed