Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договірним зобов'язанням на суму 25 381,15 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 12.05.2010р. року між банком та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 6200 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Зміна кредитного ліміту може відбуватись за рішенням банку, який може прийняти таке рішення в будь-який момент. Поставивши свій підпис у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір. Відповідач, приєднавшись до договору погодився зі всіма його умовами, а банк в свою чергу, видав їй обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. Однак, остання обов'язку щодо повернення коштів не виконує, внаслідок чого станом на 31.10.2016р. загальний розмір заборгованості становить 25 381,15 грн., з яких 5946,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15500,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2250 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована ставка), 1184,82 грн. - штраф (процентна складова). Дану суму боргу просить стягнути в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, скерував до суду заяву, в якій справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заявою до суду справу просить слухати у її відсутності. Позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З оглянутої в судовому засіданні копії заяви клієнта від 12.05.2010р. (а.с.9) вбачається, що відповідач, ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку із встановленням плати за користування кредитним коштами в розмірі 3 % в місяць. Відповідно до заяви відповідача та Умов та правил надання банківських послуг, позивач видав відповідачу кредитну картку з обумовленим лімітом кредитних коштів, чого відповідач не заперечує. Відтак, слід вважати встановленим, що позивач виконав свої зобов'язання за договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не належним чином виконує зобов'язання по кредитному договору відповідно до графіку погашення кредиту. Згідно розрахунку заборгованості, який в частині обрахунку тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов договору та тарифного пакету (а.с.7-8а), станом на 31.10.2016р. розмір заборгованості за тілом кредиту становить 5 946,08 грн., за відсотками - 15 500,25 грн. З огляду на відсутність доказів про виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо повернення заборгованості за тілом кредиту та відсотками та визнання останньою таких позовних вимог, суд визнає їх обґрунтованими та ухвалює рішення про їх задоволення. Що стосується вимоги про стягнення штрафних санкцій, а саме 2250 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована ставка) та 1184,82 грн. штрафу (процентна складова), в її задоволенні належить відмовити. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини випливають із договору приєднання, укладеного у відповідності до вимог ст. 634 ЦК України. Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, за правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Системний аналіз положень ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України вказує на те, що заборгованість за кредитним договором складається з двох обов'язкових та двох додаткових складових. До перших належить тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, а до других, які стягуються лише у випадку порушення грошового зобов'язання, належить грошова сума, обрахована відповідно до ст. 625 ЦК України та неустойка. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання - ст. 549 ЦК України. Положення про стягнення обрахованих позивачем штрафних санкцій, які за своєю юридичною природою є неустойкою передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.13-22). За правилами ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У подібній, проте не аналогічній цивільній справі № 6-240цс14 Верховний Суд України в своїй постанові від 11.02.2015р. вказав, що Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписувались, не є складовою укладеного між сторонами договору. Згідно ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, оскільки умови укладеного між сторонами договору про стягнення штрафних санкцій, які відповідачем не підписувались в силу вимог ч. 2 ст. 547 ЦК України є нікчемними, підстави для стягнення з відповідача 2250 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована ставка) та 1184,82 грн. штрафу (процентна складова) відсутні і тому, в цій частині позов слід залишити без задоволення. Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Виключення умови про стягнення неустойки, яка по суті є відповідальністю відповідача за порушення грошового зобов'язання у кредитних правовідносинах, де останній вважається слабшою ланкою, свідчить про наявність обґрунтованого припущення, що без такої умови договір був би укладений. Визнання відповідачем позову в цій частині суперечить вимогам закону, і тому, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову в цій його частині. Сам кредитний договір, який укладався за правилами ст. 634 ЦК України відповідає вимогам ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, письмова форма є додержаною і тому, обґрунтованими є лише вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.27). На підставі наведеного та

Outcome: partial