Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач просить суд розтлумачити пункт 9.1 кредитного договору № 075-2008-1282 від 23 квітня 2008 року, укладеного між ним та ВАТ «Універсал Банк» як такий, що не встановлює строк дії кредитного договору. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідно до пункту 1.1 вказаного кредитного договору кредитор зобов»язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти (кредит) в сумі 134 474,00 дол. США, а позичальник зобов»язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,75 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. На виконання умов кредитного договору в той же день між ним та відповідачем було укладено іпотечний договір б/н від 23 квітня 2008 року. Правовідносини, що виникають з кредитного договору, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Саме банком був розроблений та наданий йому для підписання текст кредитного договору, у якому спірним для нього є визначення строку дії договору, викладеного у пункті 9.1, яким встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов»язань за цим договором. Оскільки у вказаному пункті відсутнє посилання на будь-який певний період часу, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. ст. 251, 252 ЦК України, про що також роз»яснено в п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», тому пункт 9.1 кредитного договору не може вважаться таким, що встановлює строк дії кредитного договору. В судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у ньому обставини. Представник відповідача Василевський О.А. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, 23 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 075-2008-1282 (на придбання майна), відповідно до умов якого відповідач зобов»язався надати позивачу на умовах договору грошові кошти в сумі 134 474,00 дол. США зі строком кредитування по 10.04.2038 року, а позивач зобов»язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,75 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 8-19). Відповідно умов кредитного договору строк кредитування визначений по 10 квітня 2038 року (п. 1.2 кредитного договору). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За заявленими вимогами позивач просить розтлумачити пункт 9.1 кредитного договору, а саме вказати, що даний пункт не встановлює строк дії договору, оскільки він не відповідає вимогам ст. ст. 251, 252 ЦК України, так як не містить посилання на будь-який період часу. Пунктом 9.1 кредитного договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов»язань за цим договором. Нормами ст. ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач, наводяться поняття і визначення строку та терміну. Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Як зазначено вище, відповідно до пункту 1.2 кредитного договору обумовлено, що строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10 квітня 2038 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення кредиту визначається умовами цього договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 213 Цивільного кодексу України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу положень норм статті 213 ЦК України, тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов»язком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є з»ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. Обґрунтовуючи вказану позовну вимогу про тлумачення пункту договору, позивач посилається на те, що він не погоджується з редакцією пункту 9.1 кредитного договору та вважає, що даний пункт не може вважатися таким, що встановлює строк дії кредитного договору. Як визначено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. При розгляді справи встановлено, що укладаючи кредитний договір позивач погодився зі всіма умовами правочину, кредитний договір є чинним та його дійсність сторонами не оспорюється. За викладених обставин суд вважає, що правові підстави для задоволення вимог про тлумачення змісту правочину відсутні, у зв»язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed