Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач ПП «Горизонт» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору відступлення прав за договором іпотеки мотивуючи свої вимоги тим, що 24 травня 2006 року між Приватним Підприємством «Горизонт» та ПАТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір №010/08/11/8536, із строком дії договору до 24.05.2009 року, із сплатою 17% річних. 22.04.2008 року державним нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області було посвідчено договір іпотеки між ПП «Горизонт» та ПАТ «[PERSON] Аваль» укладеним в забезпечення Кредитного договору №010/08/11/8536, про що було внесено номер про іпотеку №23559204 (спеціальний розділ). \~ \~ \~ \~24.11.2017 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний [PERSON]» було укладено договір №2212 про відступлення права вимоги за договором іпотеки №2271 від 22.04.2008 року, що укладений в забезпечення кредитного договору №010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року, відповідно до якого новий кредитор отримав всі права вимоги Банку до ПП «ГОРИЗОНТ». \~ \~ \~ \~24.11.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний [PERSON]» та ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» було укладено договір факторингу №2214 про відступлення права вимоги за договором іпотеки №2271 від 22.04.2008 року, що укладений в забезпечення кредитного договору №010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року, відповідно до якого новий кредитор отримав всі права вимоги до ПП «ГОРИЗОНТ». \~ \~ \~ \~24.11.2017 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» та [PERSON] було укладено договір №2216 про відступлення права вимоги за договором іпотеки №2271 від 22.04.2008 року, відповідно до якого новий кредитор отримав всі права вимоги до ПП «ГОРИЗОНТ», за кредитним договором №010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року; Договором іпотеки від 22.04.2008 року; Договором застави від 24.05.2006 року; Договором поруки №1від 24.05.2006 року; Договором поруки №2 від 06.06.2006 року; Договором поруки №3 від 06.02.2008 року. Позивач вважає, що із договору про відступлення прав вимоги №2216 від 24.11.2017 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» та [PERSON], про відступлення права вимоги за кредитним договором №010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року, вбачається, що його умови мають ознаки договору факторингу. З урахуванням того, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, в даному випадку [PERSON] як фізична особа не є фінансовою установою в розумінні цивільного законодавства, а відтак не має право здійснювати факторингові операції. Нотаріус не мав жодних правових підстав для посвідчення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи. Враховуючи те, що договір про відступлення права вимоги №2216 від 24.11.2017 року містить ознаки договору факторингу, вказаний договір укладено з порушенням законодавства в частині суб'єктного складу учасників договірних правовідносин, та як наслідок неправомірним було відступлення права вимоги за іпотечним договором від 22.04.2008 року. Таким чином, договір про відступлення права вимоги №2216 від 24.11.2017 року, укладеним між ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріус [PERSON], Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, є недійним з моменту його вчинення. Позивач просив суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за №2216 від 24.11.2017 року, укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» та [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача ПП «Горизонт» [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, суду заперечував проти його задоволення, пояснивши суду що при укладенні договору відступлення права вимоги за основним боргом та за договором іпотеки ТОВ «Фіансова Компанія «Централ Фінанс» та [PERSON] керувались в тому числі й положеннями ст.ст. 512, 513, 514 ЦК України. З урахуванням зазначених норм права вказаний договір є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, а відповідно, субєктний склад правочину не порушений, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним. 24 листопада 2017 між ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» та [PERSON] було укладено договір №б/н про заміну кредитора в зобовязанні у звязку з його виконанням третьою особою, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №2271 від 22.04.2008 року, що укладений в забезпечення кредитного договору №010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року відповідно до якого новий кредитор отримав всі права вимоги до ПП «Горизонт» за кредитним договором N010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року, договором іпотеки від 22.04.2008 року, договором застави від 24.05.2006 року, договором поруки N91 від 24.05.2006 року, договором поруки №2 від 06.06.2006 рок, договором поруки №3 від 06.02.2008 року. [PERSON] відповідно до п.3 договору було сплачено ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» в рахунок погашення заборгованості Позичальника за кредитним договором 105 000,00 (сто пять тисяч) гривень (квитанція № 1-877 від 24.11.2017 р.). Отже, сума сплаченого відшкодування, а також сума різниці між номінальною вартістю відступленого права вимоги за Кредитним договором та сумою сплаченого відшкодування не є платою/винагородою Первісному кредиторові за здійснення відступлення Права вимоги. Таким чином, обовязковою ознакою передачі прав вимоги за договорами факторингу, укладеними 24.11.2017 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний [PERSON]» та 24.11.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний [PERSON]» та ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс», є платність. За договором відступлення права вимоги за основним боргом та за договором іпотеки від 24.11.2017 року, укладеним між ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» та відповідачем відступлення права вимоги здійснено безоплатно. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. \~ \~ \~ \~Треті особи по справі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ПАТ «[PERSON] Аваль», ПАТ «Комерційний [PERSON]», ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» , яким судом вчасно було направлено копії заяви, доданих документів та розяснено їх право заявити про свою участь у справі, будучи належно повідомленими про день розгляду справи в суді, викликалися повісткою під розпис та рекомендованим поштовим повідомленням, в судове засідання не з'явилися, не повідомили про причини свої неявки. Тому суд вирішив провести розгляд справи у їх відсутності. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов не доведений та не обґрунтований і в його задоволенні слід відмовити. До такого висновку суд дійшов з наступного. 24 травня 2006 року між Приватним Підприємством «Горизонт» та ПАТ «[PERSON] Аваль» укладений кредитний договір №010/08/11/8536, із строком дії договору до 24.05.2009 року, із сплатою 17% річних. Вище зазначений договір був укладений з урахуванням вимог,прав та обовязків сторін у кредитних відносинах у відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦКУ «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». 22.04.2008 року державним нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області було посвідчено договір іпотеки між ПП «Горизонт» та ПАТ «[PERSON] Аваль» укладеним в забезпечення Кредитного договору №010/08/11/8536, про, що було внесено номер про іпотеку №23559204 (спеціальний розділ). 24.11.2017 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний [PERSON]» було укладено договір №2212 про відступлення права вимоги за договором іпотеки №2271 від 22.04.2008 року, що укладений в забезпечення кредитного договору №010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], КМНО, м. Київ, відповідно до якого новий кредитор отримав всі права вимоги Банку до ПП «ГОРИЗОНТ». 24.11.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний [PERSON]» та ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» було укладено договір факторингу № 2214 про відступлення права вимоги за договором іпотеки №2271 від 22.04.2008 року, що укладений в забезпечення кредитного договору №010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], КМНО м. Київ, відповідно до якого новий кредитор отримав всі права вимоги до ПП «ГОРИЗОНТ». 24.11.2017 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» та [PERSON] було укладено договір №б/н про заміну кредитора в зобовязанні у звязку з його виконанням третьою особою, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №2271 від 22.04.2008 року, що укладений в забезпечення кредитного договору №010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], КМНО, м. Київ, відповідно до якого Новий кредитор отримав всі права вимоги до ПП «Горизонт» за кредитним договором N010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року, договором іпотеки від 22.04.2008 року, договором застави від 24.05.2006 року, договором поруки N91 від 24.05.2006 року, договором поруки №2 від 06.06.2006 рок, договором поруки №3 від 06.02.2008 року. Відповідачем [PERSON], відповідно до п.3 договору було сплачено ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» в рахунок погашення заборгованості Позичальника за кредитним договором 105 000,00 (сто пять тисяч) гривень (квитанція № 1-877 від 24.11.2017 р.). 20 грудня 2017 року на адресу ПП «Горизонт» надійшов лист ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» №111, з повідомленням про передачу [PERSON] всіх прав за кредитним договором №010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року та Договором іпотеки від 22.04.2008 року. 5 грудня 2017 року на адресу ПП «Горизонт» надійшла вимога [PERSON] з повідомленням, що остання набула право вимоги за кредитним договором №010/08/11/8536 від 24 травня 2006 року (з усіма додатковими угодами до нього), укладеним між ПП «Горизонт» та ПАТ «[PERSON] Аваль». Дана претензія містила, вимогу про погашення основного боргу по кредитному договору від 24 травня 2006 року у розмірі 226853,00 (двісті двадцять шість тисяч вісімсот пятдесят три гривні 00 коп.) Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). У відповідності до положень статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до п. 1.1 договору про відступлення прав ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» на підставі ст. 512 ЦК України передає, а [PERSON] приймає права Іпотекодержателя за договором іпотеки від 22.04.2008 року, що укладений між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПП «Горизонт» за реєстром №2271, права за яким набуті Іпотекодержателем на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 22.04.2008 року за реєстровим №2271. Відповідно до п.3 договору про заміну кредитора в зобовязанні у звязку з його виконанням третьою особою Сторона - 2 [PERSON], яка діє в інтересах Позичальника за кредитним договором, сплатила на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» 105 000,00 (сто пять тисяч) гривень заборгованості. Сума сплаченого відшкодування (компенсації), а також сума різниці між номінальною вартістю відступленого права вимоги за «Кредитним договором» та сумою сплаченого відшкодування (компенсації) не є платою/винагороди «Первісному кредиторові» за здійснення відступлення «Права вимоги». Таким чином, обовязковою ознакою передачі прав вимоги за договорами факторингу, укладеними 24.11.2017 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний [PERSON]» та 24.11.2017 року між ПАТ «Комерційний індустріальний [PERSON]» тa ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс», є платність. За договором відступлення права вимоги за основним боргом та за договором іпотеки від 24.11.2017 року, укладеним між ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» та Відповідачем відступлення права вимоги здійснено безоплатно. Оскільки, за оспорюваним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що укладений між відповідачами договір є договором факторингу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У відповідності до положень ст. 1054 ЦК України (в редакції, діючої на момент укладенням оскаржуваного договору відступлення права вимоги) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною третьою вказаної статті зазначається, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кредитор юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника. В обґрунтування позову Позивач надав суду як доказ інформаційний лист Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 29.01.2016 року № 3/28/1172, однак суд його не бере до уваги як доказ, оскільки він не є нормативно-правовим актом. Враховуючи, що кредитором може бути як юридична так і фізична особа, то суд дійшов висновку, що позов про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 24.11.2017 року, укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Фінанс» та [PERSON], не обґрунтований та не підлягає задоволенню. Ст.512 ЦК визначено підстави заміни кредитора у зобовязанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі стст.514, 516 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобовязані здійснюється без згоди боржника оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обовязків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, зокрема, щодо статусу боржника, право відступної вимоги до якого є предметом таких договорів. Відповідно до підпункту «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг визначено, що «договір факторингу» означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого, зокрема, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Для особистого, сімейного або домашнього використання товари можуть придбавати лише фізичні особи. Зазначена Конвенція УНІДРУА про міжнародний факторинг поширюється на випадки, коли грошові вимоги, відступлені згідно з договором факторингу, випливають з договору купівлі-продажу товарів між постачальником та боржником, які здійснюють господарську діяльність на території різних держав. ЦК України не містить заборони відступлення кредитором права вимоги за кредитним договором іншій особі до фізичної особи, що не є суб'єктом підприємницької діяльності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed