Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач ПАТ «МОТОР-БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 18970,15 гривень і судові витрати, посилаючись на те, що 08.06.2016 року між позивачем і [PERSON] було укладено договір №ЛК-11905 про встановлення ліміту кредитування за картковим рахунком, згідно з вимогами якого позивач відкрив відповідачу ліміт кредитування шляхом безготівкового зарахування коштів з рахунку №22035003011905 на картковий рахунок №26259001011905 при здійсненні операцій з використанням платіжної картки понад залишок власних коштів на картковому рахунку у сумі 25000,00 гривень терміном до 07.06.2019 року включно зі сплатою 36,00 відсотків річних. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту і відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.06.2016 року між ПАТ «МОТОР-БАНК» (кредитор) і [PERSON] (позичальник) було укладено договір №ЛК-11905 про встановлення ліміту кредитування за картковим рахунком (а.с.17-18, 19), згідно з умовами якого кредитор надав позичальнику ліміт кредитування шляхом безготівкового зарахування коштів з рахунку №22035003011905 на картковий рахунок №26259001011905 при здійсненні операцій з використанням платіжної картки понад залишок власних коштів на картковому рахунку у сумі 25000,00 гривень терміном до 07.06.2019 року включно зі сплатою 36,00 відсотків річних (п.1.1 договору). Відповідно до п.3.3 договору №ЛК-11905 про встановлення ліміту кредитування за картковим рахунком від 08.06.2016 року позичальник щомісяця сплачує кредитору проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п.1.1 договору, у валюті кредиту. Такі проценти нараховуються щомісяця на суму фактичної заборгованості за кредитом за методом «факт/факт» і підлягає сплаті з 1 по 25 число включно кожного місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Згідно з п.3.4 договору №ЛК-11905 про встановлення ліміту кредитування за картковим рахунком від 08.06.2016 року погашення процентів за користування кредитом та неустойки здійснюється у тому числі за рахунок коштів ліміту. На підставі п.4.2 договору №ЛК-11905 про встановлення ліміту кредитування за картковим рахунком від 08.06.2016 року у разі порушення строків погашення кредиту, процентів та платежів, позичальник сплачує кредитору за кожен день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Однак [PERSON] вимоги договору №ЛК-11905 про встановлення ліміту кредитування за картковим рахунком від 08.06.2016 року не виконує, в обумовлені строки кредит і відсотки по ньому не сплачує. Станом на 08.06.2017 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 18970,15 гривень, а саме: 8556,06 гривень заборгованість за простроченою часткою кредиту, 8301,57 гривень заборгованість за простроченими процентами, 2112,52 гривень пеня за несвоєчасне погашення кредиту (а.с.5, 6-15). Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останній заходів до погашення заборгованості у повному обсязі не вжив. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №б/н від 08.06.2016 року позивач надав відповідачу кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору №б/н від 08.06.2016 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту, відсотків по ньому, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках, пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved