Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач пояснила, що свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на підставі актового запису за № 44 від 09 серпня 2006 року позивач вказана матір?ю, а відповідач батьком [PERSON] [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано на підставі заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2012 року, дитина знаходиться на утриманні позивача. В наступний час позивач зареєструвала шлюб з громадянином Молдови, який проживає в Італії, та з яким позивач має спільну дитину [INFO] . Вказані обставини, а також необхідність розвитку дитини зумовлює можливість подорожувати дитині з позивачем, разом із тим відповідач не надає згоду на виїзд дитини за межі України та ухиляється від укладення довіреності у нотаріуса. З урахуванням вказаного просить надати дозвіл [PERSON] за паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 22 лютого 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на виготовлення проїзного документа для виїзду за межі України дитини - [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] без згоди батька - [PERSON] за паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 22 грудня 1995 року, який зареєстрований: [ADDRESS] . Також надати дозвіл [PERSON] за паспортом серії [NUMBER] , виданим Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 22 лютого 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на виготовлення проїзного документа для виїзду за межі України дитини - [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] без згоди батька - [PERSON] за паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 22 грудня 1995 року, який зареєстрований: [ADDRESS] . Окрім вказаного надати дозвіл [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] на багаторазові тимчасові поїздки за межі України не більше трьох тижнів кожна поїздка у супроводі матері [PERSON] за паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 22 лютого 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до Італійської Республіки, Об`єднаної королівства Великобританії, Грецької Республіки, Королівства Іспанії, Федеративної Республіки Німеччина, Румунії, Республіки Словаччини, Французької Республіки, Республіки Молдови, Угорщини, Саудівської Аравії, Єгипту без згоди батька [PERSON] за паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 22 грудня 1995 року, який зареєстрований: [ADDRESS] до досягнення сином шістнадцятирічного віку із зобов?язанням повернути дитину до постійного місця проживання. Відповідач в судове засідання не з`явився, оповіщений у встановленому порядку про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив, подав відзив на позовні вимоги. Представник відповідача проти позовних вимог заперечує з посиланням на те, що неможливо надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без конкретно визначено період по часу і місцю перебування дитини. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Ізмаїльської районної державної адміністрації в судове засідання не з?явився, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, думку захисту, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією доведено, що свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на підставі актового запису за № 44 від 09 серпня 2006 року позивач вказана матір?ю, а відповідач батьком [PERSON] [INFO] . Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів. Шлюб між сторонами розірвано на підставі заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2012 року, дитина знаходиться на утриманні позивача. В наступний час позивач зареєструвала шлюб з громадянином Молдови, який проживає в Італії, та з яким позивач має спільну дитину [INFO] . Вказані обставини, а також необхідність розвитку дитини зумовлює можливість подорожувати дитині з позивачем, разом із тим відповідач не надає згоду на виїзд дитини за межі України та ухиляється від укладення довіреності у нотаріуса. В судовому засіданні вказані обставини підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Окрім вказаного неповнолітній [PERSON] [INFO] , щодо дозволу якого на виїзд за межі України звернулась позивач, пояснив, що відповідач заперечує проти його виїзду разом із матір?ю у подорожування, разом із тим жодного разу не наводить мотивів такої відмови. Вказані обставини суд визнає такими, що підтверджують позовні вимоги в частині необґрунтованості відмови з боку відповідача про надання дозволу на виїзд дитини у супроводі матері за межі України. Відповідно до вимог ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року,вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини, що визначено правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). За пунктами 2, 2.2, встановлених правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: approved