Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 139109 грн. 96 коп., що складаються з: основного боргу - 138000 грн. 00 коп.; процентів за користування позикою - 1190 грн. 96 коп. Крім того просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1391 грн. 91 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що 13 травня 2019 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, відповідно до якого він передав останній 138000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою [PERSON] від 13.05.2019 року. Відповідачка зобов`язалася повернути борг не пізніше 01.06.2019 року. Проте, ані на вказану дату, а ні на момент подання позову до суду відповідачка борг не повернула. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. За змістом договору позики від 13 травня 2019 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 138000,00 грн. на строк до 01.06.2019 року. На підтвердження укладення договору позики, представлена розписка від 13.05.2019 року, в якій визначена сума позики. Відповідно до ст.ст.\~15\~та\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження\~ укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний суд України в постанові від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 дійшов висновку, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Положеннями статі 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідачем порушено умови договору позики та не виконано зобов`язань в повному обсязі за цим договором. У відповідності з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За приписами\~статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що договором позики встановлено строк повернення позики, то відповідач зобов`язався повернути позику станом до 01 червня 2019 року, однак відповідачка суму отриманих від позивача грошових коштів в повному обсязі не повернула. Судом встановлено, що грошові кошти зазначені в договорі позики № 1 від 18.05.2016 року, є боргом, який підлягає поверненню в зв`язку із не виконанням відповідачем зобов`язання щодо укладення з позивачем договорів позики, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою за період з 14.05.2019 року по 31.05.2019 року у сумі 1190,96 грн., суд приходить до наступного. Позивачем надано розрахунок заборгованості за користування позикою за період з 14.05.2019 року по 31.05.2019 року, відповідно до якого зазначає суму процентів, яку повинна сплатити боржник - 1190,96 грн. Частиною першою статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з позову, позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення процентів за користування коштами, посилався на ст.\~1048\~ЦК України та у зв`язку з відсутністю у договорі умов сплати таких процентів розрахував їх суму виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України. В договорі грошової позики від 13 травня 2019 року сторонами не було визначено порядку і розміру процентів за користування грошовими коштами. Відтак, у зв`язку з тим, що сторонами в договорі позики не були передбачені умови сплати процентів за користування кредитом, стягнення таких у розмірі, що заявлений позивачем, ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню у розмірі 1190грн.96коп.. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, витрати на проведення експертизи, входить до предмету доказування по справі. Доказів щодо надання адвокатом юридичних послуг (а саме: найменування послуг та їх розцінка, договір про надання юридичних послуг, квитанції про сплату за надані послуги, тощо) суду не надано, а тому суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1391,910 грн.

Outcome: partial