Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 21 362,31 грн. та судові витрати у розмірі 1378 грн., посилаючись на те, що 29.08.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», і [PERSON], було укладено кредитний договір № б/н, згідно з вимогами якого відповідач отримав кредитний ліміт зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі згідно тарифів банку. Однак [PERSON], порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту і відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач не виконав умови кредитного договору, заборгованість не погасив, станом на 21.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 21 362,31 грн., яка складається з наступного: 13 541,05 грн. тіло кредиту; 4 025,95 грн. відсотки за користування кредитом; 5 328,35 грн. заборгованість по пені; 750,00 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу, 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1 005,35 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду письмову заяву про проведення судових засідань у режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, надав додаткові письмові пояснення до матеріалів справи. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, оспорив правомірність нарахування процентів, пені та штрафів, просив в цій частині позивачу відмовити. З'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозв'язок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4 200 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Вказаний договір складається із заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як визначено ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Разом з тим, відповідно до ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Спірний кредитний договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». При оформлені кредитної картки відповідач був ознайомлений з тим, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір, укладений між ним і банком, про що свідчить його підпис у заяві. Отже, своїм підписом [PERSON], підтвердив, що він ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Крім того, як вбачається з виписки по картковому рахунку, наданої представником позивача, [PERSON], користувався кредитним лімітом шляхом отримання готівки, частково погашав кредитну заборгованість різними сумами. Таким чином, [PERSON], отримуючи неодноразово кредитні кошти та здійснюючи часткове погашення кредиту, визнавав умови кредитного договору та питання про визнання умов договору недійсними не ставив. Згідно із п.2.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнтові карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. На підставі п.1.1.1.76 Умов і правил надання банківських послуг платіжні карти це електронний платіжний засіб, що використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунка платника або відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів готівкою в касах банку або через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрачання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. На підставі п. 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у випадках невиконання зобов'язань по договору, на вимогу банку виконувати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.12.2.1 Умов і правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. На підставі п.2.1.1.12.2.2 Умов і правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань із терміном прострочки понад 90 днів, клієнт сплачує банку пеню в розмірах, зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. Згідно з п.2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний заплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов і правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 гривень, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів, пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Однак [PERSON], вимоги кредитного договору № б/н від 29.08.2008 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому у повному обсязі не сплачує. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до розрахунку, наданого банком, станом на 21.08.2015 року у [PERSON], виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 21 362,31 грн., яка складається з наступного: 13 541,05 грн. тіло кредиту; 4 025,95 грн. відсотки за користування кредитом; 5 328,35 грн. заборгованість по пені; 750,00 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу, 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1 005,35 грн. штраф (процентна складова). При цьому, вказаними вище умовами кредитного договору передбачено застосування штрафу та пені як виду цивільно-правової відповідальності боржника за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 Цивільного кодексу України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, зокрема, однаковість підстав нарахування штрафу та пені, а також відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів у сумі 250 грн. (фіксована частина) та 1005,35 грн (процентна складова) та пені у сумі 5 328,35 грн., суд вважає за необхідне відмовити з вищезазначених підстав, а суму пені у розмірі 750 грн., суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в цій частині. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка відповідно до положень статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № б/н від 29.08.2008 року позивач надав відповідачу кредит. Однак [PERSON], порушує вимоги кредитного договору № б/н від 29.08.2008 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, відсотків по ньому. Тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках, пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як позов задовольняється частково, судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (21 362,31 гривень / 14 778,61 гривень х 1378,00 гривень = 955,09 гривень).

Outcome: partial