Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поруки,в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором поруки в сумі 509034,78 євро і 44073,47 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладених між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є позивач, та ТОВ «ВІННЕР» кредитного договору №6.8-94 від 22.06.2006 року та додаткових угод до нього останній отримав кредит у розмірі 422651,99 євро для погашення заборгованості по кредиту, відкритому в АКБ «УкрСіббанк», в розмірі 386000,00 євро, строком погашення не пізніше 25.01.2011 року, зі сплатою за користування кредитом процентної ставки - 12% річних та адміністративної комісії у розмірі 38700,00 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №6.8-94 від 22.06.2006 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір поруки №574/071п/06 від 23.11.2006 року, та додаткові угоди до нього, на підставі яких відповідач взяв на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання ТОВ «ВІННЕР» зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Однак, ТОВ «ВІННЕР» порушив вимоги кредитного договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та представник третьої особи, повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача та представника третьої особи, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22.06.2006 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є позивач (банк), та ТОВ «ВІННЕР» (позичальник) було укладено кредитний договір №6.8-94 (а.с.12-33), до якого 23.11.2006 року (а.с.34-37), 30.11.2007 року (а.с.38-43), 07.11.2008 року (а.с.44-48), 24.11.2008 року (а.с.49-52), 16.01.2009 року (а.с.53-57), 19.03.2010 року (а.с.58-63), 06.07.2010 року (а.с.64), 21.07.2010 року (а.с.65), 03.08.2010 року (а.с.66), 17.08.2010 року (а.с.67) між сторонами буди укладені відповідні додаткові угоди, згідно умов яких банк надав позичальнику кредит у розмірі 422651,99 євро для погашення заборгованості по кредиту, відкритому в АКБ «УкрСіббанк», в розмірі 386000 євро, що підтверджується: платіжними дорученнями в іноземній валюті №71 від 24.12.2007 року (а.с.79), №34 від 20.06.2007 року (а.с.80), заявами про продаж іноземної валюти з кредитної лінії №1 від 11.01.2007 року, №11 від 04.12.2006 року, №10 від 01.12.2006 року, №9 від 30.11.2007 року, №8 від 27.09.2006 року, №7 від 25.09.2006 року (а.с.81-86), меморіальним ордером №1 від 22.09.2006 року з листом №592 від 22.09.2006 року (а.с.87-88), заявами про продаж іноземної валюти з кредитної лінії №4 від 01.09.2006 року, №3 від 04.08.2006 року, №2 від 27.07.2006 року (а.с.89-91), меморіальним ордером №3 від 27.07.2006 року з листом №444 від 27.07.2006 року (а.с.92-93), міжбанківським світ-повідомленням від 23.06.2014 року (а.с.94) та виписками руху коштів з позичкового рахунку (а.с.95-120), а ТОВ «ВІННЕР», в свою чергу, зобов'язалося прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 25.01.2011 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором. Відповідно до п.7.2 кредитного договору №6.8-94 від 22.06.2006 року, в редакції додаткової угоди №6 від 19.03.2010 року, встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12,0% річних із розрахунку 360 днів на рік (а.с.12-33, 58-63). Згідно п.7.3.1 кредитного договору №6.8-94 від 22.06.2006 року позичальник зобов'язався сплатити банку адміністративну комісію в розмірі 38700,00 гривень не пізніше 16.01.2011 року. Пунктом 12.1 кредитного договору №6.8-94 від 22.06.2006 року передбачено, що у разі порушення позичальником строків погашення будь-якого з боргових зобов'язань, останній зобов'язаний сплатити на користь банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Розрахунок пені здійснюється на суму простроченого виконанням боргового зобов'язання за весь час прострочення. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №6.8-94 від 22.06.2006 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» (банк), правонаступником якого є позивач, та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №574/071п/06 від 23.11.2006 року (а.с.68-70) та додаткові угоди до нього (а.с.71-72, 73-75, 76-77, 78), на підставі яких поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання ТОВ «ВІННЕР» зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору №6.8-94 від 22.06.2006 року. Відповідно до п.1.1 договору поруки №574/071п/06 від 23.11.2006 року поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань, вказаних в ст.2 договору. Згідно п.1.2 договору поруки №574/071п/06 від 23.11.2006 року поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки. Починаючи з 25.01.2011 року ТОВ «ВІННЕР» не виконує належним чином своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором №6.8-94 від 22.06.2006 року щодо своєчасного погашення основної суми кредиту, а з 25.05.2011 року - щодо сплати відсотків за користування кредитом. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору №6.8-94 від 22.06.2006 року, банком на адресу ТОВ «ВІННЕР» було направлено цінним листом вимогу вих.№3098/119/03 від 13.12.2011 року відносно погашення простроченої заборгованості, яка була отримана адресатом 20.12.2011 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.121-122). Однак вимогу ТОВ «ВІННЕР» виконав лише частково, а саме: у період з 08.10.2013 року по 10.04.2014 року сплатив банку заборгованість у розмірі 135736,08 євро. Також позивачем було направлено поручителю вимогу щодо виконання зобов'язань за договором поруки в повному обсязі. Так, позивач направив [PERSON] 13.12.2011 року досудову вимогу про погашення заборгованості за договором поруки, на адресу вказану в договорі поруки №574/071п/06 від 23.11.2006 року. Відповідно до п.7.3 договору поруки №574/071п/06 від 23.11.2006 року будь-які повідомлення, що направляються сторонами повинні бути викладені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони відправлені рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін. Повідомлення вважається надісланим з дати його відправлення однією стороною іншій за адресою, зазначеною у договорі поруки. Сторона вважається такою, що знала про зміну адреси іншої сторони, виключно у разі укладення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору. Пунктом 3.4 договору поруки №574/071п/06 від 23.11.2006 року передбачено, що поручитель зобов'язується своєчасно повідомляти банк письмово по зміну свого місцезнаходження. До укладення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору про зміну адреси іншої сторони, повідомлення, вимога кредитора, підлягає направленню поручителю за його адресою, зазначеною в цьому договорі. Згідно з п.4.4 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 12 грудня 2007 pоку №49 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2007 року за №1383/14650, в редакції, що діяла на час пересилки вимоги банка (в грудні 2011 року), нормативні строки пересилання листів з оголошеною цінністю, установлюють оператори поштового зв'язку і погоджують з уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі зв'язку. За пунктами 4.1 та 4.2 вказаних нормативів, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) складають - Д+2; а при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції вони збільшуються на один день. Таким чином, згідно умов п.7.3 договору поруки №574/071п/06 від 23.11.2006 року вимога вважається отриманою поручителем враховуючи нормативи доставки (4 дні) - 17.12.2011 року і повинна була бути виконана ним протягом трьох банківських днів з моменту її отримання, тобто з 19 по 21 грудня 2011 року, враховуючи вихідні дні 17 і 18 грудня (п. 3.2 договору поруки №574/071п/06 від 23.11.2006 року). Однак, відповідачем не виконано на теперішній час перед позивачем договірні зобов'язання. Таким чином, ТОВ «ВІННЕР» вимоги кредитного договору №6.8-94 від 22.06.2006 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому не сплачує. Позивач звертався до відповідача як поручителя з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останній заходів до погашення заборгованості не вжив. У зв'язку з викладеним, станом на 30.07.2014 року (включно) у [PERSON] виникла заборгованість за договором поруки №574/071п/06 від 23.11.2006 року в сумі 509034,78 євро та 44073,47 гривень, а саме: 286812,88 євро - заборгованість за сумою кредиту, 155278,29 євро - заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом, 38700,00 гривень - заборгованість за непогашеною в строк адміністративною комісією, 66943,61 євро та 5373,47 гривень - заборгованість за сумою пені за порушення боргових зобов'язань (а.с.5-8). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. На підставі ст.544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому, пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (частина перша статті 543 ЦК). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №6.8-94 від 22.06.2006 року позивач надав ТОВ «ВІННЕР» кредит. Однак, останній порушив вимоги кредитного договору №6.8-94 від 22.06.2006 року, а саме: не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, відсотків, комісії по ньому. Крім того, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є поручителем перед позивачем за виконання ТОВ «ВІННЕР» умов кредитного договору №6.8-94 від 22.06.2006 року. У зв'язку з невиконанням позичальником вимог зазначеного кредитного договору у банка виникло право вимагати від відповідача виконання зобов'язань по кредитному договору та стягнення з нього на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту, відсотків, комісії та пені відповідно до приведеного ним розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved