Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В процесу судового розгляду представником позивача було уточнено позовні вимоги, згідно яких позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 315498,91 за кредитним договором № HAE2G40000004459 від 14.01.2008 року за період з 27.10.2012 року по 07.10.2015 року. В аргументування позовних вимог, позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір від 14.01.2008 року. Згідно договору банк зобов'язався видати відповідачу кредит у розмірі 151500 гривень на термін до 14.01.2028 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Сторонами договору визначено графік погашення заборгованості. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв'язку з чим станом на 07.10.2015 року утворилась заборгованість. В судове засідання представник позивача за довіреністю Щербінін О. Є. не надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач та її представник адвокат Стець М. А. в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про слухання справи повідомлялись належним чином, про що в матеріалах цивільної справи містяться поштові повідомлення про вручення поштового відправлення. Представником відповідача було подано до суду письмові заперечення., в яких зазначено, що позивач не довів суду факт видачі кредитних коштів відповідачу. Також, представник відповідача посилається на те, що зміна відсоткової ставки за кредитним договором проведена в порушення закону, що відповідачці за порушення зобов'язання одночасно нараховувалася пеня та подвійна відсоткова ставка, що заборонено законом. Окрім того, зазначає, що банком не правильно спрямовані сплачені відповідачем кошти, а саме не на тіло кредиту, а в рахунок погашення відсотків та пені. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит (договір) № HAE2G40000004459 від 14.01.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], відповідач отримала кредит у розмірі 151500 гривень на термін до 14.01.2028 року, а відповідача зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом. в строки та в порядку встановленими договором. Згідно пункту 2.4 договору, позичальник зобов'язується щомісячно до 14 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2018,30 гривень. Відповідно до п. 6.2 договору, згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених в п. п. 1.1, 2.4 договору, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від зазначеного в п. 1.1, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.01.2013 року стягнуто з [PERSON] на корить ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 26.10.2012 року в сумі 225958,69 гривень. Даним рішенням суду встановлено, що 14.01.2008 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит, згідно якого [PERSON] отримала у позивача кредит у розмірі 151500 гривень під 15% річних на термін до 14.01.2028 року. Отже, судом встановлено, що позивач зобов'язання за даним договором виконав, тобто надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Представник відповідача у своїх запереченнях вказує, що позивач не довів факт виконання своїх зобов'язань перед відповідачем, однак сам не оспорює факт видачі відповідачу коштів, а відповідач спрямовуючи дії на погашення заборгованості за укладеним кредитним договором, також підтвердила факт виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № HAE2G40000004459. Згідно проведеного банком розрахунку заборгованості від 07.10.2015 року, заборгованість за період з 27.10.2012 року по 07.10.2015 року складає 315498,91 гривень та складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 42972,14 гривні; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 243845,05 гривень; штрафу (процентна складова) в розмірі 28681,72 гривня. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно положень пункту 17 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідачки на позов щодо зміни відсоткової ставки за кредитним договором в порушення закону, щодо неможливості одночасного нарахування пені та подвійної відсоткової ставки та не правильності спрямування сплачених відповідачем коштів, виходячи із наступного. Пунктом 8.9 договору, сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачений цим підпунктом. Зокрема у разі порушення позичальником кредитної дисципліни. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.01.2013 року встановлено, що підвищення відсоткової ставки за кредитним договором було проведено відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України правовим наслідком порушення зобов'язання є сплата неустойки. Сплата подвійних відсотків передбачена договором і не є юридичною відповідальністю. Тому не відповідає дійсності твердження представника відповідача щодо подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Пунктом 2.6 договору передбачено черговість виконання зобов'язань у рахунок погашення кредиту та відсотків, виходячи з даної черговості банком не було порушено умови договору при зарахуванні добровільно сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення нарахованих відсотків та в рахунок погашення пені. Вимога представника відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимоги про стягнення неустойки, суд вважає підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 267 ЦК України передбачено застосування позовної давності судом лише за заявою сторони у спорі. Така вимога про застосування позовної давності зазначена представником відповідача в письмових запереченнях за позовом. Отже, стягненню підлягає пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором з серпня 2014 року, яка згідно розрахунку заборгованості складає 121551,81 гривню. За таких обставин, перевіривши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором обргунтований та підлягає частковому задоволенню. Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial