Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 20.10.2008 року, як спадкоємця після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.10.2008 року [PERSON] надав позивачу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», яка одночасно із Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами є кредитним договором. Згідно заяви відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8480 грн. на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач в свою чергу не надав банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору. Таким чином, станом на 10.11.2019 року сума заборгованості за кредитом складає 8547 грн. 10 коп. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Згідно ст.ст. 1281, 1282 банк звернувся з вимогою до спадкоємця померлого, відповідача по справі [PERSON] та просив стягнути з останньої суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 8547 грн. 10 коп. та судовий збір. Ухвалою судді від 20.07.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 01.09.2020 року, задоволено клопотання представника позивача про витребування письмових доказів у Білозерської державної нотаріальної контори, а саме завірену належним чином копії спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] та витяг із спадкового реєстру, по справі оголошено перерву. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 25.09.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті з одночасним визнанням обов`язкової явки представника позивача у судове засідання. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій зазначив, що додаткових пояснень по даній справі не має, просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в призначений час в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності у їх взаємозв`язку, суд дійшов переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.10.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8480 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідач в свою чергу не надав банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов договору. Разом з тим, встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 лютого 2018 року, виданого Білозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, позичальник [PERSON] помер [INFO] . З наданого позивачем розрахунку вбачається, що на час смерті позичальника [PERSON] , заборгованість за наданим йому кредитом складала 8547 грн. 10 коп. Після смерті позичальника [PERSON] банком було направлено до Білозерської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців померлого позичальника від 16.04.2018 року, на підставі якої було заведено спадкову справу за №141/2018 від 12.02.2018 року. При дослідженні якої судом встановлено, що із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався. 30.09.2019 року Банком направлено лист-претензію відповідачу по справі [PERSON] , як спадкоємцю позичальника, з вимогою повернути борг. З матеріалів справи вбачається, що на час смерті [PERSON] , разом з ним проживала відповідач по справі [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1279 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Заяву про відмову від спадщини до нотаріальної контори [PERSON] не подавала. Разом з тим, за змістом положень ст.1282 ЦК України, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 336/5443/16 та від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 360/1568/16-ц, що відповідно до ч.4 ст.263ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій. Відповідно до частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обґрунтовуючи вимоги обов`язком спадкоємця сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу щодо спадкового майна, яке б належало спадкодавцю [PERSON] та не заявлено клопотань щодо витребування даних про таке. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що відповідач отримала у спадщину будь яке майно після смерті [PERSON] , а тому і не набули статусу спадкоємця. Дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що факти, наведені, позивачем в обґрунтування позовних вимог, не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed