Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.02.2016 року о 13 год. 30 хв. в м. Києві по вул. О. Довженка, буд. 3, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Volksvagen» д.н.з. [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Відповідно до Постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2017 року [PERSON] визнано винним у зазначені ДТП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volksvagen», застраховано згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/0902732 в ПрАТ «СК «Юнівес». За вказаною ДТП позивачем, згідно страхового акту ГО-4742/ЦО від 25.05.2017 року було здійснено страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] в сумі 14 009,70 грн.. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року справу передано за підсудністю на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області справу від 18.09.2018 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22 жовтня 2018 року. Представник позивача ПАТ «СК «Юнівес» в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву у якій просив справу розглядати у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки представник позивача у поданій заяві суду не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне. 07.02.2016 року о 13 год. 30 хв. в м. Києві по вул. О. Довженка, буд. 3, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Volksvagen» д.н.з. [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Згідно Постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volksvagen», застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/0902732 в ПрАТ «СК «Юнівес». Позивач здійснив страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] у сумі 14009,70 грн., що підтверджується Страховим актом № ГО-4742/ЦО від 25.05.2017 року та платіжним дорученням № 15732 від 29.05.2017 року, копії яких наявні в матеріалах справи. Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦПК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Враховуючи положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач відшкодував власнику автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER], завдану [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 14009,70 грн., тому у нього виникло право регресної вимоги до [PERSON] Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 38.1.1(г) ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до вимог п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» оскільки в силу ст. 452 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред'явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи наведені норми законів та надані докази у справі, суд приходить до висновку, що ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» набула право звернутись за вимогою про відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, щодо [PERSON] як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення з [PERSON] страхової виплати у розмірі 14009,70 грн, - підлягають задоволенню у повному обсязі Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1600 грн. підлягають задоволенню.

Outcome: approved