Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом у розмірі 108363,67 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 13.06.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року. [PERSON] отримав кредит у розмірі 130000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,5%. В якості забезпечення наданого кредитного договору № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений договір поруки № CGML-200/477/2006, на підставі якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] його зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 108363,67 гривень та судові витрати. Уточнивши позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» просить суд стягнути з відповідачів суму боргу за кредитним договором у розмірі 103527,57 гривень з яких, сума заборгованості за тілом кредиту складає 89916,42 гривень, сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 13.08.2012 року по 23.11.2012 року складає 5116,50 гривень, нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобов'язань за період з 14.12.2011 року по 23.11.2012 року складає 84944,65 гривень, та судові витрати у розмірі1190,94 гривень. Не погоджуючись з основним позовом, [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «ОТП Банк» про визнання поруки припиненою. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила наступне. 13.06.2006 року [PERSON] за згоди [PERSON] уклав в інтересах сім'ї споживчий кредитний договір № МL-200/477/2006 з АКБ «Райффайзен Банк», правонаступником якого на цей час є ПАТ «ОТП Банк». Для забезпечення кредитного договору кредитодавець і [PERSON] уклали договір поруки № СGМL-200/477/2006 від 13.06.2006 року, за яким поручитель зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором. У грудні 2012 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з вимогою щодо стягнення на свою користь з боржника і поручителя заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості по клієнту [PERSON], станом на 23.11.2012 року, Розділ «заборгованість по відсоткам» вказаного розрахунку містить дані щодо нараховування боржнику за період з 13.08.2012 року по 13.11.2012 року процентної ставки за кредитом у розмірі 20,50%. Як вбачається, Банк збільшив процентну ставку за кредитним договором без згоди поручителя, що призвело до збільшення її відповідальності внаслідок зміни основного зобов'язання. Фактичні обставини справи вказують на те, що Банк не визнає її права, як поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України, щодо припинення зобов'язання за договором поруки. Також зазначає, що договором поруки не встановлено строк припинення поруки, тому відповідно до вимог норм чинного законодавства, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково не пред'явить вимоги до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що Пат «ОТП Банк» направив поручителю досудову вимогу 26.11.2012 року, яку начебто було їй вручено 28 листопада невідомого року. При цьому, не дочекавшись її реакції, як вкрай заінтересованої особи у своєчасному виконанню зобов'язань боржником, Банк майже відразу звернувся до суду з позовними вимогами. Наведене вище і фактичні обставини справи вказують на те, що Банк не дотримався строку звернення з вимогами до поручителя, що є підставою для припинення договору поруки. У зв'язку з чим, просить суд відмовити ПАТ «ОТП Банк» у задоволені первісних позовних вимог та визнати припиненою поруку [PERSON] з припиненням забезпеченого нею зобов'язання по договору № CGML - 200/477/2006 від 13.06.2006 року. Представник позивач за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти зустрічних позовних вимог заперечував в повному обсязі, також зазначив, що відповідно до Кредитного договору, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватися Плаваюча процентна ставка, яка складається: з Фіксованого відсотка (у розмірі 4,5% річних) + FIDR, процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній Валюті Кредиту, що розмішені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Станом на серпень 2012 року відсоткова ставка за Кредитним договором становить 20,50% річних, яка складається з 4.5% (фіксований відсоток) +16% (Fidr) = 20,50% річних, що відповідає наданому суду розрахунку. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватися Банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченою Кредитними договорами. Плаваюча процентна ставка підлягає коригуванню протягом дії Кредитних договорів щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання Кредитних договорів, якщо інше не передбачено Кредитним договором. Підписанням Кредитного договору, сторони висловили свою цілковиту згоду щодо порядку зміни Плаваючої процентної ставки стосовно всієї непогашеної суми Кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до Кредитного договору. Відповідно до п.п. 1.4.1,1,3 Кредитного договору, у разі зміни плаваючої процентної ставки, укладення будь-яких додаткових договорів до Кредитного договору не передбачається. Таким чином зміна розміру ставки FIDR не являється зміною процентної ставки в односторонньому порядку, а є зміною розміру ставки, що пряме передбачено умовами двостороннього кредитного договору. Щодо строку пред'явлення позову до поручителя зазначив, що відповідно до п. 2.2. Договору поруки, розмір Боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 130000 гривень. Порукою забезпечені Боргові зобов'язання в разі зміни їх суми. Порукою, за цим Договором, забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником кожного і всіх його Боргових зобов'язань за Кредитним договором у такому розмірі, валюті, строк і порядку, як встановлено у Кредитному договорі. Таким чином, підписавши Договір поручитель надав згоду на подальше можливе змінення розміру боргових зобов'язань, забезпечених порукою, навіть у разі зміни сум. Поручитель при укладені Договору поруки був повідомлений щодо наявних умов плати за кредит, у тому числі відсотків та можливої зміни обсягу його відповідальності на майбутнє (щодо плаваючої відсоткової ставки). Таким чином, фінансовому поручителю під час укладання Договору поруки було відомо про можливість в майбутньому зміни змінної частини відсоткової ставки та обсягу його відповідальності. У зв'язку з не виконанням кредитних зобов'язань, Банк 26.11.2012 року, направив Поручителю вимогу №200-12-4-3/1816 від 26.11.2012 року про дострокове виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором в повному обсязі. Поручитель [PERSON] досудову вимогу отримала особисто за адресою: [ADDRESS], що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.11.2012 року. Таким чином, вважають, що строк для пред'явлення позову до поручителя [PERSON] Банком не пропущений. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Жодних клопотань на адресу суду не надходило. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, також зазначила, що вона дійсно має заборгованість за кредитним договором, проте, вона не згодна з розрахунком заборгованості по кредитному договору. Свій розрахунок остання не надала. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічною позовною заявою [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісних вимог. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі з підстав викладених в ній, просив суд задовольнити зустрічні позовні вимоги. Вислухавши думку учасників процесу, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.06.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року. [PERSON] отримав кредит у розмірі 130000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,5%. Згідно з п. 4 частини № 1 кредитного договору № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року, сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 3 частини № 1 кредитного договору № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року, плаваюча процентна ставка становить 4,5% річних плюс Fidr (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній Валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Пунктом 1.5.1 частини № 2 кредитного договору № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. На підставі п. 1.5.1.1 частини № 2 кредитного договору № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року, нараховані проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку. У зв'язку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, позивачем на підставі п.1.9.1 частини № 2 кредитного договору №МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Так, позивач направив [PERSON] вимогу № 200-12-4-3/1814 від 26.11.2012 року про погашення заборгованості за кредитним договором (докази поштового направлення від 26.11.2012 року). Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня її одержання, але до моменту подання позову до суду вона не виконана і відповідні суми позивачу не сплачені. На підставі п. 4.1.1 частини № 2 кредитного договору № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів у визначені кредитним договором строки позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. В якості забезпечення наданого кредитного договору № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений договір поруки № CGML-200/477/2006 на підставі якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Відповідно до п. 1.2 договору поруки № CGML-200/477/2006 Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до Боржника так і до Поручителя, чи до обох одночасно. Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору поруки № CGML-200/477/2006 у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, поручитель зобов'язаний здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому банком, протягом трьох банківських днів з дати надіслання банком відповідної письмової вимоги. Вимога про погашення заборгованості за кредитним договором №200-12-4-3/1814 від 26.11.2012 року була надіслана Банком на адресу [PERSON] (докази поштового відправлення від 26.11.2012 року), однак у зазначений строк не виконана. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] вимоги кредитного договору №МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року та договору поруки № CGML-200/477/2006 від 13.06.2006 року не виконують. У зв'язку з чим станом на 23.11.2012 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 103527,57 гривень, з яких: сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 13.08.2012 року по 23.11.2012 року складає 5116,50 гривень, нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобов'язань за період з 14.12.2011 року по 23.11.2012 року складає 84944,65 гривень. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При вищевикладених обставинах, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність підстав для задоволення позовної заяви, суд вважає позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», третя особа: [PERSON], про визнання поруки припиненою слід зазначити наступне. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. 13.06.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року. В якості забезпечення наданого кредитного договору № МL-200/477/2006 від 13.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений договір поруки № CGML-200/477/2006. Відповідно до п. 2.2. Договору поруки на дату укладання цього договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 130000 гривень. Порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1. цього Договору. Згідно з п. 2.1. Договору поруки, Порукою за цим Договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником кожного і всіх його Боргових Зобов'язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, підписанням Договору поруки (зокрема пунктів 2.1. та 2.2.) поручитель надав згоду на подальше можливе змінення розміру боргових зобов'язань, забезпечених порукою, навіть у разі зміни сум, які встановлені відповідно до п. 2.1. Договору Поруки. Тобто поручитель при укладені Договору поруки був повідомлений щодо можливої зміни відсоткової ставки на майбутнє. Крім того, під час укладення кредитного договору встановлено використовувати саме плаваючу процентну ставку, яка на відміну від фіксованої процентної ставки, також передбачає можливість її зміни (п. 1.4.1.1.3): «Плаваюча процента ставка по Кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладання цього Договору, якщо інше не передбачено цим Договором». Таким чином, фінансовому поручителю під час укладання договору поруки було відомо про можливість в майбутньому зміни відсоткової ставки. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст.ст. 14, 526 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] уклавши договір поруки на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати за виконання умов кредитного договору [PERSON] Умовами договору поруки сторони передбачили, що поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники. Порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом. Цей договір також забезпечує належне виконання боржником боргових зобов'язань у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку, передбаченими в кредитному договорі ( п.1.1; 2.1 Договору поруки). Відповідно до ч. 3 ст. 554 цього Кодексу особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, поручителі незалежно від того, уклали вони спільний договір поруки чи окремий договір, є солідарними боржниками, кожен окремо з позичальником, а в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 543, 553-554, 559, 610-612, 625-627, 629 ЦК України,

Outcome: approved