Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач подав позов до суду, де зазначив, що його батько [PERSON] володів на праві власності земельною ділянкою розміром 0,43 га, наданою для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 2322484600:01:005:0064, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № 922, виданого Дніпровською сільською радою народних депутатів Камянсько-Дніпровського району Запорізької області 25.12.1994 року. Цією ділянкою він користувався як працівник колгоспу. В 1972 році він побудував на ній житловий будинок, в якому й проживав все життя до дати смерті. В погосподарській книзі [PERSON] рахувався як голова домогосподарства. За життя [PERSON] склав заповіт, в якому дав розпорядження, що позивачу, [PERSON] він залишає у спадщину житловий будинок і земельну ділянку площею 0,43 га під по вул. Центральна (колишня назва - Кірова), 434 в с. Дніпровка, а його сестрі залишає земельний пай. 26 листопада 2016 року [PERSON]Г помер. Він звернувся до нотаріальної контори. Приватним нотаріусом [PERSON] було відкрито спадкову справу. 31 жовтня 2017 року ним отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,43 га, кадастровий номер 2322484600:01:005:0064, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Центральна (колишня назва - Кірова), 434 в с. Дніпровка. Того ж дня ним було отримано витяг 102144239 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Решту спадкового майна нотаріус не оформив, надав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31.10.2017 року за № 1028/02-31. Підставою відмови стало те, що житловий будинок, яким володів батько позивача, не був належним чином оформлений на нього, правовстановлюючих документів на цей будинок батько не мав. Позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 26 листопада 2016 року, право власності на житловий будинок № 434 по вул. Центральна в с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, який відповідно до технічного паспорту складається з літер: «А» - житловий будинок, загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м., «а» - прибудова, «а1» - тамбур, «Пг» - погріб з шийкою, «Б» - літня кухня, «В» - літня кухня, «Г» - гараж, «Д» - котельня, «Ж» - сарай, «З» - сарай, «К» - вбиральня, «Л» - сарай, «М» - теплиця, «Н» - теплиця, «О» - теплиця, «І» - замощення, «№ 1» - ворота, «№ 2» - паркан, «№ 3» - паркан, «№ 4» - свердловина, «№ 5» - паркан. До судового засідання позивач та його представниця не зявилися, просили справу розглядати без їх участі, про що надали суду відповідну заяву. Відповідач [PERSON] обєднана громада Камянсько-Дніпровського району Запорізької області просила справу розглядати без участі її представника, про що надала відповідного листа, в якому зазначила про те, заперечень проти позову вони не мають. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Батьком позивача був [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Він за життя володів на праві власності земельною ділянкою розміром 0,43 га, наданою для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 2322484600:01:005:0064, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № 922, виданого Дніпровською сільською радою народних депутатів Камянсько-Дніпровського району Запорізької області 25.12.1994 року. Відповідно до технічного паспорту в 1972 році [PERSON] побудував на ній житловий будинок. В погосподарській книзі [PERSON] рахувався як голова домогосподарства. За життя [PERSON] склав заповіт, в якому дав розпорядження, що сину [PERSON] він залишає у спадщину житловий будинок і земельну ділянку площею 0,43 га під по вул. Центральна (колишня назва - Кірова), 434 в с. Дніпровка, а його сестрі залишає земельний пай. 26 листопада 2016 року [PERSON]Г помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 370412 від 28.11.2016 року. Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори. Приватним нотаріусом [PERSON] було відкрито спадкову справу. Після спливу шестимісячного строку [PERSON] оформив своє право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку розміром 0,43 га. 31 жовтня 2017 року ним було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,43 га, кадастровий номер 2322484600:01:005:0064, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Центральна (колишня назва - Кірова), 434 в с. Дніпровка. 31 жовтня 2017 року ним отримано витяг 102144239 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Щодо решти спадкового майна нотаріус надав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31.10.2017 року за № 1028/02-31. Підставою відмови стало те, що житловий будинок, яким володів спадкодавець, не був належним чином оформлений на нього, правовстановлюючих документів на цей будинок він не мав. 21 серпня 2017 року за замовленням позивач було виготовлено технічний паспорт на вказаний будинок. За даними технічного паспорту на земельній ділянці розташовано: «А» - житловий будинок, загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м., «а» - прибудова, «а1» - тамбур, «Пг» - погріб з шийкою, «Б» - літня кухня, «В» - літня кухня, «Г» - гараж, «Д» - котельня, «Ж» - сарай, «З» - сарай, «К» - вбиральня, «Л» - сарай, «М» - теплиця, «Н» - теплиця, «О» - теплиця, «І» - замощення, «№ 1» - ворота, «№ 2» - паркан, «№ 3» - паркан, «№ 4» - свердловина, «№ 5» - паркан. Як вказується у п. 1 Інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Згідно до ч. 2 ст. 7 Конституції (Основного Закону) Української Радянської Соціалістичної Республіки від 11 червня 1937 року\~(яка діяла на час будівництва батьком будинку) кожний колгоспний двір, крім основного доходу від громадського колгоспного господарства, має в особистому користуванні невелику присадибну ділянку землі і в особистій власності підсобне господарство на присадибній ділянці, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський інвентар - згідно з статутом сільськогосподарської артілі. Стаття 10 встановлювала, що право особистої власності громадян на їх трудові доходи та заощадження, на жилий будинок і підсобне домашнє господарство, на предмети домашнього господарства і вжитку, на предмети особистого споживання і комфорту, а так само право спадкування особистої власності громадян - охороняються законом. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач є спадкоємцем першої черги як син спадкодавця [PERSON] Щодо житлового будинку та земельної ділянки біля нього спадкодавець 14.11.2016 року склав заповіт, де зазначив розпорядження частиною належного йому спадкового майна, зокрема: житловий будинок № 434 по вул. Центральна (Кірова) в с. Дніпровка та земельну ділянку площею 0,43 га біля нього він заповідав позивачу. Прао на спадкове майно земельну ділянку позивачем оформлено в нотаріальній конторі. Будинок, яким за життя володів та користувався спадкодавець, позивач не може оформити в нотаріальній конторі, оскільки спадкодавець належним чином за життя не оформив своє право власності на нього. У звязку з цим приватним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій постановою від 31 жовтня 2017 року за № 1028/02-31. Таким чином, право власності на спадкове майно може бути визнано за позивачем лише в судовому порядку. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved