Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач подав до суду вказаний вище позов, в якому просив стягнути з відповідача 33000 грн. та 600 доларів США. В обґрунтування вимог [PERSON] посилався на те, що 15.03.2019 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики за умовами якого, він передав відповідачу 33000 грн. та 600 доларів США, які останній зобов`язувався повернути рівними частинами впродовж 1 року. Однак [PERSON] у добровільному порядку умови договору позики не виконав і позику не повернув. Представник позивача подав у суд клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач відзив на позов не подав, у судовому засіданні проти вимог [PERSON] заперечував, посилався на те, що він грошових коштів від останнього не отримував, а склав боргову розписку під психологічним тиском з боку позивача. Судом встановлено, що 15.03.2019 року [PERSON] була написана розписка, якою відповідач підтвердив отримання від [PERSON] позики у розмірі 33000 грн. та 600 доларів США. Також у розписці [PERSON] вказав, що отриману позику він зобов`язується повертати рівними частинами впродовж 12 місяців. Вказані обставини встановлені судом на підставі наданого позивачем оригіналу боргової розписки, складеної власноруч відповідачем [PERSON] 15.03.2019 року, що останнім не заперечувалось. При цьому, суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 545 ЦК України, якою встановлено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відтак, наявність боргового документу на руках у позикодавця, та відсутність інших доказів виконання грошового зобов`язання, свідчить про те, що боржник свій обов`язок з повернення позики не виконав. Крім того, аналізуючи зміст боргової розписки, суд робить висновок, що вона містить всі необхідні елементи для висновку про те, що між сторонами склались правовідносини у сфері грошового займу (позики). Такий висновок суд робить виходячи з того, що розписка містить відомості про те, хто, коли та від кого отримав у борг грошові кошти, їх розмір та валюту, а також коли позика має бути повернута. Відтак, суд доходить висновку, що встановлені вище обставини свідчать про порушення [PERSON] зобов`язання з повернення позики та права позивача на отримання грошових коштів. Для захисту порушеного права позивача суд застосовує наступні норми права. Частину 1 ст. 526 ЦК України, якою встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики надається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, зважаючи на те, що у борговій розписці виконання частини зобов`язання визначено у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті (600 доларів США), тому за наявності визначеного порядку повернення коштів суд ухвалює рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, що не суперечить положенням ч. 3 ст. 533 ЦК України та судовій практиці. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідач, в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його аргументи проти позову. На підставі ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved