Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.05.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, за якою [PERSON] отримала кредит у розмірі 5\~713,80 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладанні кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України банк має право вимагати від відповідача виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідач [PERSON] неналежно виконувала взяті на себе грошові зобовязання, тому станом на 13.11.2017 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 21\~077,64 грн., з якої: заборгованість за кредитом в сумі 5\~713,80 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 868,17 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3\~656,80 грн., штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі 10\~838,87 грн. Ухвалою суду від 20 червня 2018 року за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду від 14 лютого 2018 року про стягнення з [PERSON] заборгованості скасоване та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, але у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність, де на задоволенні позовних вимог наполягав повністю та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] за довіреністю позовні вимоги визнали частково, оскільки вважають, що сума заборгованості є значно меншою. Заперечували щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу, оскільки пеня не може стягуватися з відповідача, бо є подвійною цивільно-правовою відповідальністю по відношенню до штрафу, комісія теж не може бути стягнута. Оскільки сума штрафу вдвічі перевищує заборгованість, тому розмір штрафу має бути зменшений до розміру заборгованості. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. З даних Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 16.05.2016 року, вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з [PERSON] дану угоду та надав останній кредит в сумі 5\~713,80 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Із розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 16.05.2016р. вбачається, що станом на 13.11.2017 року заборгованість [PERSON] перед банком складає 21\~077,64 грн., з якої: заборгованість за кредитом в сумі 5\~713,80 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 868,17 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3\~656,80 грн., штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі 10\~838,87 грн. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідач грубо порушила вимоги ст. 526 ЦК України, не виконуючи належним чином взяті зобовязання; ст. 530 ЦК України, порушуючи встановлені строки виконання зобовязань і відповідно до вимог ст. 651 ЦК України та у звязку з тим, що відповідач, до цього часу не виконує умови кредитного договору, і виконання його в подальшому сумнівне, що істотно порушує умови договору, позов належить задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості по поверненню кредиту. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10\~травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, суд приходить до висновку, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував та просить стягнути з відповідача суму комісії за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним. Крім того, пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Отже, заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасне повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту (нарахування яких у розрахунку заборгованості не розмежоване) свідчить про безпідставне намагання кредитодавця застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Крім того, одночасне стягнення штрафу та пені суперечить статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка наголошує, що ніхто не може бути притягненим до суду або покараним двічі за одне і те саме діяння. Таким чином, суд відмовляє позивачеві в стягненні заборгованості за пенею та комісією на суму 3\~656,80 грн. Не заслуговують на увагу твердження відповідача щодо зменшення розміру штрафу до розміру заборгованості, так як сума штрафу вдвічі перевищує суму заборгованості, оскільки розмір штрафу саме на вказану суму передбачений пунктом 2.2 Генеральної угоди, та про суму штрафу було достовірно відомо відповідачці при підписанні вказаної угоди, і з його розміром вона погодилась, вчинивши підпис на Генеральній угоді. Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в сумі 1\~600,00 грн., тому суд задовольняючи позов, на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1\~600,00 грн.

Outcome: partial