Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач - прокурор Дунаєвецького району Хмельницької області звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасування розпоряджень Дунаєвецької райдержадміністрації про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, передачу земельної ділянки у власність відповідачки та визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку. На підтвердження заявлених позовних вимог представник позивача пояснив, що в порушення інтересів держави, законів України, що регулюють використання земель прибережних захисних смуг навколо водойм, відповідачем, Дунаєвецькою райдержадміністрацією незаконно прийнято розпорядження про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2.00 га та передачу у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу за межами населенного пункту с.Чаньків на території Чаньківської сільради, а також видано державний акт на право власності на земельнну ділянку площею 1,9994 га., котра не тільки є прибережною захисною смугою водного об'єкта, - ставка площею 5,8 га, але й накладається на цей водний об'экт, тому просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Дунаєвецької районної державної адміністрації з позовом погодився і підтвердив, що з'ясувавши усі обставини справи, вивчивши наявні документи вважає, що розпорядження та державний акт дійсно прийнято з порушенням законів, що регулюють ці правовідносини, тому не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] на неодноразові виклики, направлені належним чином, у судові засідання не з'являється, причини своєї неявки суду не повідомляє, тому у суду є всі підстави про розгляд справи у її відсутності. Розглянувши наявні по справі докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі заяви відповідачки [PERSON], мешканці м.Кам'янець-Подільський Хмельницької області, розпорядженням Дунаєвецької райдержадміністрації від 14 грудня 2006 року за № 1131/2006 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Чаньківської сільської ради в розмірі 2.00 га. Згідно пректу землеустрою щодо відведення земельної ділянки надано кадастровий номер [NUMBER] вказаної земельної ділянки площею 1,9994 га для ведення особистого селянського господарства і розпорядженням № 1544/2008 р. Дунаєвецької райдержадміністрації від 29.12.2008 року цю земельну ділянку передано у власність відповідачки [PERSON], котра отримала 17.04.2009 року Державний акт серії [NUMBER] на право власності на зазначений земельний наділ. Відповідно до проектної документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для передачі у власність, для ведення особистого селянського господарства на ім'я відповідачки значиться зауваження про уточнення місця-розташування земельної ділянки відносно прибережної смуги струмка та рекомендовано проведення державної експертизи для усунення вказаних зауважень. Крім того, як з'ясовано у судовому засіданні водойма є ставком площею 5,8 га і відноситься до категорії земель водного фонду, що підтверджується повідомленням відділу держземагенства у Дунаєвецькому районі, а також технічною документацією із землеустрою, виготовленою згідно прокурорського запиту. Виходячи з вимог ст. 116 ЗК України громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами п. 12 розділу X «Перехідних положень» ЗК України (чинних на час виникнення правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. В силу ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії у тому числі: землі житлової та громадянської забудови, землі водного фонду та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. За положеннями ч. 1 ст. 3 Водного Кодексу України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. Частина друга статті 3 Водного Кодексу України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води; природні водойми (озера), водостоки ( річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали,інші водні об'єкти. Виходячи з вимог ст. 4 Водного Кодексу України, ст. 58 Земельного кодексу України передбачено, що землі прибережних захисних смуг також належать до земель водного фонду, які перебувають виключно у державній власності, як встановлено ст. 85 ВК України, ст. ст. 59, 84 ЗК України. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів. При цьому земельні ділянки прибережних захисних смуг могли передаватись громадянам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно - оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково - дослідних робіт тощо. (ч. 4 ст. 59 ЗК України). Як встановлено судом та згідно оспорюваних розпоряджень та державного акта на право власності на земельну ділянку земельна ділянка надана для ведення особистого селянського господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України , недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, оскільки правовий режим прибережної захисної смуги визначений її фактичним місцезнаходженням, а відтак передача у приватну власність суперечить вимогам ст. ст. 59, 83, 84 ЗК України. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом ( частина перша статті 126 ЗК України). Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідччують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних їз правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Таким чином враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, тому задовільняє позов.

Outcome: approved