Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування свого позову посилається на те, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 123_150 від 17.06.2013 року. Відповідно до п.2.1, 2.2, 2.3.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику на умовах договору грошові кошти в сумі 30000 гривень, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 29 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.06.2016 року на споживчі цілі. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором були укладені договори поруки № 123_150/1 та № 123_150/2 від 17.06.2013 року з [PERSON] та [PERSON], які поручилися перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідати перед кредитором за порушення зобов'язань боржником, як солідарні боржники. Вимоги банку щодо погашення заборгованості не задоволені, заборгованість не погашена. Станом на 23.11.2016 року, в результаті невжиття відповідачами заходів щодо погашення заборгованості, наявна заборгованість за кредитним договором яка складається з суми в розмірі 35105,30 гривень, у тому числі: борг за кредитом в розмірі 19860,50 гривень; відсотки за кредитом з 01.08.2014 року по 22.11.2016 року в розмірі 7456,15 гривень; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2016 року за прострочення сплати кредиту в сумі 5460,63 гривень; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2016 року за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 1250,32 гривень; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.08.2014 року по 22.11.2016 року в розмірі 803,00 гривень; три проценти річних за прострочення сплати відсотків з 01.08.2014 року по 22.11.2016 року в розмірі 274,70 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи закону. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 30 років до всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням кредитного договору та договорів поруки, що передбачені п.11.1.2 кредитного договору та п. 10.1.2 договорів поруки. У зв'язку з чим просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 35105,30 гривень. Однак, 23.01.2017 року [PERSON] було сплачено 1000 гривень, з яких 990 гривень зараховано в рахунок погашення прострочених відсотків за користування кредитом, решта 10 гривень комісія за зарахування коштів; 16.02.2017 року сплачено 7000 гривень, з яких 6466,15 гривень зараховано в рахунок погашення прострочених відсотків за користування кредитом, 463,85 гривень зараховано в рахунок погашення кредиту, решта 70 гривень комісія за зарахування коштів; 16.03.2017 року було сплачено 1000 гривень, з яких 990 гривень зараховано в рахунок погашення кредиту, решта 10 гривень комісія за зарахування коштів. Отже, стягненню з відповідачів підлягає сума в розмірі 26195,30 гривень, у тому числі: борг за кредитом в розмірі 18406,65 гривень; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2016 року за прострочення сплати кредиту в сумі 5460,63 гривень; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2016 року за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 1250,32 гривень; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.08.2014 року по 22.11.2016 року в розмірі 803,00 гривень; три проценти річних за прострочення сплати відсотків з 01.08.2014 року по 22.11.2016 року в розмірі 274,70 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 гривень та витрати за розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» в сумі 630 гривень. Тому, просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 26195,30 гривень, суму судового збору в розмірі 1378 гривень та суму витрат за розміщення оголошення у пресі в розмірі 630 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмові пояснення та просив суд розглянути справу у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що відсотки банком нараховані всупереч вимог кредитного договору. Визнала, що заборгованість станом на 27.04.2017 року складає 13070,39 гривень (16.03.2017 року нею було сплачено 1000 гривень), банк в порушення вимог законодавства здійснює стягнення комісійної винагороди від суми отриманих платежів в рахунок погашення кредиту, які не передбачені умовами кредитного договору. Також, зазначала, що визнає заборгованість в сумі 13070,39 гривень, яку сплате до квітня 2018 року. Просила відмовити банку в інших грошових вимогах, розмір яких суперечить умовам кредитного договору та звільнити її від сплати судового збору в сумі 1378 гривень та незрозумілих витрат на оголошення в газеті виклику до суду в розмірі 630 гривень. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судові засідання неодноразово не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись через оголошення у пресі відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 123_150 від 17.06.2013 року. Відповідно до п.2.1, 2.2, 2.3.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику на умовах договору грошові кошти в сумі 30000 гривень, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 29 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.06.2016 року на споживчі цілі (а.с.9-11). В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором були укладені договори поруки № 123_150/1 та № 123_150/2 від 17.06.2013 року з [PERSON] та [PERSON], які поручилися перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідати перед кредитором за порушення зобов'язань боржником, як солідарні боржники (а.с.17-24). Кредитний договір від 17 червня 2013 року був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов даного договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їхнє волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. На момент укладення договору відповідачі не заявляли додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконували його умови. Станом на 12.04.2017 року існує заборгованість, згідно розрахунку вона складається із боргу за кредитом в розмірі 18406,65 гривень; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2016 року за прострочення сплати кредиту в сумі 5460,63 гривень; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2016 року за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 1250,32 гривень; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.08.2014 року по 22.11.2016 року в розмірі 803,00 гривень; три проценти річних за прострочення сплати відсотків з 01.08.2014 року по 22.11.2016 року в розмірі 274,70 гривень. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статей 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом. Відповідно до змісту розділу предмет договору кредитного договору процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і становить 29% річних (а.с. 9). Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з розділом предмет договору Умов договору поруки, банк та [PERSON], [PERSON] узгодили наступні умови поруки: поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов'язань Позичальника на підставі або у зв'язку з Кредитним договором, в порядку та строки, визначені кредитним договором. За час розгляду справи [PERSON] було сплачено 23 січня 2017 року - 1000 гривень, з яких 990 гривень зараховано в рахунок погашення прострочених відсотків за користування кредитом, решта 10 гривень комісія за зарахування коштів; 16.02.2017 року сплачено 7000 гривень, з яких 6466,15 гривень зараховано в рахунок погашення прострочених відсотків за користування кредитом, 463,85 гривень зараховано в рахунок погашення кредиту, решта 70 гривень комісія за зарахування коштів; 16.03.2017 року було сплачено 1000 гривень, з яких 990 гривень зараховано в рахунок погашення кредиту, решта 10 гривень комісія за зарахування коштів. Цей факт визнано позивачем (а.с.97). Оскільки, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором від 17 червня 2013 року не виконала, внаслідок чого станом на 23.11.2016 року виникла заборгованість, а саме: борг за кредитом 18406,65 гривень, інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2016 року за прострочення сплати кредиту в сумі 5460,63 гривень, інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по жовтень 2016 року за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 1250,32 гривень, три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01 серпня 2014 року по 22 листопада 2016 року в розмірі 803 гривень, три проценти річних за прострочення сплати відсотків з 01 серпня 2014 року по 22 листопада 2016 року в розмірі 274,70 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 гривень та витрати за розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» в сумі 630 гривень. Розрахунок заборгованості сумнівів у суду не викликає. Розмір зазначеної заборгованості підтверджено належним доказом - розрахунком, який був наданий банком. Виходячи з даних зазначеного розрахунку, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача стосовно розміру вищевказаних нарахувань. Посилання позивача щодо неправомірності нарахування відсотків за кредитним договором, інфляційних втрат та трьох процентів річних суд не приймає, оскільки не ґрунтуються на законі з огляду на вищезазначене. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, та у вигляді витрат на оголошення у пресі для виклику відповідачів, сплачених позивачем.

Outcome: approved