Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач подала в суд позов, в якому просила скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.06.2012 року. В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що Ярмолинецьким районним судом 26.02.2010 року було прийнято рішення по справі .№ 2-31/2010, яким було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останньої на користь [PERSON] 80 000,00 грн. моральної шкоди Виконавчі листи, видані на підставі вищевказаного рішення суду, були пред'явлені стягувачем до Відділу державної виконавчої служби Ярмолинецького РУЮ Державним виконавцем відділу ДВС Ярмолинецького районного управління юстиції двічі відкривалось виконавче провадження, щодо примусового виконання виконавчих документів Ярмолинецького районного суду, про що виносились відповідні постанови. Під час примусового виконання даного виконавчого документу було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Також двічі виконавче провадження по примусовому виконанню вищесказаного рішення суду було завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», про що виносились відповідні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. В даних постановах було зазначено, що припиняють чинність арешти на майно боржника та скасовуються інші заходи примусово характеру. Більше даний виконавчий лист на виконання до органу ДВС стягувачом не пред'являвся. В 2016 році [PERSON] набула право власності на земельну ділянку в Хмельницькій області, Шепетівського району, на території Великорішнівської сільської ради шляхом безоплатної приватизації. На даний час [PERSON] має намір відчужити вказану земельну ділянку та звернулись до приватного нотаріуса для відчуження. Для перевірки наявності чи відсутності заборон відчуження земельної ділянки було замовлено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухомого майна, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. В даних реєстрах було зазначено що дана земельна ділянка належить [PERSON] та вільна від будь яких обтяжень. При аналогічній перевірці було виявлено запис державного виконавця відділу ДВС Ярмоинецькош РУЮ Пальної Т.В про арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Після отримання даної інформації [PERSON] звернулась до ДВС з листом про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. На лист [PERSON] було отримано відповідь, в якій зазначено, що виконавче провадження по примусовою виконанню виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], було двічі повернуто без виконання, згідно даного листа втретє виконавчі документі не пред'являлись. Також надати будь які інші детальні відомості щодо примусового виконання виконавчого листа Ярмолинецького районного суду № 2-31 про стягнення: [PERSON] на користь [PERSON] не представляється можливим, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено після трирічного терміну зберігання у архів відділу. Таким чином на даний час на належне [PERSON] майно безпідставно накладено арешт, чим порушені її майнові права щодо розпорядження власністю. Від представника позивача до суду надійшла заява від 16.05.2017 року про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позов підтримав у повному обсязі. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до розяснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачем в справі за позовом про зняття арешту з майна є або боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Крім того, у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали. Так, Постановою від 25.06.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 20013628 накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] межах суми звернення стягнення 80000 грн. Відповідно до інформаційної довідки №75921395 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.12.2016 року, яку надала позивач, об'єкт нерухомого майна земельна ділянка площею 2 га, яка розташована на території Великорішнівської с/рада Шепетівського району Хмельницької області перебуває у праві власності [PERSON] на підставі рішення від 27.04.2016 року, відомості про державну реєстрацію іншого речового права відсутні, відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні, відомості про державну реєстрацію обтяжень постанова про арешт майна боржника від 25.06.2012 року, невизначене майно, все нерухоме майно. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не встановлено постанови про накладення арешту саме на нерухоме майно, яке розташоване на території Великорішнівської с/рада Шепетівського району Хмельницької області. Крім того, у резолютивній частині рішення у цій категорії справ суду належить зазначати конкретне майно, з якого знімається арешт, його вартість, на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому це майно передається у володіння (пункт 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року). Так, з позовної заяви та доданих до заяви документів не вбачається вартість майна з якого знімається арешт. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав, з яким закон пов'язує можливість зняття арешту з майна.

Outcome: dismissed