Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 533 грн. 91 коп. та судові витрати в сумі 229 грн. 40 коп., посилаючись на те, що 23.07.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № ZPV0RB60221655, згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у розмірі 11 692 грн. 61 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме, не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, у зв'язку з чим станом на 21.11.2013 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 15 533 грн. 91 коп., яка складається з наступного: 11 606 грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом, 2 711 грн. 89 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4-5.5 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 715 грн. 90 коп. - штраф (процентна складова), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Згідно з даними поштових повідомлень судові повістки про виклик у суд відповідача повернуті у зв'язку з тим, що він не проживає за адресою: [ADDRESS]. За обліками адресно-довідкового сектору в Запорізькій області [PERSON] не значиться. Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування відповідача та належного його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 08.02.2013 року в газеті «Запорізька правда» була розташована об'ява про виклик відповідача [PERSON] Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.07.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № ZPV0RB60221655, згідно з умовами якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 11 692 грн. 61 коп., на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 0,15% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Вказаний договір складається із заяви позичальника (а.с. 3) та умов і правил надання банківських послуг (а.с. 4-13). Згідно із заявою позичальника № ZPV0RB60221655 банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 6 488 грн. 90 коп. на строк 36 місяців, з 23.09.2012 року по 22.09.2015 року включно, з відсотковою ставкою 0,12% річних. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з « 15» по « 19» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж у сумі 325 грн. 40 коп., з 20.07.2013 року - 512 грн. 48 коп., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами та правилами. Однак, [PERSON] вимоги кредитного договору № ZPV0RB60221655 від 23.07.2012 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 21.11.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 15 533 грн. 91 коп., яка складається з наступного: 11 606 грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом, 2 711 грн. 89 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4-5.5 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 715 грн. 90 коп. - штраф (процентна складова), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 47 та 49 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № ZPV0RB60221655 від 23.07.2012 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, відповідач порушує вимоги зазначеного кредитного договору, а саме, не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. Тому, є підстави для стягнення із [PERSON] на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках, комісії, пені та нарахованого штрафу відповідно до приведеного позивачем розрахунку. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved