Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DNABRCO4130032 від 13.08.2007 року в загальній сумі 44 018 грн. 69 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3 993 грн. 45 коп., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 15 862 грн. 61 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1 514 грн. 70 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 20 075 грн. 61 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп. та штрафу (процентна складова) в сумі 2 072 грн. 32 коп., посилаючись на невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги позивача за підставами вказаними у позові. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на недоведеність позивачем отримання грошових коштів відповідачем, наявності у відповідача заборгованості та просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача, оскільки відповідач з Умовами надання кредиту не був ознайомлений, їх не підписував та відсутня згода відповідача на збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом до 5 років. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Судом встановлено, що на підставі заяви відповідача [PERSON] № DNABRCO4130032 від 13.08.2007 року, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»), надав відповідачу строковий кредит у сумі 9 350 грн. 00 коп. на строк 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 168,3 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 850,0 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту 13.08.2010 року. Як вбачається з тексту вказаної заяви відповідача, сторони при її підписанні також узгодили питання щодо предмету застави, строків, розміру погашення відповідачем кредиту, його відповідальності за порушення строків виконання взятих на себе зобов'язань, відповідач, при підписанні вказаної заяви ознайомлений з умовами надання кредиту («Розстрочка» (Стандарт), згоден з такими умовами, та ці умови та тарифи банку складають кредитний договір, між тим, заява не містить даних про згоду відповідача щодо збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів до 5 років та наданні позивачем умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт), де в п. 5.5 зазначено на збільшення строку позовної давності по вимогам банку про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів до 5 років, відповідачем [PERSON] не підписувались та доказів того, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем умовами надання кредиту («Розстрочка» (Стандарт) позивачем не надано. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не спростовуються. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як встановлено в судовому засіданні, строк виконання зобов'язань за кредитним договором укладеного між сторонами сплив 13.08.2010 року, а з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 28.11.2013 року. При цьому, позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, з клопотанням про його поновлення до суду не звернувся. За вказаних обставин, в силу ч.4 ст. 267 ЦК України, вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом, підстав для поновлення строку суд не вбачає.

Outcome: dismissed