Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.09.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 5700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 30.09.2017 року загальна сума заборгованості становить 72863,55 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 5280,00 грн.; заборгованість за відсотками 60464,49 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 3173,18 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 3445,88 грн., які просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав, посилаючись на те, що його кредитну картку було викрадено, зазначені кредитні кошти він не знімав, тому в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.09.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про видачу кредитної картки з лімітом у розмірі 5700 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки (а.с.5-30). Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, носять зобов'язальний характер. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою. З розрахунку суми боргу вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] станом на 30.09.2017 року становить 72863,55 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 5280,00 грн.; заборгованість за відсотками 60464,49 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 3173,18 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 3445,88 грн. (а.с.4). Відповідальність за порушення зобов'язання передбачена пунктом 2.1.1.7.6 умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якого при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим даним договором більше, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.04.2014 року встановлено, що 11 січня 2014 року [PERSON], отримавши від [PERSON] на тимчасове зберігання його документи, серед яких були дві банківські картки «Приватбанк» - кредитна та ощадна, діючи з корисливих мотивів з метою таємного викрадення чужого майна, в банкоматі «Приватбанк», що у м. Ківерці по вул. 17 Вересня, 4 Волинської області, зняв з кредитної картки [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 1150 грн. Після чого повернув вказані вище документи з банківськими картками. Того ж числа близько 13 год. 00 хв., перебуваючи в автомобілі таксі та помітивши, що у [PERSON] з кишені куртки випали документи в тому числі дві банківські картки «Приватбанк» кредитна та ощадна, [PERSON] таємно викрав вищевказані банківські картки та продовжуючи свої злочинні дії, протягом 11-14 січня 2014 року через банкомати «Приватбанк», що в м. Ківерці, зняв з кредитної картки грошові кошти в сумі 7000 грн. Загальна сума викрадених коштів складає 8 150 грн. Вироком Ківерцівського районного суду від 28.04.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 3 роки. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.06.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 15 709 (пятнадцять тисяч сімсот девять) грн. 24 коп., в тому числі: 9709 грн. 24 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 6 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 визначено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби - пластикові банківські картки, які емітовані в установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банку) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі - держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки. Держатель платіжної картки для забезпечення безпеки здійснення платіжних операцій з її використанням зобов'язаний використовувати цей спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України, правил користування ним та умов договору, укладеного з емітентом (банком), дотримуватись правил безпеки та не допускати використання цього засобу сторонніми особами, для чого повинен надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, пін-код та інші засоби, що дають змогу користуватися ним, а у випадку його втрати зобов'язаний негайно повідомити про це емітента (банк), який повинен негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу з внесенням до стоп-списку і його вилучення. Згідно положень Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою договору на обслуговування карткового рахунку, укладеного між відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», передбачено наступні обовязки клієнта: не передавати Карти, Стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass, або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним договором, або що суперечить чинному законодавству (п.п. 1.1.2.1.2). Вживати заходів щодо запобігання втрати (викрадення) Карти, Стікеру PayPass, ПІНу або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання (п.п.1.1.2.10). Інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Карти, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків, необхідно звернутися до відділення банку, або за телефоном [NUMBER] (безкоштовно) в Україні (п.п. 1.1.2.11). Власник карти зобовязаний вживати всіх можливих заходів для запобігання втрати Карти/ Піну/ постійного пароля/ одноразових паролів п.п. 2.1.1.9.9). Відповідно до п.п. 2.1.1.13.2 Умов та правил надання банківських послуг, постановка карти в СТОП-лист здійснюється на підставі письмової заяви Клієнта відповідно до тарифів банку. Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника Карти в Банк та блокування Карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Карти в СТОП-Лист Платіжною системою, а в разі підключення до послуги «Екстренні гроші» також протягом часу блокування платіжної карти, що передбачено п.п.1.1.5.29 Умов та правил надання банківських послуг. Отже, в даному випадку, беручи до уваги неподання відповідачем відповідної заяви про постановлення викраденої карти у Стоп-лист, суд вважає, що вся відповідальність за операції по карті, що не супроводжувались авторизацією, має бути покладена саме на [PERSON] Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Так, ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України якою встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частина 1 статті 509 ЦК України передбачає, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 цього кодексу передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. При цьому ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так, до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідачем, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надано доказів своєчасності виконання грошових зобов'язань за вказаним вище договором. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному об'ємі та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 72863,55 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення в повному об'ємі, тому судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved