Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсиббанк» 13.06.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 962,86 дол. США та стягнення судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 23.01.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року було перейменовано в ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0011110200000 від 23.01.2007 року, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 25 832 дол. США, строком з 23.01.2007 року до 23.01.2014 року, зі сплатою 13 % річних за час фактичного користування кредитом. Відповідно до положень зазначеного кредитного договору [PERSON] зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені договором строки. Банк свої зобов'язання за кредитними договором виконав належним чином та надав [PERSON] кошти, які в ньому зазначені. В свою чергу [PERSON] у встановлені кредитним договором строки, повернення наданого йому кредиту (основної суми) та строки сплати відсотків за користування кредитом не дотримуються у зв'язку з чим у нього перед Банком, станом на 14.04.2014 року, виникла заборгованість у розмірі 3 962,86 дол. США. Крім того, відповідачу з боку Банка направлялася вимога щодо порушень зобов'язань за кредитним договором та про необхідність погашення боргу, однак він так і не виконав свої зобов'язання, чим порушив права Банку. В судове засідання 02.12.2014 року представник позивача ПАТ «УкрСибанк» - Масін О.В. (діє на підставі довіреності від 23.07.14) не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому порядку (згідно ст. 74 ЦПК України), чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяву про розгляд справи за його відсутністю не надавав. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.01.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибанк» (надалі позивач, кредитор, позичальник) та [PERSON] (надалі відповідач, боржник, позичальник) був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0011110200000 (надалі - кредитний договір) відповідно до якого позивач надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 25 832 дол. США, строком з 23.01.2007 року по 23.01.2014 року зі сплатою, відповідно до п. 1.3.1. договору, 13 % річних за час фактичного користування кредитом (а.с.5-17). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору відповідач був ознайомлений та згодний, про що свідчить його підписи на кожній сторінці договору. Відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни в статут АКІБ «УкрСибанк», відповідно до яких повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСибанк», яке залишилося правонаступником всіх прав та обов'язків АКІБ «УкрСибанк». Відповідно до положень зазначеного кредитного договору позивач зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти, які зазначені в кредитному договорі, а позичальник зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісію, тощо у встановлені кредитним договором строки. З позову вбачається, що позивач умови кредитного договору виконав та надав відповідачу кошти, які зазначені у кредитному договорі. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 25 832,00 дол. США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 23.01.2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. Згідно п. 1.3.4. кредитного договору позичальник згідно умов Договору сплачує Банку комісію на умовах, зазначених у цьому Договорі. Згідно п. 4.1. та п. 4.2. кредитного договору позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані Банком проценти та інші платежі у порядку та терміни встановлені договором, погашати кредит, сплачувати нараховані проценти, комісії та інші платежі на рахунок, вказаний в першому розділі даного договору. Згідно п. 4.9. кредитного договору позичальник зобов'язується достроково повернути наданий Банком кредит та сплатити проценти, комісії в повному обсязі у випадку невиконання позичальником вимог цього пункту договору та за умови реалізації Банком права вимоги на дострокове повернення кредиту та сплати процентів, комісій згідно умов розділу 12 цього Договору. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме: - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті; - пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання , передбаченого цим договором. Відповідно до п. 10.5. кредитного договору строк дії договору встановлюється з дня укладання цього договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій та/або пені у разі її нарахування. Також, позивач та відповідач підписали Додаток № 1 «Графік погашення кредиту», який відповідно до п.1 є невід'ємною частиною кредитного договору та відповідно до якого сторони погодили та затвердили графік повернення кредиту та сплати процентів за його користування (а.с.17-19). В зазначеному вище додатку було детально зазначено у які саме строки та які саме суми відповідач має сплачувати на користь позивача для погашення наданого йому кредиту та відсотків за його користування. Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного додатку відповідач був ознайомлений та згодний, про що свідчать його підписи на кожній сторінці додатку. Своєчасне і повне виконання зобов'язання забезпечене заставою автомобіля «Фод Фокус С-МАХ», 2006 року випуску, д./н. [NUMBER], про що йдеться у Розділі 2 даного договору (а.с.7). Відповідно до п. 2.1. кредитного договору у забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов'язань позичальник передає в заставу, а Банк приймає транспортний засіб: марка Ford Focus C-MAX, державний номер [NUMBER]. Згідно п. 2.5 кредитного договору предмет застави є власністю позичальника на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУ УМВС України в Одеській області 19 січня 2007 року. З позову вбачається, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, та не з'являється до позивача у зв'язку з вирішенням питання щодо погашення цієї заборгованості. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у відповідача перед позивачем, станом на 14.04.2014 року, виникла прострочена заборгованість, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості, становить - 3 962,86 дол. США, що за курсом НБУ станом на 14.04.2014 року (12,977 грн. х 1 дол. США) еквівалентно 51 426 (п'ятдесят одна тисяча чотириста двадцять шість) гривень 40 копійок, з яких: - заборгованість за кредитом - 3 482,16 дол. США, що за вказаним курсом еквівалентно 45 188,30 грн.; - заборгованість по простроченим процентам - 170,97 дол. США, що за вказаним курсом еквівалентно 2 218,69 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 300,98 дол. США, що за вказаним курсом еквівалентно 3 905,85 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 8,75 дол. США, що за вказаним курсом еквівалентно 113,56 грн.. Розрахунок заборгованості зазначений в позові та додано до матеріалів справи (а.с.2, 20-31). Судом встановлено, що позивач направляв відповідачу письмову вимогу за Вих. № 30-11/10528 від 14.03.2014 року щодо погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується реєстром поштових відправлень від 17.03.2014 року, але вказана вимога залишилася поза увагою відповідача та заборгованість погашена не була (а.с.36-39). Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. На момент розгляду справи доказів про погашення відповідачем кредиту, сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків, тощо у суду немає. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 208 ЦК України до правочинів, які слід вчиняти у письмовій формі належать, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.ст.. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою Кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за спричинені простроченням збитки. Судом встановлено, що Розділом 7 кредитного договору передбачено в разі невиконання зобов'язань стягнення з позичальника на користь Банка пені та неустойки. На підставі вищезазначеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, заявлені обґрунтовано. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту. Також, у вказаній постанові зазначено, що відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином вбачається, що Основний Закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. На підставі усього вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0011110200000 є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст. 1050 ЦК України. Судом також встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 514 (п'ятсот чотирнадцять) гривень 26 копійок, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 0010075848 від 11.06.2014 року (а.с.43). Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, також і ці витрати. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності повного задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved