Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач по справі ФОП [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, де зазначив, що 12.04.2019 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу метало пластикових виробів, за яким позивач взяв на себе зобов`язання у строк до 24.04.2019 року продати, а відповідач взяв на себе зобов`язання придбати за 2400,00 грн. металопластикові вироби. За договором було внесено передплату у сумі 850,00 грн. Відповідно до п.1.1 Договору, позивач зобов`язався зняти розміри віконних отворів відповідача, виготовити, доставити та встановити вироби згідно із специфікацією. Відповідачем була погоджена специфікація на одне пластикове вікно, яке він заказав без монтажу. Згідно з п.2.1 Договору, строк виготовлення та доставки продукції складає 21 робочий день з моменту внесення передплати. Відповідач отримав продукцію 24.04.2019 року за адресою: [ADDRESS] , тобто в строки, передбачені договором, про що є виїзний лист. Відповідно до п.1.2 Договору, відповідач зобов`язався оплатити вартість виробів згідно з «Графіком погашення платежів», тобто винен мав сплатити 775 гривень 12.05.2019 року, наступні 775 гривень 12.06.2019 року, які він не сплатив. Загальна сума заборгованості становить 1550,00 грн. Відповідно до п.7.5 Договору, відповідач зобов`язаний сплатити 1% пені за кожен календарний день прострочення від загальної суми заборгованості. Відповідно до п.7.8 сторони домовилися встановити відповідальність за прострочку виконання грошового зобов`язання в підвищеному розмірі 24% річних від простроченої суми. Позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 1550,00 грн., пеню у розмірі 4231,50 грн., 24% річних у розмірі 278,22 грн., а загалом 6059,72 грн., стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням слухати справу в його відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судові засідання, призначені на 14.04.2020 року, 19.05.2018 року відповідач у справі не з`явився, суд вважає відповідача повідомленим належним чином про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надавав. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених уст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги заяву позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). За вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що 12.04.2019 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу метало пластикових виробів, за яким позивач взяв на себе зобов`язання у строк до 24.04.2019 року продати, а відповідач взяв на себе зобов`язання придбати за 2400,00 грн. металопластикові вироби (а.с.5-7). За договором було внесено передплату у сумі 850,00 грн., про що в матеріалах справи є прибутковий касовий ордер від 12.04.2019 року на суму 850,00 грн. (а.с.10) Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Однією з встановлених ч. 2 ст.11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Відповідно до п.1.1 Договору, позивач зобов`язався зняти розміри віконних отворів відповідача, виготовити, доставити та встановити вироби згідно із специфікацією. Відповідачем була погоджена специфікація на одне пластикове вікно, яке він заказав без монтажу. Згідно з п.2.1 Договору, строк виготовлення та доставки продукції складає 21 робочий день з моменту внесення передплати. Відповідач отримав продукцію 24.04.2019 року за адресою: [ADDRESS] , тобто в строки, передбачені договором, про що є виїзний лист (а.с.11). Відповідно до п.1.2 Договору, відповідач зобов`язувався оплатити вартість виробів згідно з «Графіком погашення платежів», тобто винен бав сплатити 775 гривень 12.05.2019 року, наступні 775 гривень 12.06.2019 року, які він не сплатив (а.с.9). Загальна сума заборгованості становить 1550,00 грн. Відповідно до ст..525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст..526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.7.5 Договору, відповідач зобов`язаний сплатити 1% пені за кожен календарний день прострочення від загальної суми заборгованості. Розрахунок пені з 12.05.2019 року по 11.06.2019 року - 30 днів (775,00 грн.х1%/100%х30 днів = 232,50 грн. З 12.06.2019р. по 20.02.2020р. - 258 днів (1550,00 грн.х1%/100%*258 днів = 399,00 грн., що становить 4231,50 грн. Відповідно до п.7.8 сторони домовилися встановити відповідальність за прострочку виконання грошового зобов`язання в підвищеному розмірі 24% річних від простроченої суми. Розрахунок процентів за користування коштами: з 12.05.2019р. по 11.06.2019р. - 30 днів (775,00 грн.х24,00%/100%х30 днів = 15,28 грн.). З 12.06.2019р. по 25.03.2020р. - 258 днів (1550,00 грн.х24%/100%х258 днів = 262,94 грн., що разом становить 278,22 грн. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань. Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивач [PERSON] до [PERSON] про стягнення на його користь 6 059,72 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. Враховуючи, що позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір, суд дійшов висновку, що з відповідача на його користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved