Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в особі свого представника, звернувся до суду з вказаним позовом та просить на свою користь стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 31995,29 грн. за кредитним договором № б/н від 09 серпня 2011 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2924,51 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23921,00 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3150,00 грн., штрафів 500,00 грн. - фіксована частина, 1499,78 грн. - процентна частина, та судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Позивач вказував, що з відповідачем 09 серпня 2011 року був укладений кредитний договір без номеру (далі за текстом Кредитний договір). За цим договором відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 3000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідачем, [PERSON], зобовязання за Кредитним договором порушувались, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 31995,29 грн. В судове засідання позивач не з'явився, але його представник [PERSON] додав до позову заяву про підтримання позовних вимог і про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 02 березня 2017 року явку представника позивача визнано обовязковою, та своєчасно 03 березня 2017 року направлено копію ухвали на електронну адресу позивача про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 06 березня 2017 року. Однак представник позивача в судове засідання не зявився, а тому суд проводить судовий розгляд на підставі наявних письмових доказів в справі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, але його представник [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі за наявними у справі доказами, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості складений з порушенням умов договору В судовому засіданні встановлено наступне. Між позивачем і відповідачем 09 серпня 2011 року був укладений договір, який складається з таких документів: Заяви, Умов і правил надання банківських послуг, [PERSON]. За цим договором [PERSON] були надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також договором передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більше ніж на 30 днів, то позичальник повинен сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. За умовами укладеного договору про надання банківських послуг (п.п. 1.1.2.5., 2.1.1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг) [PERSON] зобовязувався погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, оплачувати комісії на умовах, визначених даним договором. Іншими обовязком клієнта являється сплата пені [PERSON] у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн. (п. 2.1.1.12.6.1. Умов і правил надання банківських послуг). У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобовязувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і за кредитним договором зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 626 ч.1, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач стверджував в позовній заяві, що заборгованість з боку [PERSON] на 31 жовтня 2016 року складає 31995,29 грн. та її складовими частинами є заборгованість за кредитом у розмірі 2924,51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 23921,00 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3150,00 грн., штрафи у розмірі 500,00 грн. фіксованої частини та 1499,78 грн. процентна складова. На підтвердження цього позивач подав разом із позовною заявою розрахунок заборгованості. Як вбачається з вказаного розрахунку в період з 18 вересня 2012 року по 31 серпня 2014 року відповідач користувався грошовими коштами, за користування якими банком здійснювалося нарахування відсотків зі ставкою 30% річних, що відповідає базовій % ставці, зафіксованій в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». На вказану дату, 31 серпня 2014 року, поточна заборгованість [PERSON] по кредиту складає 2630,40 грн., прострочена заборгованість за кредитом складає 294,11 грн., заборгованість по процентам складає 1177,12 грн. Аналізуючи зміст розрахунку та зміст кредитного договору суд приходить до висновку, що цей розрахунок за період з 18 вересня 2012 року по 31 серпня 2014 року складений у відповідності до вимог кредитного договору і така заборгованість підлягає стягненню з відповідача, оскільки на час розгляду справи заборгованість по кредиту є простроченою в цілому та відповідачем не погашена. Як вбачається з іншої частини розрахунку, за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] погашення раніше виниклої заборгованості по кредиту не проводив, але нарахування процентів за користування кредитом проводилося із застосуванням процентної ставки 34,80 % та 43,20% відповідно. Позивач вказував, що у відповідності до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин кредитного договору. А тому позивач наполягав на тому, що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з п. 1.1.3.2.3 Умов та правил…, на який посилається позивач, Банк зобовязаний не менш ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Згідно з п. 1.1.3.1.9 Умов та правил… Банк зобовязаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунку і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками. У разі підключення власника до системи Internet Banking (Приват24) виписки надаються через цей комплекс. У разі підключення власника до комплексу Mobile Banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції СМС-повідомлень. Аналізуючи зміст цього пункту, суд приходить до висновку, що [PERSON] визначені три способи доведення до відома клієнта інформації про зміну відсоткової ставки за кредитом. Перший основний, який вказаний клієнтом у заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг; другий з застосуванням системи Internet Banking (Приват24), у разі підключення клієнта до такої системи; третій з застосуванням комплексу Mobile Banking, у разі підключення клієнта до нього. Однак, належних та допустимих доказів, які б вказували на спосіб, обраний клієнтом [PERSON] для отримання виписок про стан картрахунку, з огляду на відсутність в тексі заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 09 серпня 2011 року вказівки про такий спосіб, позивачем та його представник ані до позовної заяви, ані під час судового розгляду не надано. З іншого боку, позивачем також не надані докази виконання обовязку по своєчасному доведенню до відома відповідача інформації про підвищення відсоткових ставок з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року відповідно. Отже й право нарахування процентів за користування кредитом у позивача за такими ставками не виникло. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка розрахована в період з 01 вересня 2014 року за підвищеними відсотковими ставками, такими, що недоведені належними доказами. Відсутність серед поданих позивачем матеріалів іншого розрахунку заборгованості по кредиту, заснованому в цілому на базовій ставці 30%, перешкоджає суду ухвали рішення щодо стягнення заборгованості по процентах за весь період. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині позову. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, то суд задовольняє її повністю та стягує з [PERSON] 3150,00 грн. такої заборгованості, оскільки вона розрахована, виходячи з фіксованої ставки та невиконання відповідачем обовязків по кредитному договору. Крім того, позивач стверджує в позові про те, що відповідач має сплатити на його користь штрафи у розмірі 500,00 грн. - фіксована частина, 1499,78 грн. - процентна складова, однак, суд не може погодитися з нарахованими на рівні з пенею даними штрафами. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-строків виконання грошових зобвязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафів в розмірі 500,00 грн. - фіксованої частини та 1499,78 грн. процентної складової відсутні. Отже, суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 2924,51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1177,12 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3150,00 грн.. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд також стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв'язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 312,32 грн., які документально підтверджені відповідними документами.

Outcome: partial