Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач уклали кредитний договір № б/н від 14.06.2011 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Але, відповідач неналежно виконував свої зобов'язання за договором, та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 05.11.2017 року становить 106\~000 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами по справі. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі № 333/36/18, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 13 квітня 2018 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву та заяву про застосування позовної давності, які обґрунтував тим, що позивач пропустив строки для звернення з вищезазначеним позовом до суду, у звязку з чим до вимог позивача слід застосувати позовну давність і з цих підстав відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2019 року залучено до участі у справі № 333/36/18 правонаступника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. У прохальній частині позовної заяви зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] підписав Заяву № б/н від 14 червня 2011 року про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», згідно з якою отримав у позивача кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на платіжну картку № 5577212600359627. Згідно із довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», наданою на запит суду, строк дії банківської картки № 5577212600359627, за користування коштами з якої позивач звернувся до суду, сплив 04.15 року. У порушення зазначених вимог відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 05 листопада 2017 року відповідач має заборгованість у розмірі 106\~000 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 5 459 грн. 91 коп. заборгованість за кредитом; 100\~540 грн. 09 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом. В розрахунку заборгованості позивач зазначає в якості останньої дати платежу відповідача за кредитним договором 08 травня 2012 року. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.\~1054ЦК\~України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 11, 12, 15, 20ЦК\~України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього частиною першою статті 259\~ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із висновком [PERSON] Верховного суду, яким зазначено в п. 91 Постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Відносно строку, в межах якого можливе стягнення неустойки (пені, штрафу) Верховний суд України висловлювався ще 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16: «Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою». Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-3006цс15 та від 25 травня 2016 року у справі № 6-1138цс15. Згідно з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного Суду України від 11лютого 2015 року (справа № 6-240цс14), оскільки позичальником не підписані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), так і Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, то вказані Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувались. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним судом України у Постанові від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15. Роздруківка с сайту www.privat.ua не містить підпису ані відповідача, ані представника позивача, та взагалі відповідно до ч. 3 ст. 100ЦПК не може слугувати в якості електронного доказу, відповідно до якої учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Позивач не заперечує, що Умови та правила надання банківських послуг, як окремий документ не були підписані відповідачем, а підписана ним була тільки Заява про приєднання до цих умов. Отже, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема, щодо збільшення строку позовної давності не змінювались. На підставі наведеного, суд вважає, що позивачем подано позов до відповідача про стягнення заборгованості з пропуском позовної давності і тому відмовляє у його задоволенні. Враховую, що в задоволені позову відмовлено, судовий збір відповідно до ст.\~141\~ЦПК України необхідно залишити за рахунок позивача.

Outcome: dismissed