Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач ПАТ КБ « ПриватБанк» звернувся в суд з позовом в якому зазначив , що відповідно до укладеного договору ZPXRFB01820650 від 30.01.2007 року [PERSON] 30.01.2007 року отримав кредит у розмірі 1985 грн.00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом .Відповідач підтвердив свою згоду на те , що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам « Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом , яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав . У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 19.03.2014 року має заборгованість 33051.20грн . яка складається : - 8232.48 грн- заборгованість по процентам за користуванням кредитом ; -714.60 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом; - 22054.06 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. , а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн штраф ( фіксована частина) ; - 1550.06 грн. штраф ( процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33051грн.20 коп. та судовий збір. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, суду пояснив, що у звязку з тим ,що банк не просив розірвати кредитний договір, тому відповідач повинен постійно виплачувати заборгованість і також після того, що він погасив заборгованість відповідно судового наказу від 04 серпня 2008 року Представник відповідача проти позову заперечує, суду надав заперечення, також при винесенні рішення просить застосувати ч. 4 ст. 267 ЦК України , а саме відмовити повністю з підстави спливу строку позовної давності. Суд , заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, надані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено , що відповідно до укладеного договору ZPXRFB01820650 від 30.01.2007 року [PERSON] 30.01.2007 року отримав кредит у розмірі 1985 грн.00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Відповідач підтвердив свою згоду на те , що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам « Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом , яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до ст..1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. В 2008 році Жовтневим районним судом м. Запоріжжя розглядалась цивільна справа № 2н-1204/08 за заявою Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] « ПриватБанк» до [PERSON] про видачу судового наказу. 04 серпня 2008 року Жовтневим райсудом м. Запоріжжя був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ « ПРиватБанк» суми заборгованості за кредитним договором № ZPXRFB01820650 від 30.01.2007 року в розмірі 5766,26 грн, куди , а саме : -1985,00 грн. заборгованість за кредитом; - 2403,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 714,60 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом; - 663,57 грн пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. 09.12.2010 року держаним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] по ВП № 22022862 винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження , у звязку з повним фактичним виконанням виконавчого документа ( судового наказу № 2н-1204), який виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 20.03.2009 року на імя [PERSON] щодо сплати заборгованості по кредитному договору № ZPXRFB01820650 від 30.01.2007 року на суму 5806,76 грн., що повністю підтверджується копією квитанції про сплату заборгованості № 7415.506.1 від 29.11.2010 року на суму 6437,43 грн. З позовом позивач звернувся до суду 21.05.2014 рік. Строк дії договору до 29.01.2008 року. Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст .257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Ст. 259 ЦК України передбачає, що позовні давність , встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення строку позовної давності укладається у письмовій формі. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами ( щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коди відбулося це порушення. Відповідно до ст.. 267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином суд вважає, що якщо 30.01.2007 року позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 1985,00 грн з кінцевим терміном повернення 29.01.2008 року, то звертатись до суду через пять з половиною років - 21.05.2014року не міг. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-70/0/4-13 « Про окремі питання застосування строків позовної давності» при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Суд вважає, що оскільки зі спливу строків позовної давності до основної вимоги позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), строк позовної давності застосовується й до додаткових вимог банку. Таким чином у суду є всі підстави позов залишити без задоволення.

Outcome: dismissed