Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач просить визнати недійсним рішення 7 сесії 23 скликання Лелітської сільської Ради народних депутатів Хмільницького району Вінницької області від 24.12.1999 року, відповідно якого [PERSON], яка мешкає [ADDRESS], передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.52 гектарів в межах згідно з планом, для ведення особистого селянського господарства; рішення 8 сесії 23 скликання Лелітської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, від 04.02.2000 року, відповідно якого розглянуто заяву новак Ганни Дем'янівни про передачу у приватну власність, безкоштовно, земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, площею 0.52 га; державний акт на право приватної власності на землю серії ВН, на ім'я [PERSON], яка проживає [ADDRESS], виданого 10.02.2000 року на підставі рішення Лелітської сільської ради 7 сесії 23 скликання від 24.12.1999 року, площею 0.52 га, для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ВН№541. Зобов'язати Лелітську сільську раду Хмільницького району Вінницької області, прийняти рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0.5529 га., з якої 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, та 0.3029 га. для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS], на якій розташований цілий житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, належний [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11. 1997 року. Позивач посилається на те, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.1997 року, НВ 0564602, їй належить цілий жилий будинок з відповідними господарчими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], зареєстрований у Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 07.10.1997 року за реєстром №35. На підставі рішення 7 сесії 23 скликання Лелітської сільської Ради народних депутатів, їй був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ВН №541, площею 0.52 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Лелітської сільської Ради, для ведення особистого підсобного господарства. Зазначений державний акт на право приватної власності на землю, серії ВН№ 541, старого зразка, виготовлений до 2002 року, з наявним виправленням прізвища власника, без зазначення конкретної адреси розташування земельної ділянки, за одним цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. В якому, на одному бланку державного акта, відображено загальну площу земельної ділянки 0.52 га., що обмежує можливості позивача щодо розпорядження належними земельними ділянками. Окрім вищезазначеного, дата та номер рішення Лелітської сільської ради на підставі якого виданий державний акт, суперечить рішенню наданому з архівного відділу Хмільницької РДА, про передачу земель у приватну власність громадян, безкоштовно для ведення особистого підсобного господарства (за заявою [PERSON]). В судове засідання сторони по справі не з'явились. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач та третя особа проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, серії ВН №541, виданого на підставі Рішенням Лелітської сільської ради Хмільницького району Вінницької області 7 сесії 23 скликання від 24.12.1999 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,52 га, що розташована на території Лелітської сільської ради, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства; Рішенням (архівною копією)Лелітської сільської ради Хмільницького району Вінницької області 8 сесії 23 скликання від 04.02 2000 року «Про розгляд заяв про передачу земель у приватну власність громадян, безкоштовно, для ведення особистого підсобного господарства», за заявою [PERSON]; Повідомленням ФО-П [PERSON]. щодо результатів проведення відповідних робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою, з метою виготовлення технічної документації на відокремлені земельні ділянки, відповідно з їх цільовим призначенням та фактичним площам у ФО-П [PERSON], замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. За результатам виконаних робіт, при виготовленні технічної документації на відокремленні земельні ділянки , згідно акта погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки, площі обстежуваної земельної ділянки не відповідають із даними зазначеними в державному акті. Різниця площ, між визначеною по факту землеволодіння та зазначеною в державному акті, належної [PERSON] складає 0.0329 га. до збільшення, тобто встановлена в натурі земельна ділянка є площею 0.5529 га. Різниця у 329 кв.м. виникла в результаті неякісних польових інструментальних замірів та камеральних робіт відображених в державному акті. Цільове призначення земельної ділянки, що зазначено в державному акті, для ведення особистого підсобного господарства, не відповідає кадастровому плану земельної ділянки та вимогам земельному кодексу України, оскільки земельна ділянка має бути розмежована на дві частини, перша частина до 0.2500 га для будівництва та обслуговування житлового буднику і господарських споруд, друга частина для ведення особистого селянського господарства. Актом погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 09.08.2014 року, [PERSON], яка знаходиться на території [ADDRESS], з відображенням схеми зовнішніх меж земельної ділянки землевласника, та погоджувальними підписами суміжних землевласників. З даного приводу позивачка неодноразово зверталася до відділу Держкомзему у Хмільницькому районі, Хмільницької районної державної адміністрації, однак допущена помилка так і не виправлена, внаслідок чого порушуються її права, як власника земельної ділянки. Згідно ст. 30 Земельного кодексу України, який діяв станом на день прийняття спадщини при переході права власності на будівлю і споруди разом з цим об'єктом у розмірах передбачених статтею 67 Земельного кодексу, переходить і право користування земельною ділянкою без змін її цільового призначення. Тому, державний акт на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON], від 10 лютого 2000 року, яким посвідчено право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0.52 гектарів в межах згідно з планом, за адресою: [ADDRESS], виданий в порушення ст. 67 ЗК України від 13.03.1992 року. Внаслідок не правильного оформлення державного акта на право приватної власності на землю порушуються законні права та інтереси позивача, яка позбавлена можливості реалізувати своє право розпорядитися земельними ділянками, які належать їй на праві особистої власності, фактично для обслуговування будинку та для ведення особистого підсобного господарства. Стаття 14 Конституції України передбачає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положенням ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законом України визнаються незаконними в судовому порядку. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння , користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч.1ст. 155 ЗК України). Необхідність визнання державного акта не дійсним в судовому порядку обумовлюється ще й тим, що Державні акти на право власності на землю підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до ст. 27 п.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, що «Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102,118, 123,128, 143-146, 151,153-158, 161,210, 212 Земельного кодексу України, ст. 24 Цивільного процесуального кодексу України, судам підвідомчі справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання не дійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, суд вважає доведеним той факт, що позивачу [PERSON] був виданий державний акт на право власності на землю, без розмежування земельних ділянок на дві частини, тобто з порушенням вимог законодавства, тому він підлягає скасуванню. Відповідно до п.п. 60, 61 Постанови Кабінету міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування [поновлення] запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою. Статтями 116, 118, Земельного кодексу України передбачено порядок та механізм одержання земельної ділянки у власність, а саме: громадяни які бажають одержати земельну ділянку безкоштовно у власність мають звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування або органу державної виконавчої влади із заявою. Після надання дозволу одним із зазначених органів зацікавлена особа має звернутися до проектної організації, яка має ліцензію на проведення землевпорядних робіт та замовити виготовлення землевпорядної документації. Отже, вимога заявниці про те, щоб Зобов'язати Лелітську сільську раду Хмільницького району Вінницької області, прийняти рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0.5529 га., з якої 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, та 0.3029 га. для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS], не підлягають задоволенню, оскільки це належить до виключної компетенції виконавчих органів місцевого самоврядування або орану державної виконавчої влади, тому в цій частині позову позивачу необхідно відмовити. Оскільки існує певний порядок для регулювання порядку виготовлення технічної документації на право власності на землю, Управління Держземагентства у Хмільницькому районі зможе узгодити дане питання лише після прийняття відповідного рішення місцевим органом державної виконавчої влади, розроблення проектної землевпорядної документації та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. На підставі ст. ст. 78-81, 140,142, 145,152-155,158,161 ЗК України, ст.ст. 316, 321 ЦК України та

Outcome: partial