Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 493 доларів США 86 центів, що за курсом 24,84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.07.2016 року еквівалентно 682 947 грн. 48 коп. та судові витрати у розмірі 10 244 грн. 21 коп., посилаючись на те, що 13.12.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № ZPDNAN57661443, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 30 891 доларів США 18 центів на термін до 12.12.2014 року. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме, не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, у звязку з чим станом на 07.07.2016 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 101 194 доларів США 37 центів, яка складається з наступного: 23 176 доларів США 86 центів заборгованість за кредитом, 4 317 доларів 00 центів заборгованість по процентам за користування кредитом, 73\~700 доларів США 51 цент пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Однак, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 27\~493 доларів США 86 центів, що за курсом 24,84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.07.2016 року еквівалентно 682\~947 грн. 48 коп., яка складається з наступного: 23\~176 доларів США 86 центів заборгованість за кредитом, 4\~317 доларів США 00 центів заборгованість по відсоткам за користування кредитом, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити у повному обсязі, у разі виникнення обставин, викладених у ч. 1 ст. 224 ЦПК України не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.12.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № ZPDNAN57661443, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 30 891 доларів США 18 центів на термін до 12.12.2014 року. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме, не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, у звязку з чим станом на 07.07.2016 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 101 194 доларів США 37 центів, яка складається з наступного: 23 176 доларів США 86 центів заборгованість за кредитом, 4 317 доларів 00 центів заборгованість по процентам за користування кредитом, 73\~700 доларів США 51 цент пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Однак, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 27\~493 доларів США 86 центів, що за курсом 24,84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.07.2016 року еквівалентно 682\~947 грн. 48 коп., яка складається з наступного: 23\~176 доларів США 86 центів заборгованість за кредитом, 4\~317 доларів США 00 центів заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до п.1.1., п. 7.1. кредитного договору, [PERSON] зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 12.12.2014 року, у сумі 30\~891 доларів США 18 центів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 Договору. Періодом сплати вважати період з 13 по 17 число кожного місяця. Згідно з п. 2.1.1. кредитного договору № ZPDNAN57661443, банк зобов'язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 7.1. даного договору, а також, за умови виконання позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 даного договору. Пунктом 2.2.2. зазначеного кредитного договору позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом, відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2. 7.1, 7.4 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Згідно з п. 4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення (п.7.4 Договору). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення, параграфу 1 (які регулюють відносини позики) глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 зазначеної глави і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»\~кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статтею 99 Конституції України\~передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч. 2\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Тобто відповідно до законодавства України, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з ч. 3\~ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при розрахунках на території України по зобов'язанням допускається у випадках, порядку та умовах передбачених законом. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року. З вищевикладеного вбачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпункт «в» п. 4\~ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Враховуючи, що такі межі законодавством не визначені, здійснення операції з надання банком кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії та не суперечить чинному законодавству. Отже, суд вважає, що відповідно до ст. ст. 192, 533, 1054 ЦК України, ст. ст. 32, 44 Закону України «Про національний банк України», ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. ст. 1, 3, 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, банк, який у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, має достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 27 493 доларів США 86 центів, що за курсом НБУ станом на 07.07.2016 року становить 682 947 грн. 48 коп. У встановленому частиною 2\~статті 31 ЦПК України\~порядку розмір позовних вимог не змінювався, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача борг по кредитному договору в межах заявлених позовних вимог, у сумі 682 947 грн. 48 коп. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved