Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач ПАТ КБ»ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом і просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 40988.22грн. за кредитним договором №SAMDN03000044497350 від 29.04.2011 року та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги мотивує тим,що відповідно до укладеного між сторонами договору [PERSON] 29.04.2011 року отримав кредит в розмірі 25000.00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те,що підписаний ним вказаний договір разом з « Правилами надання банківських послуг»,»Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку»,які були викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідно до п.1.2 договору ,за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі 2.2 % в місяць, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах ,встановлених договором,а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ»ПриватБанк» свої зобов»язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Згідно ст.ст.526,527, 530 ЦК України зобов»язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом,відсотками,а також іншими витратами відповідно до умов договору і допустив заборгованість яка станом на 05.11.2013 року становить 40988.22грн.,яка складається з наступного: 26890.00грн.-заборгованість за кредитом; 14098.22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов»язань,а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач позов не визнав і надав суду зустрічну позовну заяву в якій просить визнати недійсним договір № SAMDN 03000044497350 про відкриття картрахунків та обслуговування платіжних карток від 29.042011року укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк». Свої вимоги обґрунтовує тим,що в момент підписання зазначеного договору він знаходився під дією лікарських засобів та не усвідомлював значення своїх дій З 2001 року він перебуває на лікуванні в різних психіатричних закладах з діагнозом-біполярний афективний розлад, що підтверджується випискою із медичної картки. За станом захворювання,медико-соціальною експертною комісією за профілем психіатрії йому було встановлено ш групу інвалідності. Тому він не завжди розуміє значення своїх дій і цим користуються треті особи,яким відомо про його стан та вони заінтересовані в отриманні з цього вигоди. Саме на початку квітня 2011 року перед укладанням вищезазначеного договору його стан різко погіршився і він за допомогою батьків звертався до Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру,де йому призначали сильнодіючі лікарські препарати після вживання яких він фактично виходив з під контролю. Такі запаморочення траплялися я з ним з 2001 року і продовжуються до теперішнього часу. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України,правочин,який дієздатна фізична особа вчинила у момент,коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними,може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Про час і місце судового засідання сторони повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла письмова заява в якій він просить розглядати справу без його участі,позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити та заперечує проти доводів та доказів зустрічного позову. Від представника відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом надійшла письмова заява в якій останній просить суд розглядати справу без його участі та участі [PERSON] Зустрічні позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, а в позові ПАТ КБ»ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Допитавши свідків, спеціаліста та дослідивши і вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено,що 29.04.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір,відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000.00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом(а.с.а.с.5-7). Відповідно до розрахунку (а.с.4) станом на 05.11.2013 року заборгованість за договором становить 40988.22 грн.,яка складається з наступного: 26890.00грн. заборгованість за кредитом; 14098.22 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] засвідчили,що [PERSON] протягом тривалого часу страдає на психічні розлади, в зв»язку з чим знаходиться на обліку у лікаря психіатра. Періодично проходить лікування в умовах стаціонару в психіатричних лікувальних закладах. Допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста лікар психіатр Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру [PERSON] суду пояснила,що [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря психіатра з 2001 року. В зв»язку з його захворюванням потребує періодичного лікування як в умовах стаціонару так і амбулаторно. Декілька разів останній амбулаторно лікувався і в Кременчуцькому психоневрологічному диспансері. Стаціонарне лікування проходив в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня»,але покращень в його психічному стані не відбулося. За довідкою Світловодської ЦРЛ [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у лікаря психіатра, є інвалідом ш групи(а.с.68). З виписки із медичної картки хворого [PERSON] слідує,що останній перебуває на обліку з 2001 року та проходить періодично лікування в психіатричних закладах з діагнозом - біполярний афективний розлад(а.с.69). Відповідно довідки до Акту огляду МСЕК - [PERSON] є інвалідом Ш групи (а.с.70-72). В період часу з 28.09.2012 року по січень 2013 рік [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ»Кіровоградська психіатрична лікарня»(а.с.73-75). Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області по справі №537/4056/13-к у кримінальному провадженні №12013180090000377 за результатами проведення судово-медичної експертизи до [PERSON] було застосовано примусові заходи медичного характеру, оскільки в момент скоєння злочинів передбачених ч.2 ст.15,ч.2 ст.190,ч.4 ст.358 КК України він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Це вбачається також із акту КЗ»Кіровоградська ОПЛ»№330 від 02.07.2013 року амбулаторної судово-психіатрічної експертизи(а.с.81-87) З акту судово-психіатричного експерта №581 від14.11.2014 року призначеної ухвалою Світловодського міськрайонного суду по даній справі слідує, що [PERSON] в момент підписання договору про відкриття картрахунків від 29.04.2011 року, був хворим на хронічне психічне захворювання у вигляді біполярного афективного розладу,поточний маніакальний епізод. За своїм психічним станом, в момент підписання договору не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин,який дієздатна фізична особа вчинила у момент,коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними,може бути визнаний судом недійсним за позовом,зокрема цієї особи. Відповідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2011 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки,коли фізичну особу не визнано недієздатною,однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані,коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними(тимчасовий психічний розлад,нервове потрясіння тощо) . Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов»язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визначення правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи,так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно ч.ч.1,2,3 ст.203 ЦК України,зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам. Особа,яка вчиняє правочин,повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,які беруть участь у справі,виникає спір. На підтвердження вказаних доводів представник банку не надав суду належних та допустимих доказів щодо психічного стану [PERSON] в момент укладення кредитного договору,якими б спростовувались висновки вищезазначеної судово-психіатричної експертизи. Виходячи з викладеного та

Outcome: approved