Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], в якому зазначив, що 07.12.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит у сумі 3 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання за кредитним договором, щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідач систематично належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 31.01.2014 року виникла заборгованість відповідача перед банком у розмірі 18226 гривень 13 копійок, яка складається з суми заборгованості за кредитом 2940,06 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 13941,97 гривень, а також штрафи: фіксована частина штрафу 500 гривень, процентна складова штрафу 844,10 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.12.2005 року у розмірі 18226 гривень 13 копійок, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує, просив вiдмовити в їх задоволенні в звязку зi спливом строкiв позовної давностi. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що 07.12.2005 року між ПАТ КБ „Приват Банк та [PERSON] укладено договір б/н у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається із заяви, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг. Згідно позовної заяви, відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 31.01.2014 року відповідач має заборгованість у розмірі 18226 гривень 13 копійок, яка складається з суми заборгованості за кредитом 2940,06 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 13941,97 гривень, а також штрафи: фіксована частина штрафу 500 гривень, процентна складова штрафу 844,10 гривень, що підтверджується розрахунком. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Банк не видав боржнику нової платіжної картки, а боржник свої зобовязання за договором від 07.12.2005 року не виконав. Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента. Відповідно до ст. 256, ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого банком суду, останній платіж на погашення суми за наданим кредитом та сплати відсотків, відповідачем було здійснено 11.07.2006 року. З того часу жодних операцій по зазначеній картці відповідачем не було здійснено. Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права 13.03.2014 року, та пропустив при цьому строк позовної давності, оскільки договір укладено 07.12.2005 року, а останній платіж згідно розрахунку здійснено 11.07.2006 року, а тому строк позовної давності сплив 11.07.2009 року. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Жодних відомостей про те, що між сторонами було укладено договір про збільшення позовної давності суду не представлено. У позовній заяві представником позивача не було поставлено вимоги про поновлення строку позовної давності і судом підстав для його поновлення не встановлено. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-103 цс14, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем така заява подана. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі ст.ст. 253, 256 259, 266, 267, 509, 526, 530, 615, 625, 1050,1054 ЦК України, ст.ст. 213- 215 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed