Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Сільпо Рітейл» (далі - ПрАТ «Сільпо Рітейл») звернулося до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ухвалою Центрального районного суму міста Миколаєва від 25 лютого 2016 року по цивільній справі №490/399/15ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення торгового центру, розташовані за адресою: [ADDRESS], з вказівкою на належність майна відповідачу [PERSON] Однак, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником вказаних приміщень є позивач, який не виступає стороною у кредитних правовідносинах між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] З огляну на викладене, у зв'язку з тим, що накладення арешту обмежує реалізацію прав власності, позивач просив звільнити з під арешту нерухоме майно, належне на праві власності ПрАТ «Сільпо Рітейл», а саме: нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до якої позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовільними. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з'явився, надавши заяви про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіти й користуватися майном. Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладення арешту та майно, належне саме відповідачеві. Аналогічні положення містяться в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року (далі - постанова Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 року), спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року №2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Відповідно до частини другої статті 114 ЦПК позови про зняття арешту з нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). Згідно пункту 9 постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 року,у рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються (пункт 8 частини першої статті 214 ЦПК). Судом встановлено, що ухвалою Центрального районного суму міста Миколаєва від 25 лютого 2016 року по цивільній справі №490/399/15ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, в тому числі, на нежитлові приміщення торгового центру, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивач ПрАТ «Сільпо Рітейл» стороною у кредитних правовідносинах між ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] не виступає (іншого у судовому засіданні доведено не було). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (далі за текстом - інформаційна довідка) №7159006 від 27.10.2016 рокуправо власності на нежитлові приміщення торгового центру, розташовані за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за Приватним акціонерним товариством «Сільпо Рітейл» на підставі свідоцтва про справо власності [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 31.08.2011 року. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки арешт на спірний об'єкт нерухомості, належний позивачу, було накладено в рамках забезпечення позовних вимог, пред'явлених до [PERSON] по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк», стороною по якій (справі) ПрАТ «Сільпо Рітейл» не є, що обмежує реалізацію прав власності позивача щодо вказаного майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved