Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивує позов тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 31.05.2013 року [PERSON] отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав належним чином свої обов'язки за кредитним договором, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 31.08.2016 року утворилась заборгованість в сумі 28072,07 грн., до складу якої входять 2520,67 грн. заборгованості за кредитом, 20546,27 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3192,17 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1312,96 грн. штрафу (процентна складова). Прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 28072,07 грн. та судові витрати. Відповідач направив на адресу суду заперечення проти позову. В запереченнях [PERSON] вказав, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав докази на підтвердження укладення кредитного договору та надання йому кредиту; заборгованість з пені та комісії зазначена банком однією сумою, хоча вказані категорії мають різну правову природу; банк одночасно нарахував пеню та штраф за невиконання кредитних зобов'язань, що суперечить принципу недопустимості притягнення двічі до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення; укладений кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту, а тому банк неправомірно збільшував розмір процентної ставки в односторонньому порядку без повідомлення позичальника. Крім того, позивач не погоджується з правильністю розрахунку кредитної заборгованості, який провів банк. В судове засідання позивач не з'явився. До суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали між собою кредитний договір без номеру від 31.05.2013 року про надання кредиту шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з умовою сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості. Відповідно до Умов кредитування з використанням кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» погашення процентів по кредиту проводиться щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним. За несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня - базова процентна ставка за договором/30, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту, а також пеня - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, яка нараховується один раз на місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. Відповідно до п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. /а.с.6-33/ Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов'язки щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків належним чином не виконував. Станом на 31.08.2016 року утворилась заборгованість в сумі 28072,07 грн., до складу якої входять 2520,67 грн. заборгованості за кредитом, 20546,27 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3192,17 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1312,96 грн. штрафу (процентна складова). Суд вважає безпідставними твердження відповідача щодо того, що в матеріалах справи наявна лише підписана ним анкета-заява, при цьому інших доказів на підтвердження укладення кредитного договору та надання йому кредиту позивачем не надано. Заява позичальника від 31.05.2013 року є, відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання, оскільки у вказаній заяві зазначені всі істотні умови договору надання строкового кредиту, порядок погашення заборгованості, а також зазначено, що відповідач ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами банку (правова позиція ВССУ, висловлена в постанові від 21.12.2016 року у справі № 554/17940/14-ц). Також суд відхиляє посилання відповідача на те, що вказана позивачем сума заборгованості за пенею та комісією вказана однією сумою, що унеможливлює перевірку правильності їх розрахунку. Відповідно до наданого розрахунку вбачається, що заборгованість за «пенею та комісією» утворена шляхом додавання періодичних, одноразових платежів по 50 грн та 100 грн. Відповідно до тарифу за карткою вказана неустойка передбачена у разі: не сплати щомісячного платежу на суму від 100 грн, а після 19.09.2013 року у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн другий місяць поспіль (накази № СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року та № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року). Таким чином, вказана заборгованість виникла лише за одним видом нарахування і не є сумою заборгованості за пенею та комісією. Назва складової заборгованості «пеня та комісія» не змінює її правову природу. Суд також відхиляє доводи відповідача відносно того, що банк одночасно нарахував пеню та штраф за невиконання кредитних зобов'язань, що суперечить принципу недопустимості притягнення двічі до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналіз правової природи заборгованості, нарахованої відповідно до наказів № СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року та № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року, дає підстави для висновку, що вона не є пенею, оскільки не обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а фактично є покладанням на клієнта невигідних правових наслідків (штрафом), який накладається за умови невиконання умов договору: не сплати щомісячного платежу на суму від 100 грн, а після 19.09.2013 року у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн другий місяць поспіль. Таким чином доводи відповідача про одночасне накладення штрафу та пені є безпідставними. Фактично штрафні санкції, які накладені на відповідача це: 1) 500 грн (фіксована частина) + 1 312 грн 96 коп. (процентна складова); 2) «пеня та комісія» - 3 192 грн 17 коп. Системний аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку, що штраф, як вид відповідальності може бути встановлений у відсотковому відношенні до суми боргу, або у визначеному розмірі. При цьому чинне законодавство не виключає можливість визначення розміру штрафу шляхом застосування цих двох підходів. За таких підстав, суд вважає, що визначення суми штрафу за формулою 500 грн (фіксована частина) + 1 312 грн 96 коп. (процентна складова) не суперечить вимогам норм закону. Вказана сума є одним штрафом, його застосування не можна вважати подвійним притягненням особи до відповідальності. Що стосується «пеня та комісія» - 3 192 грн 17 коп., то як встановлено вище його правова природа, підстави застосування і формула розрахунку є відмінною від попереднього. На думку суду, така система штрафів не суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд також відхиляє доводи відповідача щодо неправомірного збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку без повідомлення позичальника. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно з п.28 Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до п.1.1.3.2.3., 1.1.3.1.9., 2.1.1.5.3., 2.1.1.5.4. Умов та правил надання банківських послуг банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобов'язаний не пізніше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримує повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Банк зобов'язаний не рідше 1 разу на місяць у спосіб, вказаний в заяві, надати виписки про стан картрахунку і про проведені за минулий місяць операції. Клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунку і про проведені операції по картрахунку. За відсутності згоди із змінами Правил та Тарифів банку клієнт має право звернутися до банку для розірвання договору і сплатити заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення картки. Як вказує позивач та не заперечив відповідач повідомлення про незгоду зі змінами умов договору відповідач на адресу позивача не надсилав. За таких підстав, доводи відповідача є непереконливими. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.88 ЦПК України. Крім того, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати за розміщення в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання.

Outcome: approved