Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач просить визнати її право на проживання та користування житловою площею в будинку за адресою [ADDRESS] , а також зобов`язати відповідача усунути перешкоди у проживанні та користуванні цим житлом шляхом вселення та передачі ключів від вхідних воріт і дверей до будинку. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі та зареєстрована у спірному будинку з 1989 р. Дане майно належить відповідачеві. У зв`язку із конфліктною поведінкою відповідача вимушена була залишити будинок та проживає окремо. Відповідач не визнає її прав на проживання в цьому будинку та створив їй перешкоди у доступі до житла. 24.02.2020 р. у судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання 07.10.2019, 24.02.2020 рр. не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомив. При цьому, відповідачем не було подано відзиву. На підставі норм ст.ст.280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. 04.10.1989 р. сторони зареєстрували шлюб та з 12.12.1989 р. позивачка зареєстрована у будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та паспорту позивачки. Згідно з даними Червоноградського МБТІ власником даного будинку з 1985 р. є відповідач. Як видно з листа Червоноградського ВП від 29.11.2018 р., з 01.11.2017 р. по 26.11.2018 р. зареєстровано три звернення позивачки з приводу отриманих тілесних ушкоджень. Згідно з медичними документами, що містяться у справі, 03.07.2019 р. позивачка проходила лікування з приводу ЗЧМТ, струсу головного мозку, забою передпліччя і зап`ястя. Зі змісту позовної заяви та пояснень позивачки вбачається, що вказані тілесні ушкодження їй заподіяв відповідач, останній не визнає її права на проживання у спірному будинку. Згідно з ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 2, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази у світлі викладених норм права свідчать про те, що позивачка є членом сім`ї відповідача, який є власником жилого будинку, в якому зареєстрована позивач. Відтак остання має право користуються жилим приміщенням нарівні з відповідачем. Невизнання відповідачем цього права є безпідставним. За таких обставин і міркувань суд вважає, що невизнане право позивачки підлягає судовому захисту. Обраний позивачкою спосіб захисту є законним та ефективним. Зважаючи на викладене, фактичні обставини справи, позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. При пред`явленні позову суд відстрочив позивачці сплату судового збору до ухвалення рішення по суті справи. За подання до суду позовної заяви з двома вимогами немайнового характеру судовий збір становить 1681,60 грн. Згідно з правилами ст. 141 ЦПК України дана сума судового збору підлягає стягнення з відповідача у користь держави.

Outcome: approved