Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач просить витребувати від [PERSON], як добросовісного набувача земельну ділянку площею 0,0178 га, розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 54/1. Посилаючись на те, що заяву, яка вона підписувала подану на імя начальника Управління держкомзему у м. Миколаєві, вважає недійсною, оскільки їй повідомлено було про те, що дана заява виготовляється для поділу земельної ділянки, та скориставшись її похилим віком, а також їй не було розяснено про те, що площа її земельної ділянки буде становити 0,0267 га замість 0,0445 га. Зазначає, що жодного документу, який би давав право на виготовлення проектної документації щодо поділу земельної ділянки та договору про поділ земельної ділянки, вона не підписувала та не укладала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювється. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] належало 4/10 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та побудов № 45 по вулиці Херсонське шосе в місті Миколаєві на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.1990 року, посвідченого державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованому в ММБТІ за № 8232 від 02.08.1990 року. [PERSON] та [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд площею 0,0890 га на підставі рішення Миколаївської міської ради № 18/24 від 11.05.2000 року та видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК № 040368 від 07.07.2000 року. 60/100 частини домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами по вул.. Херсонське шосе, 45, які належать [PERSON] надано нову адресу: вул. Херсонське шосе, 45/1 м. Миколаїв, що підтверджується витягом з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 853 від 23.06.2010 року. Відповідно до заяви від 02.07.2010 року подано на імя начальника управління Держкомзему у м. Миколаєві, [PERSON] та [PERSON] надають згоду та просять розподілити земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 45, площею 0,0890 га на дві земельні ділянки: першу площею 662,45 кв. м [PERSON], другу площею 267,38 кв. м. Грінчук О.І., згідно технічної документації. Позивачка вказує на те, що вищезазначена заява є нікчемною. Відповідно до договорів купівлі-продажу від 28 січня 2016 року [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку за адресою вул. Херсонське шосе 45. Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. На підставі ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В заяві зазначено, що текст заяви ними прочитаний, її зміст зрозумілий і відповідає їхній волі. Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 490. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом\~статті 388 ЦК України\~випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення\~статті 388 ЦК України\~застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Згідно пункту 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 (далі Постанова № 5), застосовуючи положення\~статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Згідно частин 1-3\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1\~статі 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5,6\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач не є власником земельної ділянки яка є предметом спору, оскільки згідно договору купівлі-продажу продала належну їй на праві власності частку земельної ділянки. Відповідно відсутнє порушене право позивача та вона позбавлена права вимагати витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed