Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач Приватне\~акціонерне товариство\~«Європейський страховий\~альянс» звернувся до суду з позов до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків у порядку суброгації в розмірі 7211,10 грн. та судових витрат в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 13 серпня 2020 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант». 12 серпня 2020 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Войнарським А.Й. подано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та судові витрати покласти на позивача. Вказує, що на момент вчинення вищевказаного ДТП відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу Subaru Legacy, д.н.з [NUMBER] , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9822285 від 14.06.2016 року. Як вбачається із позовної заяви, звернення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» відбулося 05 лютого 2020 року представником ПАТ «Європейський страховий альянс» із пропущенням строку в один рік, оскільки шкода внаслідок ДТП була завдана лише майну потерпілого, та саме з даних підстав ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування. Крім того, вказав, що до позовної заяви доданий звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Peugeot 301, реєстраційний номер [NUMBER] . Із висновками відповідач також не погоджується. Огляд проводився 08 серпня 2017 року через значний проміжок часу після ДПТ, а також із врахуванням доказу того, що автомобіль вже відремонтований, унеможливлює встановити, які саме пошкодження та характер їх утворення були завдані транспортному засобі Peugeot 301, д.н.з. [NUMBER] . Оскільки звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Peugeot 301, реєстраційний номер [NUMBER] , складався одноособово та не може бути перевірений відповідачем, тому вважає, що такий доказ не може братися судом до уваги. Таким чином, враховуючи все вище викладене, просить суд відмовити в задоволені позовних вимог ПАТ «Європейський страховий альянс» до [PERSON] в повному обсязі. Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» Білогуб Ю.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила суду, що у них відсутні відомості про те, чи звертався страхувальник Товариство з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування. Також вказала, що їй невідомо, чи отримувала [PERSON] повідомлення про огляд потерпілого транспортного засобу. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явився із невідомих суду на те причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. 24 червня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1049971, відповідно до умов якого Страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля PEUGEOT 301, д.н. [NUMBER] . [PERSON] , 19 травня 2017 року близько 10 год. 10 хв., в м. Тернополі на регульованому світлофором перехресті вул. Збаразька та Бродівська, керуючи транспортним засобом «Subaru Legacy», д.н.з. [NUMBER] , була неуважна, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагувала на її зміну, не розрахувала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки та допустила зіткнення з транспортним засобом «Peugeot 301» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим спричинила останньому матеріальну шкоду. Відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2017 року, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили та не оскаржувалась. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Тобто, вина відповідача у скоєнні ДТП, що сталася 19.05.2017 року встановлена вищевказаною постановою Тернопільського міськрайонного\~суду Тернопільської\~області від 31.05.2018 року. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП, була застрахована\~у\~ТДВ СК «Альфа-Гарант» (поліс ОСЦПВВНТЗ № АІ/9822285). 19.06.2017 року на адресу Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» надійшло повідомлення представника Страхувальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» про подію з транспортним засобом, а також заява про виплату страхового відшкодування. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 15.08.2017 року, вартість відновлювального ремонту PEUGEOT 301, складає 9731,11 грн. 25 січня 2019 року позивач компенсував Страхувальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» витрати на ремонт застрахованого автомобіля у розмірі 7211,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 00789 від 25 січня 2019 року. 05 лютого 2019 року позивачем направлено заяву про виплату страхового відшкодування за вих. № 502/8 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», на що останні направили відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. За змістом пункту 37.1.4\~статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~\~підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. В подальшому, 12 березня 2019 року ПАТ «Європейський страховий альянс» звернулось до відповідача з листом про необхідність здійснити відшкодування майнової шкоди, однак у добровільному порядку відповідач відшкодування не сплатила. Згідно зі\~ст. 1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою\~статті 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2\~статті 1187 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~ст. 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~кодексу, якщо інакше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно ст. 993 ЦК України\~\~та\~\~ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо Законом передбачено такий обов`язок. У зазначеній справі вимога позивача (страховика потерпілої особи) до заподіювача шкоди не є регресні; воно грунтується на інших приписи законодавства. Кредитор в деліктному зобов`язанні (потерпіла особа) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язків заподіювача шкоди (відповідача) з відшкодування шкоди. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілої особи переходить право вимоги до заподіювача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, і деліктне зобов`язання після такої виплати не припиняється має місце заміна кредитора (до страховика потерпілої особи переходить право вимоги, яке належало такому потерпілій особі в деліктному зобов`язанні, в межах виплаченого ним страхового відшкодування). Перехід права вимоги в такому випадку, на думку Великої палати Верховного Суду, є суброгацію. Разом з тим, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно до ст. 3 Закону є здійснення забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Тобто, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З системного аналізу вищевикладених правових норм закону, вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. Тобто, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем у результаті ДТП збитків, є страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується матеріалами справи. На виконання вимоги ст. 33.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] звернулась 22 травня 2017 року до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням особи, відповідальність якої застраховано по дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до ст. 33.3 Закону - Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону. - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Проте, страховика [PERSON] ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було позбавлено права оглянути пошкоджений автомобіль для встановлення розміру вартості відновлювального ремонту як того вимагає Закон, адже що потерпілий Товариством з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у порядку ст. 35 Закону не подавав до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» ні повідомлення, ні заяву про страхове відшкодування з метою отримання страхового відшкодування згідно із Законом та позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів протилежного. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями\~3\~і\~5\~вказаного\~Закону\~реалізує право вимоги, передбачене\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Subaru\~Legacy»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] на час настання страхового випадку була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», то у даному випадку позивач мав звернутись до цієї страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом та з аналогічним позовом в разі незгоди із рішенням про відмову у його виплаті. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Так,\~у постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 04.07.2018\~року у\~справі №\~755/18006/15-ц,\~Верховний Суд\~відступив від\~правового висновку\~зазначеного у\~постанові Верховного\~суду України\~від 23.12.2015\~року у\~справі №\~6-2587цс15,\~та зазначив,\~що відповідно\~до статті\~3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності здійснюється\~з метою\~забезпечення відшкодування\~шкоди,\~заподіяної життю,\~здоров`ю\~та/або\~майну потерпілих\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди та\~захисту майнових\~інтересів страхувальників\~(п.\~36\~Постанови),\~а тому\~покладання обов`язку\~з відшкодування\~шкоди у\~межах страхового\~відшкодування на\~страхувальника,\~який уклав\~відповідний договір\~страхування і\~сплачує страхові\~платежі,\~суперечить меті\~інституту страхування\~цивільно-правової\~відповідальності (п.\~37\~Постанови). В той же час, посилання позивача на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 753/14729/16-ц та у постанові від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Щодо позовних вимог позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає, що вони є похідними від основної позовної вимоги про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, та у зв`язку з тим, що в задоволенні вказаної позовної вимоги судом відмовлено, то і похідні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed