Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], мотивуючи позов тим, що він є спадкоємцем за заповітом після діда [PERSON], який помер [INFO], будучи неповнолітнім фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном на час відкриття спадщини, звернувся в нотаріальну контору, проте отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса не може в зв'язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документа на житловий будинок. Зазначає, що інші спадкоємці відсутні. Вважає, що має право на дане спадкове майно за таких. Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Мизівською сільською радою подано заяву з проханням розглядати справу за відсутності її представника, проти задоволення заяви заперечень немає. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дід позивача - [PERSON]помер [INFO] /а.с.7, 27 зворот/. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин щодо питань про прийняття спадщини слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 року (далі -ЦК 1963 року). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON]відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, збудований у 1966 році, з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у якому він проживав. Оскільки, на момент відкриття спадщини позивач був неповнолітнім, то фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. Вказані будівлі збудовані у сільській місцевості і зареєстровані у погосподарській книзі сільської ради, а тому є підстави вважати, що вони прийняті в експлуатацію і не є самовільним будівництвом та належали спадкодавцю /а.с. 27 зворот/. Заповіт від імені [PERSON]посвідчувався 27.02.2003р., головою Мизівської сільської ради Старовижівського району Волинської області Лисиком С.М. Заповіт не змінений і не відмінений /а.с.8-9/. Позивачеві відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у зв'язку із неподанням правовстановлюючих документів про належність спадкодавцю нерухомого майна - будинку /а.с.16/, інших спадкоємців які претендують на дане спадкове майно немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи /а.с. 23-31/. Враховуючи, що за життя спадкодавець правовстановлюючих документів на житловий будинок не мав, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що він за життя набув право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, захисти своє право позивач може лише у судовому порядку, позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved