Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 600 доларів США, що станом на 08 грудня 2014 року за курсом НБУ складає 14600 грн., та 498 гривень відсотків річних, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 квітня 2014 року він надав сімї [PERSON] в борг 1000 доларів США, про що [PERSON] надав йому розписку, в якій зазначив, що зобовязується повернути борг до 28 вересня 2014 року, але повернув лише 400 доларів США. В квітні 2015 року [PERSON] помер, а його дружина [PERSON] спочатку завірила його, що поверне решту боргу, про що зробила запис у розписці, наданої [PERSON], однак, по даний час гроші не повернула. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач про час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, однак, в судове засідання повторно не зявилась та не повідомила про причини неявки. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. В судовому засіданні позивач пояснив, що 16 квітня 2014 року він надав сімї [PERSON] в борг 1000 доларів США, з яких [PERSON] за свого життя повернув лише 400 доларів США. Після смерті [PERSON] його дружина повністю визнала борг за позикою, на підтвердження чого зробила відповідний запис у розписці свого чоловіка. Однак, до цього часу гроші не повернула та взагалі почала уникати спілкування, що, на його думку, свідчить про відмову від добровільного повернення боргу. На підтвердження своїх тверджень позивач посилався на зміст розписки [PERSON] від 16 квітня 2014 року із записом, зробленим [PERSON]О.(а.с. 2). Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На виконання вимог частини 4 статті 10 ЦПК України, відповідно до якої суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, суд неодноразово розяснював позивачу його обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та наслідки ненадання суду доказів, однак, позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували його твердження про те, що договір позики з ним був укладений [PERSON] в інтересах сімї. Разом з тим, суд зважає на наступне. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 01 грудня 2015 року по справі № 284/413/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, що набрало законної сили 25 січня 2016 року, було встановлено, що [PERSON] 16 квітня 2014 року під розписку надав у позику [PERSON] 1000 доларів США, які останній зобовязувався повернути до 28 вересня 2014 року, але повернув лише 400 доларів США. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення 14973 грн. 60 коп. заборгованості за договором позики, 449 грн. 21 коп. відсотків річних, було відмовлено за безпідставністю з тих мотивів, що на момент розгляду справи відповідач не набула статусу спадкоємця, а тому, не зобовязана задовольняти вимоги кредитора. Зі змісту рішення Народицького районного суду Житомирської області від 01 грудня 2015 року по справі № 284/413/15-ц також вбачається, що встановлена судом обставина щодо отримання у позивача в позику грошей особисто [PERSON] повністю узгоджувалась зі змістом позовних вимог [PERSON] та не заперечувалась відповідачем по справі [PERSON] На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що договір позики з позивачем [PERSON] укладався не в інтересах сімї останнього й, відповідно, не створив обовязків для відповідача, як другого з подружжя, а тому, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 18 січня 2016 року позивачу відстрочено оплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, а тому, в порядку частини 2 статті 82 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved