Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11378469000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 17 700 дол. США, черз кассу банку, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 31.07.2012 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. Сторони досягли згоди, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за умовами договору. Погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтентних платежів в розмірі 480 доларів США 01-го число кожного місяця відповідно Додатку №1 до кредитного договору. 30 січня 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, перенесено строки виконання зобов'язання зі сплати прострочених процентів. Змінено ануїтентний платіж за договором, встановлено в розмірі 270 дол. США, змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 01.08.2017 року 30 січня 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до кредитного договору, відповідно до умов якої, перенесено строки виконання зобов'язання зі сплати прострочених процентів. Змінено ануїтентний платіж за договором, встановлено в розмірі 271,50 дол. США. 30 січня 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №4 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено дату сплати ануїтентного платежу з 01 на 25 число кожного місяця. У зв'язку зневиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 16.10.2009 року виникла просторочена заборгованість по кредиту та відскотам в розмірі 137 999,10 грн, 835,31 грн. - пені, 500,00 - нустойки. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.02.2010 року з відповідача [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором 311378469000 від 01.08.2008 року по відсоткам та пені 138502,55 грн., а також 1505,02 грн. судових витрат. Вказане рішення набрало законної сили 22.02.2012 року та по даному рішенні суду було видано виконавчий лист. 04 липня 2012 року виконавче провадження за виконавчим листом №2-844/10 було закінчено, а кошти, які надійшли 08 та 10 травня 2012 року в рахунок погашння заборгованості в розмірі 2600 доларів США розподілено на погашення заборгованості по основному боргу. Однак зобов'язання позивача за кредитним договором залишаються невиконані належним чином у повному обсязі та станом на 10.05.2012 року залишається непогашеним заборгованість по сплаті процентів річних користування кредитом у розмірі 3 448,43 долари США. Крім того, у зв'язку з цим у позивача виникає право на стягнення збитків, які відповідно до положень ст. 625 ЦК України полягають у: 9 209,47 грн. розміру 3% річних та 16 620,31 грн. - інфляційних втрат. На підставі викладеного позивач звернувся до суду та просить стягнути заборгованість та збитки. Представник позивача за довіреністю Майданюк С.П. до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 01.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11378469000 (а.с. 6-13). Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року у Статут АКІБ «УкрСиббанк» були внесені зміни, відповідно до яких нове повне найменування банку стало - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Відповідно до положень ЦК України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є організацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 17 700 дол. США, готівкою через кассу банку, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 31.07.2012 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. Сторони досягли згоди, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки встановленої умовам доовору. 30 січня 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, перенесено строки виконання зобов'язання зі сплати прострочених процентів. Змінено ануїтентний платіж за договором, встановлено в розмірі 270 дол. США, змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 01.08.2017 року 30 січня 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до кредитного договору, відповідно до умов якої, перенесено строки виконання зобов'язання зі сплати прострочених процентів. Змінено ануїтентний платіж за договором, встановлено в розмірі 271,50 дол. США. 30 січня 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №4 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено дату сплати ануїтентного платежу з 01 на 25 число кожного місяця. У відповідності до умов п. 1.3.1 Договору за користування кредитними коштами понад аствновлений Договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого в Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. Відповідно Додатку №2 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтентних платежів в розмірі 480 доларів США 01-го число кожного місяця. Умови договору Позичальником належним чином не виконувались у зв'язку з чим рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.02.2010 року з відповідача [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором 311378469000 від 01.08.2008 року по відсоткам та пені 138502,55 грн., а також 1505,02 грн. судових витрат. Вказане рішення набрало законної сили 22.02.2012 року та по ньому 17.03.2010 року було видано виконавчий лист №2-844/10. Виконавчий документ звертався на примусе виконання (а.с. 28-33). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Таким чином, позивач свій обов'язок по кредитному договору, щодо надання відповідачу кредиту виконав, надавши позичальнику кредит, готікою через касу банку для подальшого їх використання за цільовим призначенням, що підтверджується заявою на видачу готівки №42 від 01.08.2008 року (а.с. 27). Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. А тому, станом на 31.05.2012 року заборгованість за кредитним договором за період з 26.10.2009 року по 25.05.2012 року становить 3 448,43 доларів США по процентах річних за користування кредитом, що за курсом ставки НБУ на 26.09.2016 року (дата звернення з даним позовом до суду) складає 89624,92 грн. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до цього у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання відповідачем зобов'язань за договором, зокрема у відповідності до п. 5.5. Договору уразі не сплати позичальником більше ніж на 1 місяць щомісячного ануїтентного платежу. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кдексу. Згідно положень боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Отже, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору, остння також повинна сплатити позивачу за період з 22.02.2010 року по 10.05.2012 року 3% річних, що становить 9 209,47 грн. та інфляційні втрати, що становлять 16620,31 грн. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних судом враховуються правові позиції Верховного суду України №113 цс 14 висловлену в постанові від 01.10.2014 року та №6-2759цс15, якими зазначено, що «за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові»; «Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті». Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» у разі укладення договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, а не в еквівалентному виражені гривні до долара США на час вирішення спору. Згідно п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Таким чином, під час судового розгляду достовірно судом встановлено, що у позивача є наявні усі необхідні ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а відтак банк правомірно надав позичальнику кредит в іноземній валюті, а тому заборгованість за такими зобов'язаннями підлягає стягненню у валюті кредиту. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 1731,85 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0012656358 від 26.09.2016 року також підлягає стягненню з відповідачів, так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved