Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи це тим, що 16.10.2007 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 010/09-01/272/07. Відповідно до умов даного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 469 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, із терміном повернення кредиту, відсотків і винагороди до 15.10.2017 р. Згідно умов кредитного договору, відповідач зобов'язався повернути позивачу кредит та відсотки, в порядку і в терміни, встановленні кредитним договором. Однак, відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань щодо вчасного повернення кредиту та відсотків, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 308 818,11 грн. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 308 818,11 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з мотивів викладених у позовній заяві та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися у судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 16.10.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», який змінив найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 010/09-01/272/07, надалі - кредитний договір. Згідно умов кредитного договору, позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 469 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит частинами і сплатити відсотки в строк до 15.10.2017 р. та виконати інші зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та умовах, встановленні договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 469 000,00 грн., на терміни і на умовах, передбачених у кредитному договорі. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковий до виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору, позичальник взяв на себе зобов'язання використати кредит на зазначені у договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплати нарахованих відсотків на умовах, передбачених цим договором. Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає іншій у власність грошові кошти, а інша - зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Як вбачається з статей 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів у випадку прострочення повернення чергової частини позики. Згідно з умовами пункту 4.1.1 кредитного договору вбачається, що у разі прострочення позичальником грошового зобов'язання, останній сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач має загальну заборгованість у розмірі 308 818,11 грн., що складається з: 280 451,57 грн. - заборгованість за кредитом; 26 861,88 грн. - заборгованість за відсотками; 462,73 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 1 041,93 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків. Відповідно до статей 549, 550, 551 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Таким чином, відповідач неналежно виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 308 818,11 грн. Дослідивши та проаналізувавши усі вищевказані обставини, суд прийшов до висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості, та вважає, що позов підлягає до задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 308 818,11 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved