Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.09.2008 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобовязалася повернути банку отриманий кредит та сплатити відсотки за користування ним у порядку та строки, обумовлені договором. Відповідачем платежі в рахунок погашення боргу здійснюються з порушенням графіку та не в повному обсязі. Станом на 31.03.2015 р. сума заборгованості склала 24368,49 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом 14481,65 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8188,34 грн., заборгованість за пенею та комісією 300,00 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 1148,50 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 24368,49 грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 243,68 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, надав суду заяву, у якій просить суд провести судове засідання без його участі. Також згідно даної заяви підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи та додатково просить стягнути з відповідача витрати, повязані з публікацією оголошення у пресі про виклик відповідача до суду у розмірі 420 грн. Відповідач у судове засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи відповідно до ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с.49) і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяви про розгляд справи у її відсутність також не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 25.09.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н від 25.09.2008 року, на підставі якого [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві (а.с.14). При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позичальник зобовязалася повернути банку отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у порядку та стоки, обумовлені договором. Відповідачем платежі в рахунок боргу здійснюються з порушенням графіку та не в повному обсягу. Згідно розрахунку заборгованості, яку позивач просить стягнути на його корить з відповідача станом на 31.03.2015 р. сума заборгованості склала 24368,49 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом 14481,65 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8188,34 грн., заборгованість за пенею та комісією 300,00 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 1148,50 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦКУ країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.09.2008 р. в розмірі 22669,99 грн., в яку входить сума заборгованості за кредитом 14481,65 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8188,34 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. В частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в сумі 300,00 грн. та штрафів в сумі 1398,50 грн., суд дійшов наступного. Основним зобовязанням позичальника за кредитним договором є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобовязанням є сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в якому міститься місто Луганськ Луганської області. Як вбачається зі справи, відповідач [PERSON] зареєстрована у [INFO], а тому вона є суб'єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. При цьому суд зазначає, що позивачем не зазначено, яку частку у 300,00 грн. складає пеня, а яку комісія, тому суд позбавлений можливості визначити розмір комісії окремо від пені, та перевірити правильність її нарахування. За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 300,00 грн. та штрафів в сумі 1398,50 грн. необхідно відмовити в їх стягненні, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» встановлена заборона їх нарахування з 14.04.2014 року. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на оплату оголошення у пресі пропорційно до задоволеної частини вимог. Позивачем при подачі позову була сплачена сума судового збору у розмірі 243,68 грн. та здійснені витрати на оплату оголошення у пресі в сумі 420 грн., а всього судові витрати складають 663,68 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені на 93,03 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у загальному розмірі 617,42 грн. (663,68*93,03 % / 100 = 617,42 грн.). Згідно Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року справи, підсудні Ленінському районному суду м. Луганська розглядаються Сватівським районним судом Луганської області. У звязку з вищевикладеними обставинами, позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial