Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 24.01.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір. Відповідно до договору позивач надав кредит у сумі 15000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом із сплатою 30 % річних. Банк свої зобов′язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов′язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, просив її задовольнити з викладених підстав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Оскільки представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідачка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що 20.12.2010 року відповідачка [PERSON] заповнила анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7). З вказаної заяви [PERSON] від 20.12.2010 року вбачається, що відповідачка просила надати саме зарплатну картку, а не кредитну. Всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України представник позивача в судовому засіданні не надав докази того, що відповідачка отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжну картку кредитка «Універсальна». Вказані докази також не містять і письмові матеріали справи. Крім того, а ні письмові матеріали справи, а ні представник позивача в судовому засіданні не надав суду в розумінні положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України належні та допустимі докази укладення між позивачем та відповідачкою кредитного договору від 24.01.2011 року. Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 24.01.2011 року не є кредитним договором. Крім того, з вказаної копії довідки неможливо ідентифікувати особу, яка її підписала. Надану представником позивача копію виписки, як доказ видачі кредитних коштів відповідачці суд до уваги не приймає, з урахуванням наступного. Вказана виписка сформована за період починаючи з 01.01.2000 року, в той час як письмові матеріали справи не містять жодного доказу, що відповідачка взагалі була клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» з 01.01.2000 року. Письмові матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка отримала саме картку [NUMBER] та картку [NUMBER]. Крім того, суд звертає увагу на те, що з виписки по картці [NUMBER] не вбачається, що відповідачці був встановлений кредитний ліміт у розмірі 15000 грн. Як вбачається, з виписки по картці [NUMBER], кредитний ліміт становить 10710 грн., а розрахунок за допомогою картки мав місце починаючи з 16.10.2012 року. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed