Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач просить визнати недійсним договір оренди землі №73/том, укладений між ним та ТзОВ «Агро-М» 01.02.2012 р., зареєстрований у відділі Дежкомзему у Ярмолинецькому району 01.10.2012 р. за №682580004003301 та скасувати його державну реєстрацію. Позовні вимоги мотивовані тим, що цей договір позивач не підписував, а підпис під договором належить іншій особі, договір не містить усіх істотних умов, передбачених у ст. 15 Закону України «Про оренду землі», недотриманий порядок передачі землі в оренду. В судових засіданнях позивач та представник позивача позов підтримали з аналогічних мотивів. Ствердили, що позивач перебував у договірних відносинах з ТзОВ «Агро-М», уклавши договір оренди земельної ділянки від 01.08.2011 р.. Цей договір зареєстрованим не був. У 2016 р., бажаючи розірвати цей договір оренди, позивач взнав, що начебто від його імені укладено спірний договір від 01.02.2012 р., а відповідач вважає договір від 01.08.2011 р. недійсним. Покликаються на те, що договір від 01.02.2016 р. позивач не підписував, примірника цього договору у позивача не має, а земельна ділянка за цим договором була передана в оренду відповідачу завчасно на виконання юридично ще не укладеного договору, який був зареєстрований лише 01.10.2012 р.. Представник відповідача 1 проти позову заперечив з мотивів, зазначених у запереченні. Покликається на те, що оскаржуваний договір є зареєстрованим у Державному реєстрі земель, що свідчить про достовірність відомостей. Цей договір у відповідності до п. 41 був укладений у трьох примірниках, а відтак, один примірник має бути у розпорядженні позивача. Оскаржуваний договір виконувався відповідачем позивач щорічно отримував орендну плату. Договір оренди від 01.08.2011 р. вважає таким,що не створює правових наслідків, оскільки такий не пройшов державну реєстрацію. При цьому, оригінал оскаржуваного договору відповідач 1 суду не надав, письмово повідомивши про те, що такий не віднайдено, оскільки відповідач 1 є стороною багатьох договорів оренди земельної ділянки, попереднє керівництво відповідача 1 не передало усієї документації новому керівництву, ряд документів було вилучено правоохоронними органами в ході обшуків. Також представником відповідача 1 подано заяву про застосування позовної давності, мотивовану тим, що будучи стороною оскаржуваного договору, для позивача днем початку перебігу позовної давності є дата укладення договору. Відтак, на дату звернення із позовом сплив загальний строк позовної давності. Представник відповідача 2 у судових засіданнях повідомила про відсутність у розпорядженні Ярмолинецької райдержадміністрації будь-яких документів щодо укладення та виконання оскаржуваного договору. Третя особа явку уповноваженого представника у судові засідання не забезпечила. На запит суду із супровідним листом від 16.05.2017 р. було надано запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 01.10.2012 р. та повідомлено, що оригінал договору оренди земельної ділянки відсутній. Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. Позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського вробництва площею 2,66 га кадастровий номер 6825888800:03:012:0088, розташованої на території Томашівської сільської ради на підставі рішення сесії Томашівської сільської ради №17 від 25.04.2001 р., що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю Р1№773492, зареєстрованого 04.09.2001 р. за №78 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. 01.08.2011 р. між [PERSON] (орендодавець) та ТзОВ «Агро-М» (орендар) був підписаний договір №73/том земельної ділянки площею 2,66 га. строком на 5 років. Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно із п. 41 договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно із ст. 17 вказаного закону, об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно із п. 19 договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5 днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. На наданому суду примірнику договору відсутній запис про реєстрацію цього договору у відділі Держкомзему у Ярмолинецькому районі, сторони визнали не проведення державної реєстрації договору. При цьому, сторонами був підписаний акт приймання-передачі до договору оренди земельної ділянки без зазначення дати його складання. Представник відповідача заперечив факт внесення ним орендної плати по цьому договору. Покликання позивача на фактичне виконання сторонами саме цього договору не доведено у встановленому порядку належними доказами. Так, відповідно до п. 10 вказаного договору, орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Однак, жодного доказу внесення орендної плати у цей період до укладення оскаржуваного договору, або у пізніший період після укладення оскаржуваного договору але із посиланням на виконання договору від 01.08.2011 р., суду надано не було. Обумовлені договором додатки до нього позивачем суду не надано. З пояснень позивача вбачається, що він вважав такий договір укладеним і чинним і у складі групи мешканців 30.08.2016 р. звертався до орендаря щодо припинення договірних відносин. Зазначений договір позивачем не оскаржувався. З матеріалів справи вбачається, що між тими ж сторонами 01.02.2012 р. був укладений інший договір оренди земельної ділянки №73/том аналогічної форми та змісту (за винятком нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати). Договір зареєстрований у відділі Дежкомзему у Ярмолинецькому району 01.10.2012 р. за №682580004003301 із вчиненням відповідного запису у Державному реєстрі земель. Договір укладено на 5 років (п. 7). Сторонами також був підписаний акт приймання-передачі до договору оренди земельної ділянки без зазначення дати його складання. Обумовлені договором додатки до нього позивачем суду не надано, не зважаючи на вимоги ухвали суду. Договір та акт приймання-передачі містить підпис в графі «орендодавець» від імені [PERSON]. Підставою недійсності договору позивач вказує неналежність їй цього підпису. У звязку із цим судом неодноразово зясовувалось питання можливості проведення судової почеркознавчої експертизи. Однак, ні позивач, ні представник відповідача не надали суду оригіналу договору, посилаючись на його відсутність, невіднайденість тощо. Не було отримано оригіналу договору і на численні запити суду до відповідних установ. Відділ Держгеокадастру в Ярмолинецькому районі, підтвердивши реєстрацію договору оренди землі, ствердив про відсутність оригіналу такого договору. Зазначене унеможливлює проведення експертизи. Таким, чином, стверджуваний позивачем факт підробки підпису на оскаржуваному договорі та його не укладення позивачем не доведений суду у встановленому порядку належними доказами. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що про укладення даного договору позивачу було відомо, позивач отримував у відповідача на виконання договору орендну плату у натуральній формі, що підтверджується відомостями з виплати орендної плати за періоди дії оскаржуваного договору. Факт отримування від відповідача сільськогосподарської продукції в рахунок орендної плати позивач не заперечив. Доказів існування інших чинних договорів оренди земельної ділянки, на виконання яких могла надаватись така сільськогосподарська продукція, суду не надано. Згідно із ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Такі обставин не були доведені та з матеріалів справи не вбачаються. Покликання позивача на відсутність між сторонами згоди з усіх істотних умов договору (а саме умов передачі у заставу та внесення до статутного фону права оренди земельної ділянки), спростовується матеріалами справи. Враховуючи, що суду не було доведено факту наявності у позивача іншої земельної ділянки, покликання представника позивача не неконкретизованість у цьому акті земельної ділянки до уваги не приймається при тому, що позивачем не було подано обумовлених у договорі додатків до нього, у т.ч. плану, схеми земельної ділянки, кадастрового плану тощо. Щодо умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду, то в силу п. 15 розд. ІХ Прикінцеві положення ЗК України, введено мораторій на відчуження у будь-який спосіб земельних ділянок сільськогосподарського призначення, вимоги якого не підлягають зміні за домовленістю сторін. Не заслуговують на увагу й покликання представника позивача, що земельна ділянка була передана в оренду відповідачу завчасно на виконання юридично ще не укладеного договору, який був зареєстрований лише 01.10.2012 р.. Так, позивачем не доведено дати фактичної передачі земельної ділянки в оренду при тому, що акт приймання-передачі такої дати не містить. Згідно із п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відтак, наявність підстав, передбачених у ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання оскаржуваного договору недійсним не була доведена у встановленому порядку належними доказами. З урахуванням наведеного, не вбачаються підстави і для задоволення позовних вимог і в частині зобовязання скасувати державну реєстрацію договору оренди, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про визнання оскаржуваних договорів недійсними. При цьому, покликання відповідача 1 на сплив позовної давності не приймається до уваги, оскільки за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за доведеності позовних вимог. Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed