Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач ПАТ «Український бізнес банк» у грудні 2013 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] В якому прохали : стягнути з відповідача на користь ПАТ «Український бізнес Банк» заборгованість за кредитним договором №84884 від 06 лютого 2012 року у розмірі 3 766 грн. 64 коп. та судовий збір - 229 грн. 40 коп. 21 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ «Український бізнес банк». В якій прохав: визнати порушеними його права, як споживача при укладенні договору про відкриття карткового рахунку, надання кредиту і обслуговування платіжної кредитної картки фізичної особи №84884 від 06 лютого 2012 року; визнати недійсним договір про відкриття карткового рахунку, надання кредиту і обслуговування платіжної кредитної карки фізичної особи №84884 від 06 лютого 2012 року. 12 лютого 2014 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Країнський бізнес Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним та об'єднання її в одне провадження з первісним позовом ПАТ «Український бізнес банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник банку в судовому засіданні первісний позов підтримала, в задоволенні зустрічної позовної заяви прохала відмовити в повному обсязі. [PERSON]. в судовому засіданні первісний позов не визнав, прохав задовольнити зустрічну позовну заяву. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви. Судом встановлено, 06 лютого 2012 року між ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON] був укладений договір про відкриття карткового рахунку, надання кредиту і обслуговування платіжної кредитної карки фізичної особи за №84884 від 06 лютого 2012 року, про що свідчить підпис [PERSON] 06 лютого 2012 року ПАТ «Український бізнес банк» надало [PERSON] : інформацію про умови кредитування і орієнтовну сукупну вартість кредиту, розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної відсоткової ставки, з якими останній був ознайомлений, про що свідчить його підпис. Також 06 лютого 2012 року [PERSON] власноручно заповнив анкету-заяву та скріпив її своїм підписом, котра містить банківські дані, зокрема суму кредиту ліміту - 3 000 грн., заявлену клієнтом та базову проценту ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору, яка складає 36% на місяць із розрахунку 365/366 днів у році. Відповідно до умов договору банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає платіжну кредитну картку, надає клієнту короткострочний кредит, який видається у разі перевищення суми операції над сумою залишку по рахунку, шляхом встановлення ліміту кредитування. У відповідності з Роділом І кредитного договору допустимий розмір овердрафту складає 3 000 гривень. Термін дії овердрафту 12 місяців з 07 лютого 2012 року по 06 лютого 2013 року зі сплатою 36 відсотків річних без ПДВ. [PERSON], відповідно до п.2.2.5 кредитного договору, зобов'язався погашати заборгованість за овердрафтом, відсотками за його використання, несанкціонованим овердрафтом, відсотками за його використання, а також сплачувати комісії на умовах і у строк передбаченими кредитним договором. Відповідно до п.7.1 кредитного договору, сукупна вартість овердрафту, яка включає вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань наведена в додатку №1, який є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п.7.2 договору, сторони підтверджують, що клієнту надана повна інформація про всі умови кредитування банком фізичних осіб, та з усіх запропонованих. [PERSON] обрав саме умови кредитування, які містяться у даному договорі. Відповідно п.7.3 кредитного договору клієнт повідомлений про сукупну вартість кредиту і реальну процентну ставку за кредитом, вказану в додатку №1. Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Статтею 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, a також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.230 ЦК України. якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Договір, укладений під впливом омани, є оспорюваним правочином, і тягар доказування у даній категорії справ щодо доведеності наявності омани на момент вчинення правочину покладається на сторону позивача. Натомість, [PERSON] в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження зазначених обставин. До договору наданого суду [PERSON] суд віднісся критично, оскільки цей договір не містить даних про номер договору та дати його укладання, тобто відповідач надав суду пустий бланк договору, котрий не зрозуміло яке відношення має до оскаржуваного договору за №84884 від 06 лютого 2012 року. Таким чином, [PERSON] необґрунтовано посилається на те, що банк порушив його права, не надавши повну інформацію щодо укладеного договору, оскільки при його укладенні він був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання і запропонованої редакції договору, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного, [PERSON] суду не надано. Відповідно до п.14 Постанови №5 ПВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» : При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст.215, 1048-1052, 1054-1055), ст.18-19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (ст.1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч.1 ст.215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (ст.ст.536, 638, 1056-1 ЦК). Таким чином, банком не були порушені вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів». Як встановлено у судовому засіданні, протягом дії кредитного договору [PERSON] не звертався до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої до підписання його редакції, за роз'ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. Відповідач [PERSON] своїх зобов*язань за договором належним чином не виконує. Станом на 04 грудня 2013 року сума заборгованості за договором про відкриття карткового рахунку, надання кредиту і обслуговування платіжної кредитної картки фізичної особи №84884 від 06 лютого 2012 року становить 3 766 грн. 64 коп., з яких : заборгованість за кредитом - 2 355 грн. 74 коп.; заборгованості за відсотками -1 410 грн. 90 коп. Згідно ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання ). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову, так як [PERSON] порушив зобов'язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором або законом, вказаних у ст.611 ЦК України та стягнення з нього заборгованість за кредитним договором. У зустрічному позові [PERSON] до ПАТ «Український Бізнес Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним слід відмовити, оскільки договір є укладеним на умовах та в порядку, визначеному чинним законодавством України, з дотриманням принципу свободи, а також встановлених законом вимог щодо письмової форми та змісту, а тому відсутні будь-які законні підстави для визнання його недійсним.

Outcome: approved