Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 45 768,51 гривень, посилаючись на те, що 22.03.2011 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н, згідно якого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 18.12.2018 року між сторонами укладено додаткову угоду відповідно до якої строк погашення кредиту до 25.03.2019 року, процентна ставка по кредиту 0,01%, клієнт зобов`язується проводити платежі на погашення заборгованості по договору в розмірі не менше 5044,65 гривень в строк не пізніше 18.12.2018 року, подальше погашення заборгованості проводиться шляхом здійснення платежів в розмірі 9515,39 гривень до 25 числа місяця. У зв`язку із не виконанням відповідачем умов договору, станом на 06.01.2021 року у неї виникла заборгованість, яка складається з: 10 687,58 гривень - заборгованість за кредитом; 8 516,12 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 26 564,81 гривень - заборгованість за пенею, які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 2270,00 гривень. З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа відповідно до п.4 ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначною справою, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч.3 ст.274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2021 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідач отримала 05.03.2021 року. Однак, у наданий судом строк та станом на 26 жовтня 2021 року відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалася, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 22.03.2011 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н, згідно якого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 18.12.2018 року між сторонами укладено додаткову угоду № SAMDN50000042731163 відповідно до якої строк погашення кредиту до 25.03.2019 року, процентна ставка по кредиту 0,01%, клієнт зобов`язується проводити платежі на погашення заборгованості по договору в розмірі не менше 5044,65 гривень в строк не пізніше 18.12.2018 року, подальше погашення заборгованості проводиться шляхом здійснення платежів в розмірі 9515,39 гривень до 25 числа місяця АТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з розрахунку доданого до позовної заяви, [PERSON] користувалася кредитними коштами та періодично погашала заборгованість. Станом на 06.01.2021 року у відповідача виникла заборгованість, яка складається з: 10 687,58 гривень - заборгованість за кредитом; 8 516,12 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 26 564,81 гривень - заборгованість за пенею. З матеріалі справи вбачається, що позивач посилаючись на положення ч. 1ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак, Додатковою угодою № SAMDN50000042731163 від 18.12.2018 року між сторонами визначено як процентну ставку так і строки погашення кредиту. Разом з цим, [PERSON] порушила взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов`язання з погашення заборгованість по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості. Оскільки відповідач односторонньо порушила взяті на себе зобовязання за кредитним договором то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов договору, позикодавець вправі вимагати повернення заборгованості та виплати належних за цим договором платежів, в тому числі пені, на умовах, передбачених договором. На підставі викладено, суд, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконувала передбачені кредитним договором обов`язки по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, має прострочену заборгованість, що у свою чергу порушує права ПАТ КБ «Приватбанк», а отже позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 10 687,58 гривень заборгованості за кредитом та 8 516,12 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитом, підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Проте, із заявленим розміром пені, що позивач просить стягнути з відповідача, суд не може погодитись, оскільки даний розмір пені перевищує прострочену заборгованість з оплати кредиту, тим самим перевищує розмір збитків, і є неспівмірним із розміром боргу за тілом кредиту. Отже, суд, знаходить за доцільне зменшити розмір неустойки у вигляді пені в сумі 26 564,81 гривень до розміру тіла кредиту, а саме до 10 687,58 гривень. Судом також встановлено, що відповідач контррозрахунки заборгованості по кредитному договору не надала, підстави зменшення розміру заборгованості суду не зазначила, а оскільки надані позивачем відомості складені компетентною посадовою особою і неоспорені відповідачем, то вони судом приймаються як достовірні, з огляду на це позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі пропорційному до задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved