Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою, яку в судовому засіданні уточнив, та просить виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у Київському РВ у м. Харкові ГУДМСУ в Харківській області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.03.2008 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір №HAEEGA15710001. Відповідно до п. 8.1. кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 46000,00 доларів США строком до 10.03.2028 p., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач 13.03.2008 р. уклали договір іпотеки №HAEEGA15710001. Згідно з п.33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2006 р. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору тобто відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 07.07.2010 р. рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Про що були надіслані письмові повідомлення. Таким чином, відповідач та усі інші мешканці підлягають виселенню з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, негативно відобразиться на її ціну, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Також договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідачка [PERSON], відповідачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], представник відповідачки [PERSON] [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Відповідачка [PERSON] надала суду письмові заперечення, в яких просила при вирішенні справи врахувати правову позицію Верховний Суду України, викладену в постанові від 18.03.2015 р. по справі № 6-39 цс15, а саме за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Тому відповідачка вважає, що оскільки квартира, яка є предметом іпотеки, не була придбана за кошти ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а була лише передана, як предмет застави за споживчим кредитом, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягають. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської радив судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку. Подали до суду заяву, в якій просять розглядати справу у відсутності їх представника. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, третя особа належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутність Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської радивідповідно до ст. 169 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачку [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], її представника [PERSON], відповідачку [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 13 березня 2008 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №HAEEGA15710001, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 46000,00 доларів США строком до 10.03.2028 p. 13 березня 2008 р. між позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою [PERSON] укладено договір іпотеки №HAEEGA15710001, згідно умов якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідна до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.07.2010 р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAEEGA15710001 від 13.03.2008 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Квартира [ADDRESS], що була передана в іпотеку, належить відповідачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, кладеного 20 жовтня 2006 року. Таким чином, в іпотеку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 13.03.2008 р. була передана квартира, яка ще з 20.10.2006 р. належала позивачці, та не була придбана за кредитні кошти, отримані в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №HAEEGA15710001 від 13.03.2008 р. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки в іпотеку передана квартира, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому немає передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Outcome: dismissed