Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, який мотивує тим, 08.04.2013 р. фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», [PERSON], що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 08.04.2013 р. та взяв на себе зобовязання виконувати умови Договору. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 26005053718008 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку [PERSON] і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». 22.07.2014 р. відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за договором станом на 06.01.2017 р. сума заборгованості склала 42786,46 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом 8000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 12931,56 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 17600,64 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредиту 4254,26 грн. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у зазначеному розмірі, а також судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, в позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає. (а.с. 2-4). Відповідач у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією. В частині стягнення заборгованості за пенею позовні вимоги не визнав, посилаючись на застосування до цієї частини позову мораторію. (а.с. 54). Частиною 4\~ст.174 ЦПК України\~встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності. Однак суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 08.04.2013 р. фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», [PERSON], що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 08.04.2013 р. та взяв на себе зобовязання виконувати умови Договору. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 26005053718008 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку [PERSON] і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позичальник зобовязалася повернути банку отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у порядку та стоки, обумовлені договором. Відповідачем платежі в рахунок боргу здійснюються з порушенням графіку та не в повному обсягу. Згідно розрахунку заборгованості, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача станом на 06.01.2017 р. сума заборгованості склала 42786,46 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом 8000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 12931,56 грн., заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 17600,64 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредиту 4254,26 грн. (а.с. 26-27). 22.07.2014 р. відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с. 29). Згідно ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобовязань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльної фізичної особи її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 04 грудня 2013 року у справі №6-125цс13. Отже, враховуючи наведене, факт припинення діяльності ФОП [PERSON] 22.07.2014 року розяснення Постанови ВСУ від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення наявної заборгованості за договором № б/н від 08.04.2013 року з громадянина фізичної особи [PERSON] Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦКУ країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.04.2013 р., а саме: сума заборгованості за кредитом 8000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 12931,56 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредиту 4254,26 грн. - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 17600,64 грн., суд дійшов наступного. Основним зобовязанням позичальника за кредитним договором є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобовязанням є сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в якому міститься місто Сватове Луганської області. Як вбачається зі справи, відповідач зареєстрований у м. Сватове, а тому він є суб'єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів. Як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 06.01.2017 року розмір пені за порушення строків розрахунків становив 17600 грн. 64 коп., який утворився\~за період з\~08.04.2013 року по 06.01. 2017 рік. Розмір пені за порушення строків розрахунків станом на 14 квітня 2014 року становив 24 грн. 29 коп., який утворився\~за період з\~08.04.2013 року по 14.04.2014 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення пені з врахуванням принципу диспозитивності підлягає частковому задоволенню, а саме в сумі 24 грн. 29 коп. Щодо стягнення пені за період з 14 квітня 2014 року по 18 січня 2017 року, то в цій частині у позові слід відмовити. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1600,00 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 58,92 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 942,72 грн. (1600 *58,92 % / 100 = 942,72 грн.). У звязку з вищевикладеними обставинами, позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial