Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Позивач ПАТ КБ « ПриватБанк » звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 45066,35 гривень . В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 28 жовтня 2010 року відповідно до укладеного договору б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . Оскільки відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів, то виникла заборгованість в сумі 45066 гривень 35 копійок , з яких: 2976,72 гривні заборгованість за кредитом, 36080,66 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом, 3386,76 гривень заборгованість за пенею та комісією, штраф 500 гривень (фіксована частина) та 2122,21 гривня - штраф ( процентна складова). Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем не надано відзиву на позовну заяву . Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку , що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено , що 28.10.2010 між Публічним акціонерним товариством [PERSON] «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір без номера , згідно якого останній отримав кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . Оскільки відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, то станом на 31.12.2017 утворилась заборгованість в розмірі 45066,35 гривень. Правильність розрахунку відповідачем не оспорена. За змістом статей 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини з приводу договору кредиту. Кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно з вимогами ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до договору. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно наданого Банком розрахунку суми заборгованості вбачається, що відповідач до 03 липня 2015 року виконував зобовязання перед банком у частині сплати тіла кредиту та процентів за користування ним, які на час укладення договору становили 30 %. З липня 2015 року відповідач припинив сплату кредиту та процентів за користування ним, у звязку із чим виникла заборгованість в зазначеній сумі. Проценти за користування кредитом з квітня 2015 року Банком нараховувались за ставкою 43,20% річних. Разом з тим, доказів домовленості або належного повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки за договором чи визнання її відповідачем шляхом сплати процентів у такому розмірі, Банком суду не надано. А тому вважає, що підлягають до задоволення вимоги , виходячи із процентної ставки, яка була узгоджена сторонами при укладанні кредитного договору. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною ним в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17. Щодо нарахування позивачем штрафів (фіксована частина, процентна складова) слід враховувати таке. Зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення несвоєчасне виконання зобовязань. Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 2122,21 гривня (процентна складова) за таке ж саме порушення. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової), оскільки чинним законодавством не передбачена подвійна відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань. За таких обставин суд стягує тіло кредиту 2976,72 гривень та заборгованість по процентах в сумі 2312,13 ( тіло кредиту 2976,72 х 30% : 365 днів х 945 днів прострочення : 100). А всього, підлягає до стягнення 2976,72 + 2312,13 + 3386,76 = 8675,61 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог . (19,25% від 1762грн. = 339.19) На підставі викладеного та

Outcome: approved