Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що -19 грудня 2007 року помер спадкодавець [PERSON]; -прізвище позивача [PERSON] було змінено 1 жовтня 2014 року після укладення шлюбу з «Браєр» на «Вучкан»; -після смерті [PERSON] вони, як спадкоємці, звернулися до Хустської державної нотаріальної контори та 21 листопада 2008 року отримали Свідоцтво про спадщину за законом та Договір про розподіл спадкового майна, згідно яких спадщина після смерті [PERSON] складається з: 1/2 частини складських приміщень, що розташовані за адресою: м.Хуст, вулиця І.Франка, будинок №199; 1/2 частини складу №1, що розташований за адресою: м.Хуст, вулиця І.Франка, будинок №201; магазину продовольчих та супутніх товарів, що розташований за адресою: м.Хуст, майдан Незалежності, будинок №18/1; кафе - магазину «Тонік», що розташований за адресою: м.Хуст, вулиця К.Січі, б/н; гаражу, що розташований за адресою: м.Хуст, вулиця К.Січі, №6/3; земельної ділянки, що розташована за адресою: м.Хуст, вулиця Кукольника, будинок №26; транспортного засобу, марки «MITSUBISHI Pajero», реєстраційний номер [NUMBER]; транспортного засобу, марки ЗИЛ 431610, реєстраційний номер [NUMBER]; транспортного засобу, марки ЗИЛ 431412, реєстраційний номер [NUMBER]; -в Свідоцтві про право власності на спадщину до складу спадкового майна, що перейшло їм в порядку спадкування, не було включено земельну ділянку, площею 0,0249га, для ведення комерційної діяльності, яка розташована за адресою: м.Хуст, майдан Незалежності, №18, яка належала померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2002 року; -померлим [PERSON] було сплачено вартість земельної ділянки продавцю; -однак за життя [PERSON] не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку та виготовити на власне імя державний акт на право власності на цю земельну ділянку; -вони звернулися із заявою до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті [PERSON] на цю земельну ділянку, але їм було надіслано відповідь від 03.02.2016 року про те, що нотаріус не може видати їм свідоцтво, оскільки ними не подані правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку; -позивачі [PERSON] та [PERSON] мають намір відмовитися від прийняття цієї земельної ділянки на користь позивача [PERSON], звернулися до суду з позовом та просять: визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,0249га, для ведення комерційної діяльності, яка розташована за адресою: м.Хуст, майдан Незалежності, 18, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В судове засідання позивачі не зявилися, надавши до суду клопотання /а.с.21/, згідно якої позовні вимоги підтримали та просили розглянути справу в суді у їх відсутність. В судове засідання представник відповідача Хустської державної нотаріальної контори не зявився, надавши до суду заяву /а.с.22/, згідно якої просила розглянути справу в суді без представника Хустської держнотконтори та зазначила, що заперечень щодо визнання права власності на земельну ділянку Хустська держнотконтора не має. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що позивачами не доведено жодної обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, оскільки надані ними до позову ксерокопії: свідоцтва про смерть, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору про розподіл спадкового майна, свідоцтва про шлюб, договору купівлі-продажу, Державного акту на право приватної власності на землю та листа завідуючого нотаріальною конторою /а.с.6-8,11,14-16/ суд не може прийняти як належні докази викладених у позові обставин, оскільки при подачі їх до суду разом з позовною заявою вони не були завірені позивачами належним чином, а у судове засідання позивачі не зявилися та не представили суду для огляду оригінали цих документів. Крім того, суд вказує наступне. Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає - до кого предявити позов. Якщо позивач помилиться /неправильно зазначивши сторону/ і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє. Предявляючи даний позов, позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в якості відповідача зазначили Хустську Державну нотаріальну контору. В процесі розгляду справи, в порядку ст.33 ЦПК України, не здійснювалася заміна відповідача чи залучення до справи співвідповідача. Разом з тим, нотаріус лише здійснює нотаріальні дії щодо оформлення права на спадкове майно, однак у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі, про що вказано в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». В п.24 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ розяснено, що відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином по даній справі у якості відповідачів обовязково мали бути залучені спадкоємці, що прийняли спадщину, а також особа, яка вказана як власник спірної земельної ділянки у Державному акті на право приватної власності на цю земельну ділянку. Вказане свідчить, що позов предявлено до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

Outcome: dismissed