Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договірним зобовязанням на суму 38\~127,15 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 05.11.2013р. року між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік. Зміна кредитного ліміту може відбуватись за рішенням банку, який може прийняти таке рішення в будь-який момент. Поставивши свій підпис у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір. Відповідач, приєднавшись до договору погодилась зі всіма його умовами, а банк в свою чергу, видав їй обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. Однак, остання обовязку щодо повернення коштів не виконує, внаслідок чого станом на 29.12.2016р. загальний розмір заборгованості становить 38\~127,15 грн., з яких 3595,37 грн. заборгованість за тілом кредиту, 29340,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1791,77 грн. штраф (процентна складова). Дану суму просить стягнути в примусовому порядку. За клопотанням представника відповідача ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.11.2017р. витребувано у позивача оригінали доказів або, за умови їх відсутності, будь-яку іншу інформацію про отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в сумі 4000 грн. згідно укладеного між сторонами договору від 05.11.2013 року. Вказані документи (виписки з банківського рахунку) надійшли на адресу суду 18.12.2017р. В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині позову справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON], повноваження якої підтверджуються належною довіреністю 29.01.2016р., в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечила, оскільки позивачем не надано доказів які підтверджують загальний розмір вимог та всіх її складових. Крім того, не надано належних доказів про суми, отримані відповідачем, а додатки до позовної заяви складені іноземною мовою, що в сукупності, свідчить про необґрунтованість позову. Також, пропущено строк позовної давності, оскільки спірні правовідносини виникли в листопаді 2013р., а позов до суду подано в червні 2017р. Тому, просить відмовити в задоволенні позову, застосувати наслідки спливу строку позовної давності, а докази, які надані на виконання вимог ухвали суду від 03.11.2017р. просить не брати до уваги, оскільки такі є копіями та відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України нею ставляться під сумнів. Оригіналів позивачем не надано. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З оглянутої в судовому засіданні копії заяви клієнта від 05.11.2013р. (а.с.8) вбачається, що відповідач, ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Плата за користування кредитними коштами, згідно розрахунку заборгованості (а.с.7-8) за період з 08.11.2013р. до 01.09.2014р. встановлена на рівні 30 відсотків річних. За період з 01.09.2014р. 34,8 відсотків річних. За період з 01.04.2015р. 43,2 відсотків річних. Відповідно до заяви відповідача та Умов та правил надання банківських послуг, позивач видав відповідачу кредитну картку з обумовленим лімітом кредитних коштів. Користування такою кредитною карткою підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості, у звязку з чим слід вважати неспроможною позицію представника відповідача про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів. Доказів про те, що відповідач в дійсності не отримувала кредитної картки, або ж не підписувала заяви від 05.11.2013р. представником відповідача не надано. Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Системний аналіз положень ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України вказує на те, що заборгованість за кредитним договором складається з двох обовязкових та двох додаткових складових. До перших належить тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, а до других, які стягуються лише у випадку порушення грошового зобовязання, належить грошова сума, обрахована відповідно до ст. 625 ЦК України та неустойка. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент укладення договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Тобто, відсотки за своєю юридичною природою є платою за користування кредитними коштами, які нараховуються на залишок заборгованості саме за тілом кредиту, що узгоджується з положеннями ст. 536 ЦК України і що відображено в Тарифах банку (а.с.9), відповідно до яких відсотки нараховуються на залишок заборгованості. Вище уже зазначалось, що за умовами укладеного між сторонами договору, плата за користування кредитними коштами за період за період з 08.11.2013р. до 01.09.2014р. встановлена на рівні 30 відсотків річних. За період з 01.09.2014р. 34,8 відсотків річних. За період з 01.04.2015р. 43,2 відсотків річних. Натомість, як вбачається з розрахунку заборгованості, відсотки за користування кредитними кошами нараховуються як на поточну заборгованість, розмір якої залишається незмінним (а.с.6-7, колонка № 9) так і на прострочену заборгованість (колонка № 10), розмір якої, в свою чергу, щомісячно збільшується за рахунок несплачених у попередньому місяці відсотків та штрафних санкцій. Такий розрахунок суперечить положенням ст. ст. 536, 1054 ЦК України, оскільки в кінцевому відсотки нараховуються на відсотки, а не на тіло кредиту. Тому, на переконання суду до стягнення підлягає виключно сума відсотків, нарахованих на тіло кредиту (колонка № 9), сумарний розмір яких становить 6\~831,94 грн. Що стосується вимоги про стягнення штрафних санкцій, а саме 2900 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 1791,77 грн. штрафу (процентна складова), в її задоволенні належить відмовити. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини випливають із договору приєднання, укладеного у відповідності до вимог ст. 634 ЦК України. Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання ст. 549 ЦК України. Положення про стягнення обрахованих позивачем штрафних санкцій, які за своєю юридичною природою є неустойкою передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.11-34). За правилами ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У подібній, проте не аналогічній цивільній справі № 6-240цс14 Верховний Суд України в своїй постанові від 11.02.2015р. вказав, що Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписувались, не є складовою укладеного між сторонами договору. Згідно ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, оскільки умови укладеного між сторонами договору про стягнення штрафних санкцій, які відповідачем не підписувались в силу вимог ч. 2 ст. 547 ЦК України є нікчемними, підстави для стягнення з відповідача 2900 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 1791,77 грн. штрафу (процентна складова) відсутні і тому, в цій частині позов слід залишити без задоволення. Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Виключення умови про стягнення неустойки, яка по суті є відповідальністю відповідача за порушення грошового зобовязання у кредитних правовідносинах, де останній вважається слабшою ланкою, свідчить про наявність обґрунтованого припущення, що без такої умови договір був би укладений. Тому, позов належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 6831,94 грн., а що стосується позиції сторони відповідача про предявлення позову поза межами строку позовної давності та щодо неналежності витребовуваних доказів, то суд звертає увагу на наступне. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Під час розгляду цивільної справи № 6-14цс14 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно якої розяснив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З огляду на це, строк позовної давності у справі яка розглядається не є пропущеним і представник відповідача помилково обчислює його з моменту виникнення кредитних правовідносин. Більше того, як вбачається з розрахунку заборгованості, в червні 2014р. відповідач частково оплатила заборгованість в розмірі 1500 грн., що свідчить про визнання нею боргу та як наслідок, перериває строк позовної давності. Так само, суд не може погодитись з доводами представника відповідача про неналежність доказів, витребуваних судом згідно ухвали від 03.11.2017р., а саме, виписок з банківського рахунку (а.с.69-74, 78-83). Відповідно до п. 5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2003р., банки обовязково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, в тому числі, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту п. 5.6 Положення. Згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012р., виписки банків віднесені до пер\-вин\-них до\-ку\-мен\-тів, що фі\-к\-су\-ють факт виконан\-ня го\-с\-по\-дар\-сь\-ких опе\-ра\-цій і є під\-ста\-вою для за\-пи\-сів у регістрах бу\-х\-га\-л\-тер\-сь\-кого обліку та податкових документах, внаслідок чого подані позивачем документи слід вважати оригіналами, а не копіями. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.40). На підставі наведеного та

Outcome: partial