Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.2-4 т.1), мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 08.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11342966000, відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 40\~000 дол. США, а відповідач зобовязалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07.05.2029 року згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,50% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі (п.п.1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору). Згідно п.8.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту від суми простроченого платежу, сума якого розраховується за кожен день такого прострочення, починаючи з 32 календарного дня. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №202305 від 08.05.2008 року, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] зобовязався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору. Таким чином, позивач свій обовязок по кредитному договору щодо надання відповідачу [PERSON] кредиту виконав, надавши позичальнику кредит у відповідному розмірі. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 10.11.2015 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 38\~369,79 дол. США та по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту та процентів за кредит становить 16\~942,41 грн., тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь вищезазначену заборгованість за кредитним договором. 06.05.2016 року відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки та договору поруки (а.с.102-110 т.1), який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року було обєднано в одне провадження із первісним позовом (а.с.128 т.1). Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що 08.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11342966000, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит в іноземній валюті в сумі 40\~000 дол. США, а позивач зобовязалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07.05.2029 року згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,50% річних, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 450,00 дол. США. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі (п.п.1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору). Згідно п.1.4. кредитного договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника), а саме: на придбання двохкімнатної квартири за адресою: вул. Островського, 1/6, м. Вінниця. Кредитні кошти були видані позивачу готівкою в касі банку, про що свідчить заява на видачу готівки. 08.05.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1434. У відповідності до п.2.1 розділу 2 кредитного договору у забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним договором банком приймається: порука третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], відповідно до укладеного між останнім та банком договору поруки №202305 від 08.05.2008 року; та застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: двохкімнатної квартири, загальною площею 45,7 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Островського, 1/6, м. Вінниця. З метою оформлення даного виду забезпечення 08.05.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір іпотеки, укладений між позичальником та банком та зареєстрований в реєстрі за №145, а також накладено заборону на відчуження зазначеної квартири, зареєстровану в реєстрі за №1454. Після дослідження матеріалів первісного позову та надання їм правової оцінки позивач вважає, що відповідач не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору щодо надання позичальнику обєктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів. Банк в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину та його умовах. На думку позивача в даному випадку відповідач свідомо ввів позивача в оману щодо встановленого розміру відсотків та сукупної вартості кредиту. Такі умови договору є дискримінаційними, тобто такими, що суперечать принципу добросовісності та є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на шкоду позичальника, що значно погіршує становище позивача, як споживача порівняно з відповідачем, що дає право позивачу відповідно до п.2 ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимагати визнання даного кредитного договору в цілому недійсним. А тому, за таких умов формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, що не відповідала дійсності, та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги, а тому є всі підстави для визнання кредитного договору недійсним на підставі ч.1 ст.230 ЦК України, як такий, що вчинений під впливом обману. Відповідно, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. А тому, позивач звернулась до суду з даним зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №11342966000 від 08.05.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON]; визнати недійсним договір поруки №202305 від 08.05.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON]; визнати недійсним з моменту вчинення договір іпотеки від 08.05.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1453; зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №1454 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно на обєкт обтяження: квартира під номером 6, що знаходиться в житловому будинку під номером 1, розташованому по вул. Островського (Брацлавській) в м. Вінниці. Окрім того, 09.09.2016 року відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про припинення поруки (а.с.154-157 т.1), який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року було обєднано в одне провадження із первісним позовом та зустрічним позовом [PERSON] (а.с.226 т.1), та який в процесі судового розгляду було уточнено (а.с.131-134 т.2). Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що 08.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11342966000. 08.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено договір поруки №202305, відповідно до умов якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №11342966000 від 08.05.2008 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в наступному. Письмову вимогу про усунення порушень прострочення погашення заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» направив на адресу позивача 10.09.2015 року. В той час, як згідно довідки-розрахунку заборгованість за кредитом, яку надав банк у додатках до позовної заяви, вбачається, що порушення своїх зобовязань, а саме прострочення сплати щомісячного внеску [PERSON] допустила ще 08.01.2015 року. А відтак, відповідач звернувся до позивача із вимогою про погашення боргу боржника зі спливу шестимісячного строку на таке звернення, що передбачено ч.4 ст.559 ЦК України. Окрім того, позивач зазначає, що згідно п.2.1 договору поруки №202305 від 08.05.2008 року кредитор не вправі змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Однак, в порушення даної вимоги між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 08.05.2008 року було укладено додаткову угоду №1, згідно п.1.5 якої пункт 5.2 кредитного договору доповнено абзацом наступного змісту: «У випадку настання обставин: - передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п.1.3.1 договору; - передбачених підпунктом «в» пункту 5.2 договору процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10% для кредитів у національній валюті та не більше 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розмірів ставки, що діє згідно п.1.3.1 договору; - передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування. Таким чином, між кредитором та боржником було укладено додаткову угоду, згідно з якою збільшилась відповідальність позивача як поручителя за неналежне виконання своїх зобовязань боржником, що порушило як умови договору, так і норми закону. А тому в силу ч.ч.1, 4 ст.559 ЦК України позивач звернувся до суду з даним зустрічним позовом, в якому просив припинити поруку відповідно до договору №202305, укладеного 08.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], за яким поручитель зобовязався відповідати за виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору №11342966000 від 08.05.2008 року. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічними позовами ПАТ «УкрСиббанк» за довіреністю [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав та просив останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Натомість, позовні вимоги за зустрічними позовами не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити, зокрема просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про захист прав споживача у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Представник відповідача за первісним позовом, представник позивача за зустрічним позовом, представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] за довіреністю [PERSON] первісні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити. Натомість, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити, а також не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] Представник відповідача за первісним позовом, представник позивача за зустрічним позовом, представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] за довіреністю [PERSON] первісні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити. Натомість, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити, а також не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, судового експерта [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, в той час як в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки та договору поруки слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про припинення поруки задовольнити з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 08.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11342966000 (а.с.15-23 т.1), відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 40\~000 дол. США, а відповідач зобовязалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07.05.2029 року згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,50% річних, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 450,00 дол. США. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі (п.п.1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору). Згідно п.8.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту від суми простроченого платежу, сума якого розраховується за кожен день такого прострочення, починаючи з 32 календарного дня. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року у Статут АКІБ «УкрСиббанк» були внесені зміни, відповідно до яких нове повне найменування банку стало публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Відповідно до положень ЦК України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є організацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №202305 від 08.05.2008 року (а.с.35-36 т.1), відповідно до п.п.1.1 якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №11342966000 від 08.05.2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Згідно п.1.2 договору поруки поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема: сума основного договору 40\~000 дол. США; термін виконання основного зобовязання 07.05.2029 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобовязання; інші умови основного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п.п.1.3, 1.4 договору поруки). Відповідно до п.2.1 кредитного договору кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його обсяг відповідальності. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості\~\~сторін\~\~(банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних\~\~і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Так, між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] 08.05.2008 року було укладено додаткову угоду №1 до договорупро надання споживчого кредиту №11342966000 від 08.05.2008 року (а.с.24-33 т.1), згідно п.1.5 якої пункт 5.2 кредитного договору доповнено абзацом наступного змісту: «У випадку настання обставин: -передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п.1.3.1 договору; -передбачених підпунктом «в» пункту 5.2 договору процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10% для кредитів у національній валюті та не більше 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розмірів ставки, що діє згідно п.1.3.1 договору; -передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування. Таким чином, між кредитором та боржником було укладено додаткову угоду, згідно з якою збільшилась відповідальність [PERSON] як поручителя за неналежне виконання своїх зобовязань боржником. Натомість, з обставин справи не вбачається проінформованість поручителя відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його згода на збільшення розміру його відповідальності, оскільки додаткових договорів поруки з поручителем не було укладено, окрім того, в договорах поруки відсутнє положення про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких бере участь поручитель, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. А тому, з огляду на вищевикладене, є всі достатні підстави вважати, що порука, відповідно до договору №202305, укладеного 08.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], за яким поручитель зобовязався відповідати за виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору №11342966000 від 08.05.2008 року, є припиненою в силу ч.1 ст.559 ЦК України. Що ж стосується думок та тверджень представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом [PERSON], що зобовязання за вищезазначеним договором поруки є також припиненими на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, то суд не погоджується з останніми з наступних міркувань. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобовязання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 07.05.2029 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки, відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з пункту 3.1.1. кредитного договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 08-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом та відсотками у сумі 450,00 доларів США, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 08 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не предявить вимоги до поручителя, що також знайшло своє відображення у правовому висновку Верховного Суду України, викладеного у своїй постанові від 29.06.2016 року у справі №6-272цс16. У відповідності до приписів ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Положеннями ч.2 ст.214 ЦПК України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. А тому, підстав вважати, що порука, відповідно до договору №202305, укладеного 08.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], за яким поручитель зобовязався відповідати за виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору №11342966000 від 08.05.2008 року, є припиненою в цілому, а не в частині певних щомісячних зобовязань на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, не має, разом з тим не спростовує висновок суду щодо припинення останньої в силу ч.1 ст.559 ЦК України. А відтак, зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про припинення поруки підлягає задоволенню, а витрати щодо сплати судового збору у розмірі 551,20 грн., понесені позивачем [PERSON], згідно квитанції від 28.01.2016 року (а.с.153 т.1) підлягають стягненню з відповідача на його користь. А тому, суд не погоджується з вимогами позивача за первісним позовом та його представника в судовому засіданні, що відповідачі несуть солідарну відповідальність, як поручитель та позичальник перед позивачем (кредитором). Позивач за первісним позовом свій обовязок по кредитному договору щодо надання відповідачу [PERSON] кредиту виконав, надавши позичальнику кредит, що підтверджується випискою за особовим рахунком за 08.05.2008 року (а.с.37 т.1). Однак, відповідачем [PERSON] не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 10.11.2015 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів складає по кредиту та процентах 38\~369,79 дол. США та по пені у розмірі 16\~942,41 грн., а саме: -34\~912,68 дол. США заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1\~000,62 дол. США за строк з 09.02.2015 року по 10.11.2015 року; -3\~457,11 дол. США заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 3\~084,05 дол. США за строк з 01.01.2015 року по 07.11.2015 року; -4\~115,67 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 09.02.2015 року по 10.11.2015 року; -12\~826,74 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 09.02.2015 року по 10.11.2015 року. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до цього у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання відповідачем зобовязань за договором. А відтак, первісний позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення кредитної заборгованості з відповідача [PERSON], а також витрат щодо сплати судового збору у розмірі 13\~350,67 грн., понесених позивачем згідно платіжного доручення від 10.11.2015 року (а.с.1 т.1), у відповідності до положень ст.88 ЦПК України. Що ж стосується зустрічного позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки та договору поруки, то суд вважає, що в задоволенні останнього слід відмовити з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні 08.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11342966000. 08.05.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1434 (а.с.118 т.1). У відповідності до п.2.1 розділу 2 кредитного договору у забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним договором банком приймається: порука третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], відповідно до укладеного між останнім та банком договору поруки №202305 від 08.05.2008 року (а.с.35-36 т.1); та застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: двохкімнатної квартири, загальною площею 45,7 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Островського, 1/6, м. Вінниця. З метою оформлення даного виду забезпечення 08.05.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір іпотеки, укладений між позичальником та банком та зареєстрований в реєстрі за №145, а також накладено заборону на відчуження зазначеної квартири, зареєстровану в реєстрі за №1454 (а.с.116-117 т.1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2017 року у даній справі призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Подільський центр судових експертиз» (а.с.49-50 т.2). Згідно висновку судового експерта [PERSON] за результатами проведення судової економічної експертизи від 15.05.2017 року №11.3/17-02 вбачається, що за договором про надання споживчого кредиту №11342966000 від 08.05.2008 року, укладеним між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» згідно умов викладених в даному договорі, додаткових угодах до нього, на момент його укладання розмір реальної процентної ставки (із врахуванням супутніх послуг) становить 14,63%, сукупна вартість кредиту (абсолютне подорожчання кредиту) за кредитним договором складає 78\~146,76 дол. США. В тексті кредитного договору відсутня інформація щодо розміру реальної процентної ставки та сукупної вартості кредиту (абсолютного подорожчання кредиту), однак дані показники визначені в «Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який є Додатком №2 до кредитного договору, становлять 14,68% і 78\~333,21 дол. США відповідно. При порівнянні розміру реальної процентної ставки (із врахуванням супутніх послуг) та сукупної вартості кредиту (абсолютного подорожчання кредиту), які були вирахувані судовим експертом із тими, що зазначені в «Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який є Додатком №2 до кредитного договору встановлено невідповідність даних показників один одному (а.с.71-84 т.2). Позивач за зустрічним позовом вважає, що відповідач не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору щодо надання позичальнику обєктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів. Банк в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину та його умовах. На думку позивача в даному випадку відповідач свідомо ввів його в оману щодо встановленого розміру відсотків та сукупної вартості кредиту. Такі умови договору є дискримінаційними, тобто такими, що суперечать принципу добросовісності та є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на шкоду позичальника, що значно погіршує становище позивача як споживача порівняно з відповідачем, що дає право позивачу відповідно до п.2 ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимагати визнання даного кредитного договору в цілому недійсним. А тому, за таких умов формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, що не відповідала дійсності, та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги, а тому є всі підстави для визнання кредитного договору недійсним на підставі ч.1 ст.230 ЦК України, як такий, що вчинений під впливом обману. Відповідно, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Разом з тим, суд не погоджується з думками та твердження позивача за зустрічним позовом з наступних міркувань. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч.5 цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. п. 2 - 4) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п. 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13). Разом з тим, в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність в оспорюваних договорах несправедливих умов договору, а саме: які порушують принцип добросовісності; які призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; які завдають шкоди споживачеві. В той час, як незначна невідповідність розміру реальної процентної ставки (із врахуванням супутніх послуг) та сукупної вартості кредиту (абсолютного подорожчання кредиту), які були вирахувані судовим експертом із тими, що зазначені в «Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який є Додатком №2 до кредитного договору, не свідчать про істотний дисбаланс договірних прав та обовязків сторін. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Натомість, стороною позивача не надано переконливих доказів наявності умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману. А відтак, суд не вбачає підстав для визнання недійсними кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки і, як наслідок, зняття заборони відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна. Також, суд звертає увагу, що стороною відповідача заявлялась заява про застосовування строку позовної давності щодо позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки та договору поруки, що в силу ч.4 ст.267 ЦПК України є самостійною підставою для відмови у позові (а.с.136-137 т.1). Разом з тим, згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. А тому, у звязку з недоведеністю позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом та відмовою в задоволенні позові з цих підстав суд не вбачає за можливе застосувати загальний строк позовної даності в три роки до виниклих правовідносин. На підставі викладеного,

Outcome: partial