Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що згідно укладеного кредитного договору № б/н від 05.01.2008 року, відповідач отримав кредит у сумі 5400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем договір. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Однак у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] належним чином не виконав умов договору, в зв'язку з чим станом на 31.03.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 23955,05 грн., яка складається із наступного: 5017,15 грн. - заборгованість за кредитом; 17321,00 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; штраф відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 1616,90 грн. Просять стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.01.2012 року в розмірі 23955,05 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову в повному обсязі, просила їх задовольнити та надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засідання вимоги позову не визнав, подав свої письмові заперечення відповідно до яких вказав, що вимоги позову є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до заяви позичальника від 05.01.2008 року, йому було надано строковий кредит в сумі 2129 грн. на строк 10 місяців, тобто з 05.01.2008 року по 04.11.2008 року включно, на умовах вказаних у вищевказаній заяві. Відповідач також вказує, що йому стало відомо про існування заборгованості лише 14 червня 2014 року, після отримання з Новоселицького районного суду Чернівецької області позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, вказала, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом та надала пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях відповідача. Суд заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, а також його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволені вимог позову слід відмовити. Судом встановлено, що 05.01.2008 року відповідачем [PERSON] була підписана заява позичальника № CVXRFR10170537 відповідно до якої позивачем було надано строковий кредит у сумі 2129,00 грн. строком користування на 10 місяців, тобто з 05.01.2008 року по 04.11.2008 року включно, з умовою сплати за користування кредитом у розмірі 0,01% на місяці. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Згідно п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зазначена норма матеріального права була чинною як на момент підписання відповідачем заяви як позивальника про одержання кредиту, так є чинною і на момент розгляду справи судом. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло - 05.11.2008 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився - 05.11.2011 року. Позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» подана до суду 05 травня 2014 року, що підтверджується поштовою відміткою на конверті, тобто пізніше ніж через 2 роки з моменту закінчення встановленого законом строку позовної давності. Таким чином, на даний час, позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням позовної давності, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п. 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року, суд на підставі ст. 258, 264 ЦК України дійшов висновку про те, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, що передбачено вимогами ч. 2 ст. 258 ЦК України, яка обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, початком перебігу позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2012 року, суд дійшов аналогічних висновків та відмовив на підставі ч. 2 ст. 258 ЦК України у стягненні штрафу (неустойки) за кредитним договором, оскільки право на позов у кредитора виникло з моменту порушення боржником строку внесення чергового платежу, з часу якого до пред'явлення позову річний термін збіг. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року міститься висновок про те, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік згідно із ст. 258 ПК України, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається за правилами ст. 253 ЦК України з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок та нараховується за кожен день у межах позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до розрахунку заборгованості, який надано позивачем, останній платіж, який здійснювався на виконання умов договору № б/н від 05.01.2008 року був платіж на «погашення процентів» в розмірі 01,07 грн., датований 16.07.2009 року, тобто, з огляду на вищевказане, строк позовної давності сплинув 16.07.2012 року. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставною для відмови у позові. На підставі наведеного, враховуючи те, що позивачем не заявлено вимогу про поновлення пропущеного процесуального строку суд вважає, що в задоволенні вимог позову слід відмовити. У зв'язку із відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. Що стосується посилання позивача на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та банківський сайт http://privatbank.ua/terms/pages/70/. які дозволяють банку за несвоєчасне виконання боргових обов'язків стягувати відсотки за підвищеною відсотковою ставкою (п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою», регулюють термін дії вкладу (п. 3.13. «Умов та правил надання банківських послуг») та регулюють інші правовідносини, є безпідставне та позивач не довів суду, що саме дані «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» перебували на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ станом на 05.01.2008 року, а відповідно до норм ч. 1 ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, в заяві позичальника № CVXRFR10170537 від 05.01.2008 року, підписаної відповідачем [PERSON] наявні посилання на п.п. «Умов та правил надання банківських послуг», щодо строків користування кредитними коштами та порядку погашення заборгованості, які не відповідають «Умовам та правилам надання банківських послуг» наданих позивачем до позовної заяви. Відповідно до вимог ст.ст. 253, 256, 257, 258, 261, 264, 267, 526, 527, 530, 1054, 1055 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», п. 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: dismissed