Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 333 340, 32 дол. США (еквівалент - 7 673 297, 54 грн. ), з яких: 136 287, 52 дол. США (еквівалент - 3 137 258, 30 грн.) - заборгованість за кредитом; 124 953, 08 дол. США (еквівалент - 2 876 346, 08 грн.) - заборгованість за відсотками; 23 576, 72 дол. США (еквівалент - 542 722,14 грн.) - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 48 523, 01 дол. США (еквівалент - 1 116 971, 02 грн.) - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 1 укладено кредитний договір, внаслідок невиконання останньою вимог якого виникла зазначена заборгованість. Для забезпечення повернення кредиту між банком та відповідачем 2 було укладено договір поруки, у відповідності до якого поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання позичальником умов кредитного договору. До початку розгляду справи по суті [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати припиненим договору поруки, укладений між сторонами по справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач за зустрічним позовом звернувся до суду з порушенням шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя. Представник позивача за первісним позовом до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Зокрема, від останнього до суду неодноразово надходили заяви про розгляд справи за його відсутності, первісні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Щодо вимог зустрічної позовної заяви своїх пояснень не надав. Від представника відповідача 1 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги первісного позову не визнає в повному обсязі, проти задоволення вимог зустрічної позовної заяви не заперечує. Зокрема, подавав до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача за первісним позовом, посилаючись на те, що останній платіж на погашення кредиту було здійснено позичальником 05.02.2010 р., до суду банк звернувся лише 23.12.2015 р., тобто більш ніж через 5 років. Від відповідача 2 (позивача за первісним позовом) до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення первісних позовних вимог заперечує в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Крім того, до суду від останнього надійшла заява про застосування строків позовної давності до вимог первісного позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 05.06.2007 р. між позивачем та відповідачем 1 за первісним позовом було укладено договір кредиту, згідно з умовами якого позичальнику банком надано кредит у розмірі 145 378 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,7 % на рік, строком до 04.06.2027 року. Банком зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу 1 надались кредитні кошти. У свою чергу позичальник зобов'язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитами та повернути кредити у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В забезпечення виконання відповідачем 1 своїх зобов'язань за договором кредиту, 05.06.2007 р. між позивачем та відповідачем 1, відповідачем 2 укладено договір поруки, у відповідності до якого поручитель зобов'язався в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідач 1, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Одночасно, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Договір між сторонами по справі не укладався. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з ч. ч. 4-5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. В матеріалах справи містяться дані, а саме розрахунок заборгованості, наданий позивачем за первісним позовом, про те, що відповідачем 1 умови договору не виконуються з 05.02.2010 р., а з позовом позивач звернувся у суд 23.12.2015 р., тобто з пропуском передбаченого законодавством 3 - х річного строку. Крім того, стороною позивача не доведено обставин, які б перешкоджали своєчасно звернутися до суду з позовом, при цьому позивач не зазначає причини пропуску строку позовної давності, не просить визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк позовної давності. Враховуючи обставини викладені вище та заяви відповідачів про застосування строків позовної давності до вимог первісної позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з відповідачів заборгованості за договором кредиту у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Щодо вимог зустрічного позову суд приходить до наступного. Статтею 559 ЦК передбачається спеціальний строк пред'явлення вимоги до поручителя. Ч. 4 ст.559 ЦК передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч.4 ст.559 ЦК застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову» як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (стст.61, 64 Господарського процесуального кодексу, ст.122 ЦПК) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Така позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 17.09.2014 р. в справі № 6-53цс14 та є обов'язковою для застосування. Як вбачається з наданих стороною позивача за зустрічним позовом доказів, 09.03.2010 р. відповідач за зустрічним позовом направив йому вимогу про негайне повернення заборгованості по кредиту та відсотках. Як вбачається з матеріалів справи, до суду банк звернувся лише через 5 років та 9 місяців. Таким чином, відповідач за зустрічним позовом пропустив строк для пред'явлення до позивача [PERSON] вимоги до суду, що становить 6 місяців, який обчислюється моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі, а договір поруки від 05.06.2007 р. відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК припинив свою дію. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог зустрічної позовної заяви та визнає Договір поруки №02-10/1872 від 05.06.2007 р., укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved