Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25.11.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування кредитним лімітом складає між ним та банком договір. Позивач свій обовязок по кредитному договору, щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідачем не здійснювалось погашення кредитних коштів, таким чином відповідач зобовязання за договором не виконав. Станом на 01.11.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 16672,22 грн., що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до абз.1 ч.3 ст.122 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. А тому, на виконання вимог абз.1 ч.3 ст.122 ЦПК України 24.11.2016 року судом було здійснено запит на адресу Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради щодо доступу до персональних даних відповідача [PERSON] (а.с.56). На вищезазначений запит суду надійшла відповідь, відповідно до якої за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької ради [PERSON], [INFO], інформація про дану фізичну особу відсутня (а.с.57). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2016 року відкрито провадження у справі за вищезазначеною позовною заявою (а.с.58). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25.11.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування картковим лімітом складає між ним та банком договір. При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, відповідачем не здійснювалось погашення кредитних коштів. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 525-526, 530, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Станом на 01.11.2016 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.11.2008 року становить 16672,22 грн., з них: 4944,10 грн. заборгованість за кредитом; 1908,06 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7199, 95 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов»язання; 1350,00 грн. заборгованість пені за несвоєчасність сплати боргу; 500, 00 грн. - штраф (фіксована складова); 770,11грн. штраф (процентна складова). Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Разом з тим, матеріали справи містять актовий запис про смерть №2504 від 02.09.2015 року, відповідно до якого достеменно вбачається, що [PERSON], [INFO], мешканка м. Вінниці, вул. І Богуна, буд.122 померла 31 серпня 2015 року у віці 63 років (а.с.67). Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. А тому, з метою виконання вимог ч.1 ст.37 ЦПК України 21.12.2016 року судом було здійснено запит до Першої Вінницької державної нотаріальної контори з метою з`ясування чи завоводилась спадкова справа до майна померлої [PERSON] (а.с.70), на який Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою було надано відповідь, що за даними спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.74). Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3 ст.60 ЦПК України). Таким чином, позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у померлого відповідача [PERSON] спадкоємців із зазначенням прізвищ, імен, по батькові останніх, яких би можна було залучити до участі у розгляді справи в якості правонаступників відповідача. Також, позивачем та його представником не надано доказів, які б свідчили, що спадкодавцю за життя належало будь-яке (рухоме, нерухоме) майно чи право на таке майно, що спадкоємці отримали останнє у спадщину, а тому в межах вартості майна, одержаного у спадщину, зобовязані задовольнити вимоги кредитора. Окрім того, суд звертає увагу, що неявка представника позивача за наявності заяви про розгляд справи у його відсутність відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України не є виправданою, оскільки на адресу останнього неодноразово направлялись судові повістки, в яких зазначалось про обовязкову явку представника позивача у звязку зі смертю відповідача. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed