Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач, підтримуючи заявлені вимоги в судовому засіданні, посилається на те, що 24 червня 2016 року між ним та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Лізиногова компанія «Еталон» був укладений договір № 004646 фінансового лізингу. На виконання договору ним було сплачено на користь відповідача 70000 грн. комісії за організацію та 500 грн. банківської комісії за послуги перерахування коштів. Предметом лізингу укладеного договору є трактор наземний самохідний транспортний засіб, який відповідач зобов»ячався передати йому у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Проте договір між ним та відповідачем укладено у простій письмовій формі, який не був нотаріально посвідчений. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Водночас цей договір укладений із ним внаслідок порушення його прав споживача , що полягало у неповідомленні відповідачем необхідної інформації щодо нотаріальної форми договору, що вплинуло на можливість його свідомого і компетентного вибору щодо необхідності та потребі у послузі, що є предметом договору. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин. Якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У цьому разі кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому просить суд, стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Лізиногова компанія «Еталон» на його користь сплачені ним за нікчемним правочином, а саме договором фінансового лізингу № 004646 від 24 червня 2016 року - 70500 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, однак від нього поступило письмове заперечення на позов, яке мотивує тим, що 24 червня 2016 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу, на виконання якого позивач, згідно з Додатком 1 до договору, сплатив 70000 гривень комісії за організацію та оформлення договору при його укладенні. Лізингоодержувач погодився з усіма умовами договору під час його підписання. Вважає, що договір фінансового лізингу укладений з позивачем з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», містить основні істотні умови, встановлені законом, вчинений у письмовій формі, а тому не може вважатися нікчемним. Договір фінансового лізингу № 004646 від 24 червня 2016 року дійсний та укладений з дотриманням норм чинного законодавства. Посилання на норми ст. 799 ЦК України, що міститься у параграфі 5 ЦК України «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)», який не регулює відносини фінансового лізингу є помилковим, оскільки об»єднання вже розмежованих Законом відносин у сукупне регулювання суперечить ст. 628 ЦК України. Договір лізингу і договір найму транспортного засобу з фізичною особою є різними видами одного типу договору договору найму, а тому до договору найму транспортного засобу не можуть бути застосовані положення про лізинг, як і до договору лізингу не можуть бути застосовані положення про договір найму транспортного засобу, хоча до кожного із завчених договорів підлягають застосуванню загальні положення про найм, параграф 1 глави 58 ЦК України. Отже, враховуючи, що відносини пов»язані з лізингом, врегульовано спеціальними нормами права, які в силу закону підлягають застосуванню з врахуванням лише загальних положень за типами договорів купівлі-продажу, найму (оренди) та прокату, якими не передбачено обов»язкової нотаріальної форми, не підлягають врахуванню інші спеціальні положення за різновидами договорів одного типу договору, зокрема договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи. Щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу виходячи з норм Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вбачається, що для нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу за участю фізичної особи необхідна обов»язкова наявність документу про реєстрацію транспортного засобу. Враховуючи те, що договір фінансового лізингу є договором непрямого лізингу, а тому у Лізингодавця на момент укладання договору, відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, оскільки останній зобов»язується придбати предмет Лізингу (транспортний засіб) у майбутньому та після виконання Лізингоодержувачем умов договору необхідних для його придбання. Тому фінансовий лізинг фізично не може бути нотаріально посвідчений, оскільки документ про реєстрацію транспортного засобу необхідний нотаріусу для проведення нотаріальної дії відсутній, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Тому просить позовну заяву [PERSON] до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Лізиногова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, на застосування наслідків недійсного правочину залишити без задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення знаспупних підстав. 24 червня 2016 року між позивачем та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Лізиногова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу № 004646 з додатками, згідно п.1.1 якого, відповідач -лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу, визначений у п.3.1 договору, а позивач - лізингоодержувач, зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі, згідно з умовами цього договору, що підтверджується копією договору фінансового лізингу № 004646 від 24 червня 2016 року (а. с. 4-10). Предметом договору згідно п. 3. 1 є трактор - МТЗ Білорусь 1025.2 cab. Відповідно до додатку № 1 до договору, вартість предмета лізингу становить 700000 гривень, авансовий платіж - 350000 грн., щомісячний платіж - 29166,67 грн., комісія за організацію (10%) - 70000 грн., комісія за передачу (3%) - 21000 гривень, що підтверджується копією Додатку № 1 до договору фінансового лізингу № 004646 від 24 червня 2016 року (а. с. 11). Згідно п. 5.1 договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, що становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається з: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі комісія за організацію), яка визначена у додатку № 1 і становить 10% вартості предмета лізингу); б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, визначений у додатку № 1 і становить 50% вартості предмета лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, розмір якої визначений у додатку № 1 та становить 3% вартості предмета лізингу. Згідно п.8.2.3 договору, лізингоодержувач зобовязаний сплачувати другий лізинговий платіж, що складається з періодичних лізингових платежів, який включає : -відшкодування частини вартості предмета лізингу; -сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; -сплати комісії за супроводження договору. 24 червня 2016 року позивач здійснив платіж на розрахунковий рахунок відповідача в сумі 70000 гривень, що підтверджується копією квитанції № 0.0.573725542.1 від 24 червня 2016 року (а. с. 14). Відповідно до 806\~ЦК України,\~\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає, або зобов'язується передати, другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До правовідносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із наведених положень законодавства, що регулює правовідносини лізингу, в той час як згідно ст. 806 ЦК України до такого договору застосовуються загальні положення про найм (оренду), згідно самого Закону України «Про фінансовий лізинг» обмежень лише загальними положеннями про найм (оренду) не встановлено. Виходячи із визначень ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв»язку з договором фінансового лізингу, регулюються повним обсягом положень ЦК України про найм (оренду), які згруповані у Главі 58 ЦК України. Як вбачається із глави 58 ЦК України, яка має назву «Найм (оренда)» та до якої входить параграф 6 «Лізинг», договір лізингу являє собою різновид договору оренди (найму) та відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до нього застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Так, як предметом лізингу можуть бути різноманітні об»єкти, що віднесені законодавством до основних фондів то до правовідносин лізингу застосовуються норми, що регулюють оренду (найм) конкретного об»єкту. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства вказаний договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Вимоги до обов»язкового нотаріального посвідчення договору лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи прямо описані у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, згідно п.п. 3.1, 3.12 Глави 3, якого: «Договори найму (оренди) транспортного засобу за участю фізичної особи підлягають обов»язковому нотаріальному посвідченню. Договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, що міститься у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766 цс15, згідно якої в силу ст. 360-7 та ч. 2 ст. 214 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. У вищевказаній правовій позиції Верховного Суду України зазначено, що згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Також зазначено, що відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У цьому разі кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Беручи до уваги наведене, та те, що укладений договір 24 червня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Лізиногова компанія «Еталон» № 004646 фінансового лізингу є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений, то відповідно слід стягнути з відповідача на користь позивача 70000 грн. сплачених позивачем за організацію та оформлення договору при його укладенні та 500 грн. банківської комісії за послуги перерахування коштів. Питання судових витрат, суд вирішує згідно вимог\~ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та ст.ст.\~215, 216, 220, 236, 799 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved