Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» звернулось до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] 09.08.2019 о 22 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», р/н [NUMBER] , по вулиці Хмельницьке шосе, 90А, м. Вінниця, не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, здійснив виїзд за межі проїзної частини та здійснив зіткнення з нерухомим об`єктом а саме: з рекламним щитом, внаслідок чого транспортний засіб та рекламний щит отримали механічні пошкодження. Водій [PERSON] порушив п. 12.1, 2.3(б) Правил дорожнього руху\~України та вчинив правопорушення, передбачене\~ст. 124 КУпАП. При цьому, вказаний рекламний щит було розміщено за дозволом №224-13, виданим відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради, строк дії якого спливав 04.12.2019. Фахівець Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради при огляді рекламного щита на місці виявив, що він пошкоджений, а тому звернув увагу позивача на те, що дозвіл може бути продовжено лише у разі приведення його у первісний вигляд. 07.11.2019 року рекламний засіб було відремонтовано ФОП [PERSON] , вартість робіт склала 11\~500, 00 грн. У подальшому, строк дії дозволу № [NUMBER] було продовжено на п`ять років. Із листа Управління патрульної поліції у Вінницькій області від 03.12.2019, який позивач отримав 06.12.2019, стало відомо, що 09.08.2019 було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо водія «ВАЗ 2101», р/н [NUMBER] , який направлено до суду. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2019 у справі №127/22771/19 визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень на користь держави. 07.02.2020 позивач звернувся до відповідача, а 28.02.2020 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із вимогою про відшкодування завданої шкоди. У листі від 05.06.2020 ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило про неможливість виплати страхового відшкодування відповідно до п.37.1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, у якому просить стягнути із відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 11\~500 грн. 00 коп. (вартість ремонту пошкодженого ним рекламного щита). У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві (а.с.1-4) та відповіді на відзив (а.с.50-53). Додатково суду пояснила, рекламний засіб було відремонтовано для безперешкодного продовження дії дозволу на його розміщення, який спливав. Представник відповідача адвокат Ткач Ю.А. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовної заяви з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.39-42) та у запереченнях (том 2, а.с. 94-97). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні достовірно встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2019 у справі №127/22771/19 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень на користь держави. Правопорушення мало місце 09.08.2019 о 22 год. 40 хв., коли [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», р/н [NUMBER] , по вулиці Хмельницьке шосе, 90А, м. Вінниця, не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, здійснив виїзд за межі проїзної частини та здійснив зіткнення з нерухомим об`єктом а саме з рекламним щитом, внаслідок чого транспортний засіб та рекламний щит отримали механічні пошкодження. Водій [PERSON] порушив п. 12.1, 2.3(б) Правил дорожнього руху\~України та вчинив правопорушення, передбачене\~ст. 124 КУпАП. Вказана постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили 20.09.2019 (а.с.129). Відповідно до схеми місця ДТП транспортний засіб відповідача зіткнувся із рекламним щитом, який знаходився за 43 м від храму за адресою: вул. Хмельницьке шосе, 90А, м.\~Вінниця (а.с.128). У судовому засіданні встановлено та відповідачем не заперечувалось, що вказаний рекламний щит належить позивачу, знаходиться на його балансі відповідно до довідки про балансову вартість станом на 26.06.2020 (а.с.15). Бігборд був розміщений на поблизу храму за адресою: вул. Хмельницьке шосе, 90А, м.\~Вінниця відповідно до дозволу №224-13 від 12.12.2013, наданого позивачу на підставі рішення виконкому міської ради, термін дії якого неодноразово продовжувався (а.с.87-88). Зі змісту договору б/н від 21.10.2019 та акту виконаних робіт №0Е-00000285 від 07.11.2019 вбачається, що рекламний засіб типу «біг борд», встановлений на підставі дозволу № [NUMBER] на розміщення зовнішньої реклами за адресою: [ADDRESS] ) був відремонтований ФОП [PERSON] (а.с.16-17, 19, 109). За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Відтак позов пред`явлено належним позивачем, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 серпня 2019 року, завдано матеріальну шкоду майну, яке належить позивачу на праві власності. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Тобто за загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Разом з тим, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Зокрема, статтями 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. У даному випадку, цивільна відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 2101, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до страхового полісу АМ-9868495 (а.с.97). Алгоритм дій учасників відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів після настання ДТП чітко визначено у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (п. 33.1.4 закону). Зі змісту довідки третьої особи у справі ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 09.09.2020 №255 вбачається, що відповідач у справі [PERSON] повідомив на гарячу лінію страховика у день ДТП 09.08.2019, тобто засобами телефонного зв`язку, а не письмово (а.с.43). Лише 13.02.2020, тобто через півроку після ДТП, водій [PERSON] звернувся у письмовому порядку до страхової компанії із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.79, 100). Доказів на підтвердження поважності причин, з яких відповідач не мав змоги у встановлений законом строк виконати зазначений вище обов`язок щодо письмового повідомлення страхової компанії, суду не надано. Відповідно до п.34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п. 34.2 цього закону). Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п.34.3 закону). У даному випадку лише 04.05.2020, тобто через 9 місяців після ДТП, було здійснено огляд пошкодженого рекламного засобу представником страхової компанії і встановлено, що у момент огляду пошкодження відсутні та рекламна конструкція була відновлена, про що складено дефектну відомість (а.с.98-99). Саме неналежне повідомлення страхової компанії [PERSON] призвело до відсутності розслідування факту ДТП з боку страховика, не направлення ним свого представника на місце настання страхового випадку та неможливості у порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановити ним розмір завданого [PERSON] збитку. [PERSON] не виконав також обов`язок, передбачений п.33.1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не поінформував інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Неповідомлення [PERSON] про ДТП та про себе позивача, про існування якого він міг знати з огляду на наявну на пошкодженому ним рекламному засобі копію дозволу на його розміщення, спричинило труднощі у встановленні позивачем обставин заподіяння шкоди, винної особи у її спричиненні. Після тривалого самостійного з`ясування обставин заподіяння шкоди, позивач у встановлений законом строк звернувся до страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування (а.с.83). Відповідно до страхового акту №ЦВ/20/1251 від 05.06.2020, зміст якого кореспондує із листом ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 05.06.2020, наданим у відповідь на звернення позивача щодо відшкодування шкоди, у виплаті страхового відшкодування відмовлено відповідно до підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки пошкоджений рекламний засіб було відновлено до того, як його\~оглянув\~призначений страховиком представник, що є порушенням обов`язку, передбаченого п.33.3 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.100-101). При цьому за п.33.3 закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. У судовому засіданні встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди 09.08.2019 будь-який огляд, у тому числі незалежним оцінювачем, пошкодженого рекламного засобу не проводився, позивачем не ініціювався, стан рекламного засобу, види та характер пошкоджень внаслідок зіткнення у період з 09.08.2019 по 07.11.2019 жодним чином не фіксувався. Вини позивача у цьому суд не вбачає, адже залучення аварійного комісара чи експерта для оцінки розміру шкоди є правом, а не обов`язком потерпілої особи, і позивач не перешкоджав доступу до свого майна жодним чином, а тому відповідно до абз.2 п.33.3 закону міг би бути звільнений від обов`язку зберігати майно у пошкодженому стані після 10 робочих днів з дня ДТП, якби [PERSON] повідомив про ДТП страховика. Тим паче, що надмірно тривале зберігання майна у пошкодженому стані спричинило б позивачу додаткові збитки внаслідок примусового демонтажу пошкодженого рекламного щита на підставі п.9.2 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Вінниці, затвердженого рішенням виконкому Вінницької міської ради від 21.03.2013 року №627. Судом встановлено, що саме несвоєчасне (через півроку замість 3 робочих днів) письмове повідомлення [PERSON] страхової компанії спричинило несвоєчасне розслідування страховиком страхового випадку та призвело до неможливості виплати ним страхової виплати позивачу на підставі підпункту 37.1.3 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди (абз. 4 п. 16 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Цю правову позицію було уточнено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, на яку обидві сторони спору посилаються як на підтвердження своїх аргументів. Велика Палата Верховного Суду у даній справі зробила загальний висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п.56, 72 постанови). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п.п. 57, 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц). У даному\~випадку відповідач\~ [PERSON] \~не виконав\~обов`язок письмового\~повідомлення страховика\~про ДТП\~та не\~повідомив його\~письмово протягом\~3\~робочих днів,\~чим порушив\~положення п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що спричинило відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.3 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відтак, належним відповідачем, на якого покладено цивільно-правову відповідальність за заподіяння шкоди позивачу у даному випадку, є відповідач у справі [PERSON] , оскільки з огляду на обставини у даній справі у страхової компанії відсутній обов`язок з виплати страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.3 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Неправомірність дій [PERSON] та причинний зв`язок між ними та фактом пошкодження майна позивача встановлені постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2019 у справі №127/22771/19, яка набрала законної сили 20.09.2019. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст. 82 ЦПК України). У судовому засіданні відповідач та його представник не заперечували, що ФОП [PERSON] проведено ремонтні роботи саме на відновлення пошкоджень рекламного засобу, завданих [PERSON] внаслідок вчинення ДТП. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Будь-яких заперечень щодо визначеної позивачем вартості ремонтних робіт та доказів на їх підтвердження сторона відповідача не висловила, їх не викладено також у відзиві на позовну заяву. Хоча, згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини). Відтак, відповідачем у судовому порядку не спростовано завдання ним шкоди позивачу на суму 11\~500 грн 00 коп, а з огляду на порушення ним обов`язків, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які призвели до відсутності у страхової компанії обовязку виплати страхового відшкодування, вказана сума коштів підлягає стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2102,00 грн., який понесений відповідно до платіжного доручення №0081050200 від 01.07.2020 (а.с.5). На підставі викладеного та

Outcome: approved