Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивач просить визнати: частково незаконним пункти 7.1, 7.2 рішення виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області № 39 від 14 жовтня 1993 року «Про оформлення права власності окремих господарств та колгоспних дворів» в частині оформлення права власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] та видачу на ім'я [PERSON] свідоцтва про право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS]; визнати незаконним свідоцтво про право особистої власності на будівлі, яке видане виконавчим комітетом Жовтанецької сільської ради 13 грудня 1993 року на половину будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] і належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]; скасувати державну реєстрацію Ѕ частку будинколодіння по [ADDRESS], зареєстрованого 13 грудня 1993 року Червоноградським МБТІ в реєстровій книзі під № 827 на праві особистої власності за колгоспним двором на ім'я голови колгоспного двору [PERSON]; визнати частково незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 08 січня 2003 року виконуючим обов'язки державного нотаріуса Кам'янка-Бузького нотаріального округу на ім'я спадкоємця [PERSON] в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на 2/6 частки житлового будинку по [ADDRESS], після смерті [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним реєстраційне посвідчення серії [NUMBER] про реєстрацію 2/6 частин житлового будинку [ADDRESS] на ім'я [PERSON] виданого 21.01.2003 року Червоноградським МБТІ та скасувати держану реєстрацію 2/6 частин житлового будинку [ADDRESS] здійсненою Червоногорадським МБТІ в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 827 проведеної ан ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кам'янка-Бузькою державною нотаріальною конторою 08 січня 2003 року за реєстром № 1; поділити в натурі житловий будинок за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] в наступному порядку: виділити [PERSON] [INFO] наступні житлові приміщення у будинку [ADDRESS], що позначені в технічному паспорті даного будинку цифрами: на 1 поверсі приміщення: 1-1 площею 16.1 м.кв.; 1-2 площею 27,9 м.кв.; 1-3 площею 8,0 м.кв; 1-4 площею 21.7 м.кв.; 1-5 площею 26.1 м.кв.; приміщення мансардного поверху: 1-10 площею 16.1 м.кв. та 1-11 площею 17.1; визнати за [PERSON] [INFO] року право власності на житлові приміщення у будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що позначені в технічному паспорті даного будинку цифрами: на 1 поверсі приміщення: 1-1 площею 16.1 м.кв.; 1-2 площею 27,9 м.кв.; 1-3 площею 8,0 м.кв; 1-4 площею 21.7 м.кв.; 1-5 площею 26.1 м.кв.; приміщення мансардного поверху: 1-10 площею 16.1 м.кв. та 1-11 площею 17.1. У судове засідання позивач подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», Жовтанецька сільська рада та державний нотаріус Кам'янка-Бузької нотаріальної контори подали відповідні заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, проти позову не заперечують. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 22 листопада 1963 року, згідно договору дарування, який нотаріально посвідчений нотаріусом Кам'янка-Бузької державної нотаріальної контори, реєстр № 1534 подарувала, а [PERSON] і [PERSON] прийняли в дар по Ѕ ідеальній частці житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Слід зазначити, що питання набуття у власності житлового будинку у 1963 році регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 р.), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 р. № 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 р.). Згідно з ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті так і поза містом. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня1948 року, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт придбання чи збудування ним житлового будинку з додержанням вимог вказаного законодавства і ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, відповідно до законодавства, яке діяло на час отримання [PERSON] та [PERSON] в дар будинку та вимог ст. 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року, який діяв до 01 січня 1964 року останні набули в власність по Ѕ ідеальній частці житлового будинку в с. Жовтанці Кам'янка-Бузького району Львівської області Після отримання в дар будинку [PERSON] та [PERSON] за спільною між собою згодою даний будинок між собою поділили та визначили для свого проживання конкретні приміщення у будинку однак, юридично розподілу будинку між собою не оформили і такий залишився у їхній спільній частковій власності. У такому статусі спірний будинок перебуває до цього часу. В подальшому, як доводиться матеріалами справи, а саме: пунктами 7.1, 7.2 рішення виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради № 39 від 14 жовтня 1993 року, право власності на Ѕ ідеальну частку спірного нині житлового будинку по [ADDRESS] як майно колгоспного двору було оформлено на [PERSON] - чоловіка [PERSON] з видачею на його ім'я свідоцтва про право власності, яке було зареєстроване Червоноградським МБТІ в реєстровій книзі під № 827. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Так, згідно з ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 13.05.1997 р. №1-зп, від 9.02.1999 р. № 1-рп/99, від 5.04.2001 р. № 3-рп/2001, від 13.03.2012 р. № 6-рп/2012. Відповідно до ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З огляду на вищезазначені вимоги законодавства у даному позові повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Постановою Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХII був введений в дію Закон України «Про власність», згідно якого колгоспні двори припинили своє існування з 15 квітня 1991 року. Також, станом на квітень 1991 року поняття права власності було врегульовано статтею 86 ЦК Української РСР (1964р.) . Таким чином, винесення виконкомом Жовтанецької сільської ради 14 жовтня 1993 року рішення № 39 про оформлення права власності з видачею на ім'я [PERSON] свідоцтва про право власності на Ѕ ідеальну частку зазначеного будинку як майна колгоспного двору та проведення, відповідно до рішення виконкому державної реєстрації за колгоспним двором, суперечить діючому на той час Закону України «Про власність» та ЦК УРСР, оскільки: «колгоспні двори» станом на 13 грудня 1993 не існували і Ѕ частка житлового будинку, яка була набута [PERSON] згідно договору дарування, відповідно до Постанови від 26 серпня 1948 року та Указу від 26 серпня 1948 року є її особистою власністю [PERSON]. За таких обставин, суд приходить до переконання, що рішення виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради № 39 від 14 жовтня 1993 року, а саме п.п. 7.1,7.2 в частині оформлення права власності на Ѕ ідеальну частку вищезазначеного житлового будинку за «колгоспним двором», головою якого було визнано [PERSON] з видачею 13 грудня 1993 року на ім'я останнього свідоцтва про право особистої власності та проведення 13.12.1993 року Червоноградським МБТІ за № 827 державної реєстрації Ѕ частки будинку [ADDRESS] за колгоспним двором є незаконними і підлягають скасуванню. Судом встановлено, що після отримання в дар Ѕ частки будинку та його фактичного розподілу батьки позивача до належної їм частки здійснили добудову до будинку з мансардним поверхом в результаті чого загальна площа будинку становить 149,7 м.кв. Також, матеріалами справи підтверджується, що [INFO] року помер [PERSON], а [INFO] року померла [PERSON]. Після смерті спадкодавців позивач як єдиний спадкоємець за законом, звернувся до Державного нотаріуса Кам'янка-Бузького нотаріального округу за видачею спадкового свідоцтва. Нотаріус під час видачі на ім'я позивача спадкового свідоцтва врахував, що згідно свідоцтва про право особистої власності від 13 грудня 1993 року, яке було видане на ім'я [PERSON] Ѕ частка вищезазначеного будинку відносилась до колгоспного двору і взявши до уваги виписку з погосподарської книги Жовтанецької сільської ради за 1986-1990 роки, згідно якої станом на 1 липня 1990 року у вищезазначеній Ѕ частці будинку були зареєстровані (прописані), окрім спадкодавців: позивач, його дружина та їхніх двоє дітей, разом шість осіб, спадкове свідоцтво видав на 2/6 частку житлового будинку, зазначивши у свідоцтві, що спадкове майно, на яке видано спадкове свідоцтво складається з Ѕ частини цегляного будинку разом з господарськими будівлями та спорудами. Проте, враховуючи, що пункти 7.1, 7.2 рішення № 39 виконкому Жовтанецької сільської ради від 14.10.1993 року в частині оформлення права власності на Ѕ ідеальну частку спірного житлового будинку на ім'я [PERSON] та видача на його ім'я свідоцтва про право особистої власності на будівлі і його державна реєстрація підлягають скасуванню як незаконні, тому суд приходить до висновку, що підлягають скасуванню: - спадкове свідоцтво серії [NUMBER], видане 08 січня 2003 року виконувачем обов'язком державного нотаріуса Кам'янка-Бузької державної нотаріальної контори на ім'я позивача в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на 2/6 частки житлового будинку по [ADDRESS], після смерті [PERSON] та [PERSON]; - реєстраційне посвідчення серії [NUMBER] видане 21.01.2003 року ДКП «Червоноградське МБТІ» на підставі вищезазначеного спадкового свідоцтва на ім'я [PERSON] в частині реєстрації за ним права власності на 2/6 частки будинковолодіння [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач успадкувавши після смерті батьків Ѕ частку будинку, спірний будинок не припинив своє існування як спільна часткова власність між позивачем - [PERSON] та відповідачами - [PERSON] та [PERSON], у власності яких знаходиться інша Ѕ частка будинку і будинок продовжує перебувати у спільній частковій власності сторін. Технічною документацією на будинок підтверджується, що в користуванні позивача знаходяться наступні приміщення у будинку, які позначені цифрами: на 1 поверсі приміщення: 1-1 площею 16.1 м.кв.; 1-2 площею 27,9 м.кв.; 1-3 площею 8,0 м.кв; 1-4 площею 21.7 м.кв.; 1-5 площею 26.1 м.кв.; - приміщення мансардного поверху: 1-10 площею 16.1 м.кв. та 1-11 площею 17.1. Разом: 149,7 м.кв. Відповідно, відповідачам [PERSON] та [PERSON], згідно технічної документації будинку належать приміщення зазначені номерами: 1-6 площею 16.1 м.кв.;1-7 площею 25.6 м.кв.; 1-8 площею 15.6 м. кв.; 1-9 площею 8.6 м.кв. Разом: 65,9 м.кв. Згідно до ч.1 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Також, щодо поділу будинку у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК (Кодексу УРСР) це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Технічним паспортом спірного житлового будинку підтверджується, що житлові приміщення, які є у власності Позивача та Відповідачів - [PERSON] та [PERSON] розділені несучою суцільною стіною, частки мають окремі входи у належні кожному з них частин будинку і є ізольованими приміщеннями. За таких обставин суд приходить до переконання, що житловий будинок підлягає реальному розподілу з виділенням в натурі часток у будинку для Позивача і Відповідачів - [PERSON] та [PERSON]. При постановленні рішення у справі, суд вважає за необхідне покликатись на вимоги ч.ч. 4,5 ст. 357, ст. 357, ч.3 ст. 358 ЦК України, згідно яких співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які неможна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В даному випадку слід зазначити, що здійснена спадкодавцями позивача добудова до спірного будинку не порушує прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо володіння ними іншої частини спільного будинку і з даного приводу між сторонами спору не має. Відповідно до ст. 361 ЦК співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. А згідно ч.1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує право власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Згідно ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: - визнання права; - визнання становища, яке існувало до порушення; - визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб.

Outcome: approved