Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості до відповідачів [PERSON], [PERSON] Посилаються на те, що 28.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], було укладено кредитний договір №CVVWGA00000067, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 30000,00 доларів США на термін до 27.09.2027 року, остання зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідачка [PERSON] належним чином не виконала умов договору, в зв'язку з чим станом на 01.03.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 113856,05 доларів США, яка складається із наступного: 36796,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 4557,26 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 969,93 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 71532,22 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Заборгованість до стягнення 110728,83 доларів США, що за курсом 27,09 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.03.2016 року складає 2999644,00 грн., яка складається з 36796,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 4557,26 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 969,93 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 68405,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №CVVWGA00000067 від 28.09.2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5 ПАТ КБ «ПриватБанк» направив [PERSON], [PERSON] письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором, однак вимога залишена без задоволення. Просять стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №CVVWGA00000067 від 28.09.2007 року в розмірі 110728,83 доларів США, що за курсом 27,09 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.03.2016 року складає 2999644,00 грн., яка складається з 36796,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 4557,26 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 969,93 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 68405,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та судові витрати. В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, одночасно з позовом подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк», позовні вимоги підтримують в повному об'ємі, просять їх задовольнити, не заперечують щодо винесення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надано, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що 27 вересня 2007 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] укладено договір №CVVWGA00000067, відповідно до п.7.1 якого банк зобов'язується надати [PERSON] кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу Банку на строк з 28 вересня 2007 року по 27 вересня 2027 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 30000,00 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 7300,00 доларів на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору, що підтверджується копією кредитного договору. Відповідно до умов договору (п.1.1) позивач відкрив відповідачці [PERSON] рахунки для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Відповідно до п.2.2.2 кредитного договору №CVVWGA00000067 від 27 вересня 2007 року, [PERSON] зобов'язалась сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2. даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідачка [PERSON] в порушення умов договору свої зобов'язання за вказаним договором не виконала, у зв'язку з чим за нею склалась заборгованість. З розрахунку заборгованості наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору №CVVWGA00000067 від 27 вересня 2007 року станом на 01.03.2016 року вбачається, що заборгованість до стягнення становить 110728,83 доларів США, яка складається з 36796,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 4557,26 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 969,93 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 68405,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №CVVWGA00000067 від 27 вересня 2007 року, між позивачем та відповідачем [PERSON] 28.09.2007 року було укладено договір поруки №CVVWGA00000067/1, що підтверджується копією договору. Відповідно до п.2 договору поруки №CVVWGA00000067/1 від 28 вересня 2007 року вбачається, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п.4 договору поруки №CVVWGA00000067/1 від 28 вересня 2007 року вбачається, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредиторами як солідарні боржники. 29.09.2015 року відповідачі [PERSON], [PERSON] попереджались про наявність несплачених чергових платежів по кредиту, відсотків за ним та усунення порушення зобов'язань, але жодних заходів щодо погашення заборгованості за договором кредиту вжито не було, кредит не погашено, що підтверджується копією повідомлення. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно із п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору №CVVWGA00000067 від 27 вересня 2007 року станом на 01.03.2016 року в сумі 42323,83 доларів США, яка складається з наступного: 36796,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 4557,26 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 969,93 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.05.2016 року за курсом 25,32 грн. за 1 (один) долар США складає заборгованість в розмірі 1071639,37 грн. Що стосується вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідачів пені в доларах США, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України ). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України №3-29гс15 від 1 квітня 2015 року. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. З розрахунку наданому ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 березня 2016 року вбачається, що банком нараховано пеню в сумі 1853091, 45 грн. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд приймає до уваги правову позицію ВСУ, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення в сумі 42323,83 доларів США, яка складається з наступного: 36796,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 4557,26 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 969,93 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.05.2016 року за курсом 25,32 грн. за 1 (один) долар США складає заборгованість в розмірі 1071639,37 грн., нарахована пеня - 1853091, 45 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У зв'язку з викладеним, суд стягує з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 43870,96 грн.

Outcome: partial