Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ту обставину, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому, крім неї також зареєстрований відповідач у справі [PERSON] , який не є членом її сім`ї. Однак, з червня 2020 року відповідач у вказаному будинку фактично не проживає, але і добровільно з реєстраційного обліку в ньому також не знімається. Тому позивач подала до суду дану позовну заяву, в якій просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України. При цьому, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила про підтримання заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України. При цьому, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про визнання позовних вимог позивача. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , про що свідчить копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5672795 від 02.12.2004 року (а.с.7). В зазначеному житловому будинку зареєстрований з 2004 року відповідач [PERSON] , що підтверджується Витягом з погосподарської книги №1 номер об`єкта погосподарського обліку № 01-0151-1 за 2016-2020 р.р. [PERSON] по селу Пиріжна Кодимського району Одеської області, наданим Кодимською міською радою Одеської області 08.02.2021 року № 103 (а.с.12). Однак, фактично в житловому будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] не проживає з червня 2020 року, про що свідчить акт обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території міста Кодима, складений депутатом Кодимської міської ради Одеської області Ніколішеним Ю.В. (а.с.13). Відповідно до ст.\~317,\~319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та\~ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач [PERSON] , який не є членом сім`їпозивача [PERSON] , у вказаному житловому будинку не проживає та не приймає участі у сплаті житлово-комунальних послуг, чим перешкоджає позивачу у реалізації її прав користування, так як повністю покладає на неї обов`язок утримання даного майна. Водночас із цим ч.9 ст. 10 ЦПК України передбачає, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Крім того, ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У зв`язку з чим суд вважає, що позивач обрала ефективний спосіб захисту свого права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування її житлом, що передбачене як житловим так і цивільним законодавством, а тому є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При цьому, ч.2 ст. 279 ЦПК України передбачає, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 25.03.2021 року, то на виконання вимог\~ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 50 відсотків судового збору передбаченого в розмірі 908 грн. за подання до суду позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тобто 454 грн.

Outcome: approved