Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що 13 липня 2006 року між акціонерно-комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі кредитний договір № 48/0706/71-001 (кредит фізичній особі на придбання нерухомості), згідно умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 465000 грн. з зобов'язанням його повернення до 13 липня 2016 року, сплати відсотків за користування ним, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Крім цього, для забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 13 липня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем [PERSON] було також укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно умов якого відповідач [PERSON] надав позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS], який належить йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13 липня 2006 року. 28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено у простій письмовій формі договір факторингу № 15 з додатком № 1 та нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечними договорами, згідно змісту яких ПАТ «Сведбанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов'язаннями, зокрема за кредитним договором № 48/0706/71-001 та іпотечним договором укладеними 13 липня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] Однак, відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 27 січня 2015 року за ним перед позивачем наявна заборгованість в сумі 1801349,79 грн. Тому позивач змушений пред'явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду даної позовної заяви, в якій просить суд з метою задоволення своїх вимог за кредитним договором № 48/0706/71-001 від 13 липня 2006 року в сумі 1801349,79 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] шляхом його продажу з прилюдних торгів за початковою ціною встановленому на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час виконавчих дій; висилити відповідача [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у відповідному територіальному органі державної міграційної служби України; а також просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3654 грн. В судове засідання представник позивача - ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду позивач та його представник були своєчасно повідомлені належним чином у порядку встановленому ч.ч.4-5 ст. 74 та ч.5 ст. 76 ЦПК України. При цьому, представник за довіреністю позивача - Федоренко Є.М. звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги заявлені позивачем підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.ч.4, 9-10 ст. 74 ЦПК України та розпорядження Кабінету Міністрів України «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2015 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи» від 21 січня 2015 року № 41-р, про що свідчить оголошення у пресі, а саме у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр» № 83 (5457) від 13 травня 2015 року та у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Наддніпрянська правда» № 35 (22611) від 13 травня 2015 року. Зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 13 липня 2006 року між акціонерно-комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі кредитний договір № 48/0706/71-001 (кредит фізичній особі на придбання нерухомості), згідно умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 465000 грн. з зобов'язанням його повернення до 13 липня 2016 року, сплати відсотків за користування ним, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Крім цього, для забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 13 липня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем [PERSON] було також укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно умов якого відповідач [PERSON] надав позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS], який належить йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13 липня 2006 року. При цьому сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 715986 грн. 28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено у простій письмовій формі договір факторингу № 15 з додатком № 1 та нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечними договорами, згідно змісту яких ПАТ «Сведбанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов'язаннями, зокрема за кредитним договором № 48/0706/71-001 та іпотечним договором укладеними 13 липня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] Однак, відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 27 січня 2015 року за ним перед позивачем наявна заборгованість в сумі 1801349,79 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 461125 грн., заборгованості за відсотками в сумі 568893,38 грн. та пені в сумі 771331,41 грн., про що свідчить довідка розрахунок заборгованості за зазначеним кредитним договором складена позивачем 27 січня 2015 року та додана до позовної заяви. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1. Позика глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України. Згідно положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 611 ЦК України,у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокремасплата неустойки. В свою чергу ч.3 ст. 549 ЦК України визначає пеню як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В свою чергу, згідно першого речення ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Враховуючі вище викладене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] обґрунтовані у зв'язку з чим підлягають задоволенню. При цьому, на виконання вимог ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV суд вважає необхідним визначити спосіб реалізації предмета іпотекишляхом проведення прилюдних торгів так як саме даний спосіб надасть можливість забезпечити як захист прав відповідача так і інтереси позивача, а також одержання як можна більшої суми грошових коштів від реалізації предмета іпотеки, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на теперішній час значно перевищує вартість предмета іпотеки визначену сторонами при укладені іпотечного договору. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, згідно вимог ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В свою чергу, згідно вимог ч.3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Враховуючі зазначене та положення абзацу 3 пункту 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині виселення відповідача з предмету іпотеки - житлового будинку є необґрунтованими, у зв'язку з чим не можуть бути задоволені судом так як примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV та ч.3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку, на який здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення таких житлових приміщень його мешканцем, в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. При цьому, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з аналогічною заявою після дотримання встановленого законом порядку виселення із житлових приміщень, на які було звернуто стягнення як на предмет іпотеки. Згідно ч.1 ст. 7 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючі зазначене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку є також необґрунтованими так як відсутні самі правові підстави передбачені законодавством для зняття з реєстрації, у зв'язку з чим за зазначених обставин дана позовна вимога також не може бути задоволена судом. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

Outcome: partial