Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути із [PERSON] кошти в сумі 79467,49 грн. в якості страхового відшкодування та судові витрати в сумі 1921,00 грн. Вказані вимоги мотивує тим, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № [NUMBER] від 05.01.2017 року, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «АС АС-G 3302 АХХ-1» д.н.з. [NUMBER] . 27.02.2017 року в м. Києві по вул. Богатирській 32, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «OPEL VIVARO» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та застрахованого автомобіля марки «АС АС-G 3302 АХХ -1» д.н.з. [NUMBER] , під керування водія [PERSON] Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04.05.2017 року останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. До позивача звернувся потерпілий з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком, відповідно до умов договору. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 79467,49 грн. Страховика було повідомлено про страховий випадок - 27.02.2017 року згідно заяви про настання страхового випадку. На адресу відповідача було направлено регресу вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування. Однак, зазначена вимога була повністю проігнорована та жодних дій спрямованих на врегулювання питання в досудовому порядку з боку відповідача не було здійснено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 04.05.2017 року, яка набрала законної сили 15.04.2017 року, 27.02.2017 року о 13 год. 00 хв. по вул. Богатирська, 32 у м. Києві гр. [PERSON] керуючи транспортним засобом «АС АС-G», д.н.з. [NUMBER] , з ознаками наркотичного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілями «Daewwo» д.н.з. [NUMBER] та «Оpel», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого три транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку [PERSON] відмовився у присутності двох свідків. [PERSON] порушив п. 12.1, 12.3, 13.1, 2.5 Правил дорожнього руху України. Даною постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «АС АС-G», д.н.з. [NUMBER] , був забезпечений відповідно Полісу № АК5460780 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.01.2017 року, укладеного між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та відповідачем. Згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 178554 складеного 14.03.2017 року ФОП « [PERSON] », вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «OPEL VIVARO» д.н.з. [NUMBER] становить 197667,49 грн. Відновлювальний ремонт є недоцільним з економічної точки зору. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування складеного ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» № UA2017022700025/L01/03 та страхового акту № UA2017022700025/L01/03 від 17.07.2017 року, розмір нарахованого страхового відшкодування становить 79467,49 грн. На виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № [NUMBER] від 05.01.2017 року, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало грошові кошти у розмірі 79467,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 23603 від 20.07.2017 року. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно пп. а) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно пп. в) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.3 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду в адміністративній справі, за якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілій стороні відшкодована матеріальна шкода, у позивача виникло право зворотної вимоги саме до відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, що складають 79467,49 грн. Відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов`язаннями позовна давність для звернення до суду встановлюється тривалістю в три роки та починається від дня виконання основного зобов`язання (в даному випадку з моменту виплати суми страхового відшкодування). Відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України, врегулювати спір в досудовому порядку не можливо, оскільки відповідач на письмові звернення прАТ «СК «ПЗУ Україна» не реагує: лист-вимогу щодо добровільного відшкодування витрат від 21.11.2018 року відповідач залишив без задоволення. У спростування зазначеного відповідачем будь яких доказів суду не надано. Отже, беручи до уваги вищевикладене, позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню, у зв`язку з чим із [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в порядку регресу необхідно стянути кошти в розмірі 79467,49 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 1921,00 грн.

Outcome: approved