Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Вказує про те, що вона є власником житла, а відповідач по справі являється її онуком, який без поважних причин з моменту реєстрації у вказаній квартирі не проживав жодного дня, тобто вже більше п 'яти років, фактично проживає за іншою адресою, яка їй невідома. У зв'язку з реєстрацією відповідача у вказаній квартирі, позивач не може повною мірою розпоряджатись майном та змушена сплачувати за більшу кількість комунальних послуг. В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України представник позивача просив розглянути справу за їх відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи (а.с. 54). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с. 27), однак на пошту за отриманням судової повістки, матеріалів позову і в судове засідання не з'явився (а.с. 49, 50), причини неявки суду не повідомив, даними про поважність причин неявки суд не володіє, заяви про розгляд справи за його відсутності, письмових пояснень або заперечень не надав. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Третя особа просила розглянути справу за відсутності її представника, проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 45). Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Позивач згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.08.1994р. є одноособовою власницею квартири [ADDRESS] (кол. [PERSON]) Балаклійського району Харківської області (а.с. 9). Як вбачається з довідки № 531, виданої 20.06.2017р. ПУЖКГ «Донецьке», за вказаною адресою з 09.09.2009р. зареєстрований відповідач по справі - [PERSON], 17.10.1976р.н. (а.с. 52). Згідно до акта обстеження № 432 від 14.03.2017р. відповідач за зареєстрованою адресою місця проживання: [INFO], б. 9-а, кв. 90 ніколи не проживав і не проживає, його особистих речей в квартирі немає, що підтверджено свідками: [PERSON] і [PERSON] (а.с. 12). Актом обстеження № 899 від 21.06.2017р. встановлено, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі з 09.09.2009р., але фактично з моменту реєстрації та на теперішній час там не проживає, що підтверджено депутатом Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] та свідками: [PERSON] і [PERSON] (а.с. 53). В суді свідки [PERSON] (депутат Донецької селищної ради) та [PERSON] (сусідка з квартири № 88) пояснили, що відповідач з моменту реєстрації в зазначеній квартирі не проживає та вони жодного разу його там не бачили. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі значно більше ніж понад один рік, втратив зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. На користь доводів позивача свідчить і та обставина, що судові документи відповідачем за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його місця проживання чи місця перебування отримані не були. На підставі викладеного,

Outcome: approved