Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 240305 - СRED від 22.07.2008р. у загальному розмірі 42445,79 грн., з якої: 40186, 47 грн. різниця між поточною заборгованістю та раніше стягнутою судом заборгованістю, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2009,32 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2013 р. з відповідачів на користь позивача стягнута заборгованість за вищевказаним кредитним договором у сумі 80062,57 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 24644,61 грн.,заборгованість за процентами за користування кредитом 51367,36 грн., штраф (фіксована складова) 250 грн., штраф (процентна складова) - 3800,60 грн. Оскільки відповідачі свої зобов'язання за договором не виконали, стягнуту рішенням суду заборгованість не погасили, договірні відносини між сторонами не припинилися, кредитний договір продовжує діяти, тому позичальник, у відповідності до умов договору, зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Проте, [PERSON], як позичальник, і [PERSON], як поручитель, умови договору не виконують, мають заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, завчасно, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляду справи за її відсутності не надали. Суд ухвалив справу розглянути заочно, відповідно до ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 22.07.2008 р. між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитний договір № 240305 - CRED, у відповідності до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 30000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 32 % річних строком повернення до 22.07.2010 р. Кредитний договір був забезпечений порукою, за якою поручитель [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед банком нести солідарну майнову відповідальність за виконання у повному обсязі [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 240305 - CRED. 29 квітня 2013 року заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 240305 - CRED від 22.07.2008 р. у розмірі 70062,57 грн., та стягнуто солідарно з [PERSON] та ПАТ «Акцент - Банк» суму 10000 грн., а всього заборгованість у сумі 80062,57 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 24644,61 грн.,заборгованість за процентами за користування кредитом 51367,36 грн., штраф (фіксована складова) 250 грн., штраф (процентна складова) - 3800,60 грн. Як видно зі змісту даного рішення, позов задоволено частково, заборгованість стягнуто з позичальника і одного з поручителів - з відповідача ПАТ «Акцент Банк». В частині заявлених позивачем вимог до другого поручителя [PERSON] у позові до цього поручителя про солідарне стягнення з нього заборгованості було відмовлено з тих підстав, що суд дійшов висновку про припинення поруки поручителя [PERSON] згідно ч.4ст.559 ЦК України, тобто у зв'язку пропуском строку пред'явлення до даного поручителя вимоги про виконання порушеного позичальником зобов'язання за кредитним договором. Рішення набрало законної сили 13.05.2013 р. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вже існує чинне рішення суду, яке є обов'язковим, і обставини, встановлені судовим рішенням у спорі між тими ж сторонами, вважаються вже встановленими для цих сторін. Так, рішенням суду встановлено, що порука поручителя [PERSON], в силу ч.4 ст.559 ЦК України, припинена. У зв'язку з цим, позовні вимоги до вказаного поручителя задоволенню не підлягають через відсутність законних підстав для покладення на вказану особу зазначеного обов'язку по сплаті заборгованості, що виникла у позичальника за кредитним договором, забезпеченим даним договором поруки, і в тому числі в межах даної цивільної справи за тими позовними вимогами, що є предметом розгляду в даній справі, оскільки судовим рішенням вже встановлена відсутність підстав для покладення такого обов'язку на колишнього поручителя і право вимоги за яким позивач (кредитор) втратив. Таким чином, позовні вимоги до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 240305 - СRED від 22.07.2008р. у загальному розмірі 42445,79 грн., з якої: 40186, 47 грн. різниця між поточною заборгованістю та раніше стягнутою судом заборгованістю, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2009,32 грн., є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 240305 - СRED від 22.07.2008р., то суд дійшов наступних висновків. Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 32% річних. Розрахунок нарахованих процентів здійснюється з моменту зарахування коштів на картковий рахунок у розмірі суми, зазначеної у п.1.3 договору, до дати погашення кредиту згідно графіку погашення та п.2.4.1, 3.3, 3.4 даного договору. Пунктом 6.1 передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання даного договору обома сторонами та діє у обсязі перерахованих коштів до повного виконання обома сторонами зобов'язань за даним договором. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. З урахуванням вищевикладеного слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано позичальником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 р. по справі 6-1206цс15. Таким чином, позивач має право на нарахування процентів за користування кредитними коштами до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором у відповідності до п.3.1 кредитного договору. Як убачається з розрахунку заборгованості станом на 03.02.2016 р. заборгованість відповідача за кредитним договором становить 40186,47 грн., яка розрахована як різниця між поточною заборгованістю за відсотками за користування кредитом і заборгованістю раніше задоволеною судом. Відповідач-1 не оспорив даний розрахунок, не подав доказів на його спростування повне або часткове, і оскільки даний розрахунок не оспорюються відповідачем -1, то він судом приймається як достовірний. Позивач має право вимагати від відповідача-1 виконання умов договору, зокрема повернення відсотків за користування кредитом на умовах договору. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Пунктом 5.10 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим умовами даного договору більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмір 250грн. плюс 5% від ціни позову. Згідно ч.1 ст..611 ЦК - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки (п.3). Згідно ст.549 ЦК - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, котре боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, яка обчислюється в процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст.617 ЦК- особа, що порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, невиконання зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Таким чином, умовами договору, укладеного між сторонами, та чинним законодавством, передбачено неустойку за прострочення у виконанні грошових зобов'язань, а саме нарахування штрафу. Умови договору в даній частині не суперечать закону, що передбачає неустойку як засіб забезпечення зобов'язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, за прострочення виконання зобов'язань за кредитними договором у відповідності до п.5.10 кредитного договору, банком нараховано штраф (фіксована частина) 250 грн. і штраф (процента складова) 2009,32 грн. Відповідач не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від сплати штрафу, тому сам факт невиконання рішення суду від 29.04.2013р. про задоволення вимог позивача за кредитним договором № 240305 - CRED від 22.07.2008 р. [PERSON] протягом тривалого часу, вважається достатнім доказом того, що він свої грошові зобов'язання перед позивачем протягом тривалого часу не виконує, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке ним не виконане, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє позивача права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 р. по справі 6-1206цс15, згідно якої наявність невиконаного судового рішення у справі про стягнення заборгованості за договором кредиту, в тому числі заборгованості по кредиту, по процентам і неустойки, не припиняє зобов'язання позичальника за договором кредиту, які у нього існують до повного виконання зобов'язань за договором, тобто до повного погашення кредиту і відповідно інших платежів за даним договором. І такі зобов'язання тривають на умовах договору. Таким чином, позовні вимоги до відповідача позичальника підлягають задоволенню і стягненню з нього на користь позивача підлягає вся сума заборгованості, що виникла у нього за даним договором кредиту після судового рішення (тобто за виключенням тої суми, яка була нарахована і стягнута у наведеному вище судовому рішенні.). Таким чином, стягненню з відповідача позичальника на користь позивача кредитора підлягає заборгованість, що виникла на виконання даного кредитного договору і яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом 40186, 47 грн., а також штраф 2259,32 грн. Також стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial