Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності на ? автомобіля Honda CR-V 2008 р.в. реєстраційний номер [NUMBER], кузов SHSRE78708U014801, усунути перешкоди в користуванні ним, стягнути з відповідача 200000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що вказаний автомобіль був придбаний під час шлюбу із відповідачем за кошти, виручені від продажу іншого автомобіля, що належав сторонам на праві спільної сумісної власності. Не зважаючи на те, що сторони зазначені співвласниками спірного автомобіля, усі витрати на його утримання ніс позивач, який у 2015 р. встановив на автомобілі газобалонне обладнання. 30.09.206 р. відповідач обманним шляхом заволоділа автомобілем, переховує його та позбавляє позивача можливості ним користуватись. 04.10.2016 р. позивач по телефону повідомив поліцію про ці обставини. Спірний автомобіль є для позивача, який є інвалідом ІІ групи, єдиним засобом пересування. Внаслідок протиправний дій відповідача позивач зазнав вимушених змін у житті, вимушений пересуватись громадським транспортом та на таксі, зазнав загострення старих хвороб та погіршення нервового фону. В судові засідання позивач не зявлявся, подавав клопотання з процесуальних питань. Представник позивача позов підтримала частково з аналогічних підстав. Подала заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог про визнання права власності на ? автомобіля, яка була вирішена ухвалою суду. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечили. Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у запереченні. Посилається на те, що спірний автомобіль був придбаний сторонами за спільні кошти після укладення шлюбу, у звязку із чим обидві сторони зазначені власниками автомобіля у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу на праві спільної сумісної власності без визначення часток. Відповідач право власності позивача не оспорює, у звязка із чим відсутні підстави для предявлення позову про визнання права власності. Вимога про усунення перешкод у користуванні майном зводиться до його передачі позивачу в одноособове користування, що суперечить закону. Оскільки дії відповідача не є протиправними, відсутні й підстави для відшкодування моральної шкоди. При цьому, Деражнянським районним судом розглядається спір між тими ж сторонами про поділ спільної сумісної власності, серед якої є й спірний автомобіль. В судовому засіданні відповідач ствердила, що не створює позивачу перешкод у користуванні автомобілем, автомобіль знаходиться в смт. Летичів на місці, відведеному для паркування автомобілів та може у будь-який час взятий позивачем. Представник відповідача подав клопотання від 25.04.2017 р. про розгляд справи без його участі та участі відповідачів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення, суд встановив наступне. 02.09.2011 р. між сторонами було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області було зроблено актовий запис №1538. Шлюб між сторонами розірвано, про що 06.08.2016 р. складено відповідний актовий запис №203, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу І-БВ№077348 від 08.10.2016 р.. У відповідності до реєстраційної картки ТЗ, автомобіль Honda CR-V 2008 р.в. реєстраційний номер [NUMBER], кузов SHSRE78708U014801 зареєстрований за позивачем із зазначенням, що відповідач є співвласником. Такі ж відомості містяться й у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу СХО635444. Сторони визнали, що вказаний автомобіль був придбаний за спільні кошти та належить до спільної сумісної власності подружжя. Документи, що стали підставою для реєстрації автомобіля знищені у звязку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується листом регіонального сервісного центру №32/22-523 від 07.02.2017 р.. Позовні вимоги про визнання права власності на ? автомобіля за заявою позивача залишені без розгляду. Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання\~майном, що належить їм на праві\~спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідачем визнано, що автомобіль перебуває у її володінні та розташований в іншому населеному пункті. Водночас, покликання відповідача на те, що позивачеві не чиняться перешкоди у користуванні цим автомобілем, спростовуються матеріалами справи. Так, відповідач не повідомила, де саме знаходиться автомобіль, зазначивши лише, що він стоїть на місці, відведеному для паркування транспортних засобів у смт. Летичів. Водночас, листом №968 від 04.04.2017 р. Летичівська селищна рада повідомила про відсутність на території смт. Летичів офіційно встановлених місць, визначених для стоянки транспортних засобів громадян. Враховуючи, що в силу територіальної віддаленості та неповідомленості про місце знаходження автомобіля позивачу чиняться відповідачем перешкоди у користуванні майном, на яке позивач має рівне із відповідачем право, позовні вимоги у цій частині суд вважає підставними. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права, але лише у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. З цієї підстави, порушене право позивачів підлягає захисту. При цьому, на рішення суду у цій справі не впливає розгляд Деражнянським районним судом справи №686/25054/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, враховуючи, що на даний час рішення суду за вказаними вимогами не приймалось. Згідно із ч. ч. 1 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що поведінка відповідача, повязана з обмеженням права позивача на користування спірним майном, носить протиправний характер та є винною і перебуває у причиновому звязку із завданою моральною шкодою, що полягає у моральних стражданнях, повязаних із вимушеними змінами у життєвих стосунках позивача. Так, будучи інвалідом ІІ групи, позивач позбавлений можливості використовувати автомобіль. Водночас, суд вважає недоведеним, що протиправна поведінка відповідача перебуває у прямому причиновому звязку із погіршенням стану здоровя позивача. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, доведеним є розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн.. Таким чином, у позов слід задовольнити частково, у звязку із чим, в силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial