Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» у липні 2014 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.03.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № №К3JWSE00000348, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Закрите акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача із Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Позивач зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач в порушення умов договору не надає своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 14.07.2014 за відповідачем наявна заборгованість за кредитом у сумі 32 028,23 грн. Просить стягти з [PERSON] указану суму, а також судові витрати. В подальшому позивач направив заяву про уточнення позовних вимог, у якій указує про те, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 04.03.2013 частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з відповідача заборгованість по договору в сумі 4242, 57 грн. З урахуванням цього зменшив суму заборгованості, яка становить 27 785,66 грн та складається з: заборгованості по відсотках 7803,64 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом 1488, 84 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань 18493,18 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Заперечував щодо застосування строку позовної давності до вимог позивача з огляду на те, що укладений між сторонами договір діє до повного виконання зобов'язань сторонами. Пояснив, що позивач в розрахунок заборгованості відповідача включив суми заборгованості по відсотках, комісії та пені за кредитом, у задоволенні яких рішенням суду від 04.03.2013 було відмовлено за пропуском строку позовної давності з огляду на те, що заборгованість нараховується банком накопичувальним порядком автоматично. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з тих підстав, що у позивача відсутнє право на звернення до суду, а провадження у справі підлягає закриттю. Вказала, що рішенням Пирятинського районного суду від 04.03.2013, яке набрало законної сили, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за вищевказаним договором у сумі 4242,57 грн. Позовні вимоги банку у зазначеній справі ґрунтуються на тому ж самому предметі та подано з тих же підстав, як і розглянутий судом позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі №2/544/144/2013. Вказане рішення позивач не оскаржував та не скористався своїм правом пред'явити виконавчий лист до виконання у встановлений законом строк. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований жодними допустимими доказами, є намаганнями банку стягнути з відповідача безпідставні борги та притягнути до одного й того виду юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення. Крім того, вищевказаним рішенням суду було встановлено, що строк позовної давності по основним та додатковим платежам та нарахуванням минув ще 16.03.2013 року. У зв'язку з цим просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Також, просила суд при ухваленні рішення врахувати тяжкий майновий стан відповідача та застосувати положення ч.3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки. Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено: 14.03.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір про видачу кредиту на суму 15000 грн зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати в розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця, в період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.4., винагороди розрахованої відповідно до п.п. 1.1., 3.2.3. цього договору. Кредит було надано на строк 36 місяців з кінцевим терміном повернення 15 березня 2010 року (а.с.6-9). Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті кредиту. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Пирятинського районного суду від 06.02.2013, яке набрало законної сили, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за вищевказаним договором у сумі 4242,57 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 759,16 грн, заборгованості по відсотках 531,41 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом 225 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань 2727 грн. (а.с.58-60) Заборгованість стягнута з відповідача в межах строків позовної давності, про застосування якого в судовому засідання заявив представник відповідача. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про сплив строку позовної давності по вимогах позивача ще 16.03.2013 року, у зв'язку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач. Тобто, з видачею судового рішення строк позовної давності було перервано та перебіг строку позовної давності почався заново. Згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 14.07.2014 становить 27 785,66 грн. (а.с.4-5) та складається з: - заборгованість за відсотками 7803,64 грн. - заборгованість з комісії 1488,84 грн. - заборгованість з пені 18 493,18 грн. Проте, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача є необґрунтованим та не відповідає вимогам закону. Зокрема, судом встановлено, що в загальну суму заборгованості по відсоткам, комісії та пені позивач включив нараховані суми, у задоволенні яких рішенням суду від 04.03.2013 йому було відмовлено за спливом строків позовної давності. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Строк повернення позики сторонами визначений до 15.03.2010. При цьому, графіком погашення кредиту передбачено необхідність сплати кредиту частинами у сумі 816,12 грн. з 14-го по 18-те число кожного місяця протягом трьох років. Отже, нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору ним не передбачено. Аналогічно, договором не встановлено сплата винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,5% від суми виданого кредиту поза графіком погашення кредиту. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках та комісії за користування кредитом слід відмовити за безпідставністю. Виходячи з аналізу ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1. ст. 611 ЦК України). Відповідно до п. 5.1. кредитно-заставного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п. 3.2.2., 3.2.3. даного Договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення процентів за користування кредитом та комісії. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, відповідно до абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що оскільки [PERSON] не виконав зобов'язання за кредитним договором та рішення суду про стягнення з нього боргу, банк має право вимагати від нього сплати нарахованих штрафних санкцій передбачених договором після ухвалення рішення суду і до повного виконання зобов'язання. Згідно із ч. 2 ст. 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік, у тому числі про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Заборгованість боржника [PERSON] за договором у сумі 4242, 57 грн, яка встановлена рішенням суду, була сплачена відповідачем після звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду - 15.10.2014 (а.с.56). Тому, розрахунок пені необхідно проводити в межах одного року перед зверненням до суду з позовом, тобто з 28 липня 2013 року по 27 липня 2014 року (365 днів). Таким чином, пеня за прострочення сплати комісії складає 225 грн (заборгованість, присуджена за рішенням суду) х 0,15 (ставка встановлена договором) х365 днів = 123,19 грн. Однак, враховуючи, що сторони домовились про те, що пеня не може бути меншою розміру 1 грн. за кожний день прострочки, пеня становить 365 грн. Пеня за прострочення сплати заборгованості за відсотками складає 531,41 грн (заборгованість, присуджена за рішенням суду) х 0,15(ставка встановлена договором) х365 днів = 290,94 грн Однак, враховуючи, що сторони домовились про те, що пеня не може бути меншою розміру 1 грн. за кожний день прострочки, пеня становить 365 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 730 грн. При цьому суд не приймає як такі, що заслуговують на увагу, доводи представника відповідача про те, що заборгованість, присуджена судом з відповідача, була не сплачена своєчасно, оскільки позивач не звернув до виконання рішення суду у примусовому порядку. Непред'явлення кредитором виконавчого листа про стягнення заборгованості у примусовому порядку не звільняє боржника від своєчасного виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та ст.ст. 257, 258, 259, 261, 264, 526, 530, 546,549, 610, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: partial