Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, посилаючись на те, що 01.11.2007 року між ними і відповідачем було укладено кредитний договір №CVN0AE00000726. Згідно умов даного договору [PERSON] було надано кредит в розмірі 8559,53 доларів США терміном до 30.10.2012 року, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач свої зобовязання за договором кредиту не виконав, тому станом на 01.04.2015 року його заборгованість становить 417,96 доларів США, яка складається із: 6029,47 доларів США заборгованості за кредитом; 761,21 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 551,08 доларів США заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 14222,90 пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 21146,70 доларів США, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2013 року. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість в розмірі 417,96 доларів США, що еквівалентно 9801,16 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти заочного рішення. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №CVN0AE00000726 від 01.11.2007 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8559,53 доларів США терміном до 30.10.2012 року. Останній платіж ним здійснено 01.04.2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Крім того, судом також встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] задоволено та стягнуто із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №CVN0AE00000726 від 01.11.2007 року, яка виникла станом на 23.01.2013 року, в сумі 22398,26 доларів США, що еквівалентно 179029,31 грн., яка складалася із заборгованості за кредитом 6029,47 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 2253,48 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом 551,08 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 12467,86 дол. США, штрафу (фіксована частина) 31,28 дол. США, штрафу (процентна складова) 1065,09 дол. США, а також стягнуто судовий збір. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Таким чином, банк, подавши позов у 2013 році про стягнення заборгованості за кредитним договором, скористався своїм правом дострокового повернення частини позики у розмірі 21146,70 дол. США, що було еквівалентно 169029,31 грн. разом з нарахованими відсотками станом на 23.01.2013 року. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Тому, вимоги банку про стягнення заборгованості за період після винесення судового рішення від 27 лютого 2013 року, до якого також включено відсотки за користування кредитом та штрафи, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем у 2013 році було використано надане йому право вимоги, а тому позовні вимоги є безпідставними і у задоволенні позову слід відмовити. На пiдставi викладеного, ст.ст. 509, 526, 530, 532, 533, 612, 1050, ЦК України,

Outcome: dismissed