Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що після померлого [INFO] батька [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , спадщину у рівних частках прийняли мати померлого [PERSON] та донька від другого шлюбу - [PERSON] та 12.06.2012 року їм були видані свідоцтва про право на спадщину; він (позивач) спадщину своєчасно не прийняв, бо з грудня 2011 року перебував на заробітках у м. Києві, про смерть батька дізнався лише в липні 2013 року від своєї матері; 16.08.2012р. [PERSON] подарувала успадковану ? частку квартири своїй онуці [PERSON], звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив (а.с.92), в якому просить визнати недійсними видані на ім'я [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2012 року, від 12.06.2012 року та договір дарування частки у вказаній квартирі від 16.08.2012р.; визначити йому додатковий строк, тривалістю два місяці, для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька . У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягав, надав пояснення аналогічні, викладеним у позові; відповідач [PERSON], яку підтримали представники - адвокат [PERSON] та [PERSON] (її батько), який діяв також в інтересах своєї матері - відповідачки [PERSON] , позов не визнала , мотивуючи тим, що за тиждень до смерті [PERSON] вона у телефонному режимі повідомляла позивачу про хворобу його батька, заперечує факт перебування позивача поза межами м. Луганська; вважає , що позивач мав можливість вчасно прийняти спадщину, строк ним пропущено без поважних причин; вважає себе добросовісним набувачем. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, мотивуючи тим, що по мобільному телефону він (представник) повідомив позивача про смерть [PERSON] ; [PERSON] позивача про смерть батька не повідомляла. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] (мати відповідачки [PERSON] та колишня дружина померлого [PERSON].) не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON], суду пояснила, що про смерть [PERSON] ні їй, ні [PERSON] ніхто не повідомив, про його смерть вона дізналась через два тижня, коли намагалася до нього додзвонитися, але на дзвінки ніхто не відповідав, вона подзвонила до завідувача відділенням туберкульозної лікарні, де проходив лікування [PERSON] та їй повідомили про його смерть; [PERSON] видала на її (представника) ім'я довіреність, на підставі якої вона займалась оформленням спадщини; вона знала про існування у померлого сина, але ні вона (представник), ні її донька [PERSON] не знали його особисто; [PERSON] намагалася знайти його по соціальнім мережам Інтернету по прізвищу «[PERSON]» , бо не знала, що він змінив прізвище і знайшла його лише у літку 2013 року, коли позивач зі слів своєї матері вже знав про смерть батька; вважає, що позивач вчасно не звернувся до нот. контори, бо не знав про смерть батька. Представник другої Луганської Державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, заперечень проти позову не надав. Допитані у судовому засіданні свідки суду показали: [PERSON] - чоловік відповідачки [PERSON], що про смерть [PERSON] позивач був повідомлений по телефону [PERSON] [PERSON] -сусідка [PERSON] та знайома матері позивача [PERSON], що 04.07.2013р. вона через мережу Інтернет повідомила мати позивача, яка мешкає в Італії, про смерть [PERSON] , про що остання на той час не знала, сказала, що сповістить про це сина (позивача). [PERSON], який працював з відповідачкою [PERSON] в ТРК «Атріум», що він чув, як [PERSON] сповістила по телефону [PERSON] про хворобу батька. [PERSON] - сусідка [PERSON] , що на похоронах [PERSON] казала, що повідомили сина про смерть [PERSON] [PERSON] - сусідка [PERSON] надала аналогічні зі свідком [PERSON] показання . З пояснень сторін, їх представників, показань свідків, наданих доказів встановлено наступне: [INFO] у першому терапевтичному відділенні Слов»яносербської обласної туберкульозної лікарні помер [PERSON]; тіло померлого з лікарні забрав рідний брат [PERSON] При житті [PERSON] не залишив заповіту; після його смерті до спадкової маси увійшла належна останньому при житті на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2003р. квартира [ADDRESS]; його спадкоємцями першої черги на день смерті були: позивач [PERSON] (син від першого шлюбу, який змінив прізвище з «[PERSON]» на «Луганський» після одруження) , [PERSON] (мати) та [PERSON] (донька від другого шлюбу). Тобто позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є рідними братом та сестрою по лінії батька, відповідачка [PERSON] є бабусею позивача. Спадщину після смерті [PERSON] у рівних частках прийняли [PERSON] та [PERSON], шляхом подачі відповідної заяви до Другої Луганської державної нотаріальної контори; 12.06.12р. та 06.08.2012р. їм видані свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру у рівних частках, тобто по 1/2 кожній. Позивач до смерті батька з ним не проживав, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подав. Як стверджує позивач, він вчасно не звернувся до нотаріальної контори, бо перебував на заробітках у м. Києві , про смерть батька дізнався лише у липні 2013 року від своєї матері. На підставі договору дарування частки квартири від 16.08.2012р. [PERSON] подарувала успадковану ? частку квартири своїй онуці [PERSON] , яка доводиться позивачу двоюрідною сестрою. 19.12.2013 року позивач звернувся до Другої Луганської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, постановою від 19.12.2013 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропуску строку прийняття спадщини , рекомендовано звернутися до суду. Статтями 1223, 1261 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України - частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст.1268, 1270, 1269, 1272 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але не проживав зі спадкодавцем станом на день його смерті, повинен подати до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, для чого встановлюється строк 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У разі пропуску вказаного строку з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, необхідний для подання такої заяви. Як роз'яснив Верховний суд України в Постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008р. « Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини , пов'язані з об'єктивними , непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування»№7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до ст..203, ч.1 ст. 215 ЦКУ, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1, 3-5 ст..203 ЦКУ; недійсною визнається угода, що була укладена з порушенням вимог чинного законодавства. Аналізуючи надані сторонами докази та даючи правову оцінку їх діям, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного: судом встановлено, що позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом мав право нарівні з іншими спадкоємцями першої черги - матір'ю померлого [PERSON] та його донькою [PERSON] на спадкування належної при житті спадкодавцю [PERSON] квартири і такого права, при доведеності ним поважності причин пропуску строку звернення до нот. контори із заявою про прийняття спадщини, не втратив, так як не відмовився від прийняття спадщини. Позивач просить визначити йому додатковий строк на подачу такої заяви та у якості поважної причини пропуску строку звернення до нотаріуса вказує на свою необізнаність стосовно смерті батька і , що про вказані події йому стало відомо від своєї матері лише в липні 2013 році, після чого він відразу звернувся до суду. Суд вважає доведеними позивачем вказані ним фактичні обставини, через які він пропустив строк звернення до нотаріуса , наступними доказами: показаннями незацікавленого у результатах розгляду справи свідка [PERSON], з яких вбачається, що станом на 04.07.2013 року , коли вона через мережу Інтернет повідомила мати позивача про смерть [PERSON] .; при цьому ні позивач, ні його мати, яка сказала, що сповістить про дані події синові, не знали про смерть родича; поясненнями представника відповідача [PERSON] - [PERSON] (матері відповідачки [PERSON] та колишньої дружини померлого [PERSON].) , з яких вбачається, що про смерть [PERSON] ні їй, ні [PERSON] також ніхто не повідомив, про дані обставини вона дізналась аж через два тижня від завідувача відділенням туберкульозної лікарні, де лікувався і помер [PERSON] , але про його смерть позивачу вони не повідомили , бо не знали його особисто; тривалий час [PERSON] шукала позивача через соціальну мережу Інтернет по прізвищу «[PERSON]» , бо не знала, що він змінив прізвище і знайшла його лише у літку 2013 року, коли вже позивач від своєї матері дізнався про смерть батька. Таким чином, у суду не має підстав ставити під сумнів показання свідка [PERSON], які узгоджуються з поясненнями представника відповідача [PERSON] про те, що про смерть батька позивач однозначно дізнався від своєї матері у липні 2013 року, які суд вважає за необхідне покласти у підставу свого рішення. Як було встановлено у судовому засіданні, батьки позивача розлучилася чимало років потому, позивач із батьком не мешкав тривалий час та тісних стосунків між собою вони не мали; при цьому [PERSON] страждав на тяжке хронічне, інфекційне захворювання, однак відносин з батьком позивач не втрачав, про що свідчать встановлені у судовому засіданні обставини, що останній раз восени 2011 року позивач відвідував батька разом із бабусею. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач був дійсно необізнаний про смерть батька; таку причину пропуску строку звернення до нотаріуса суд вважає поважною, об'єктивно непереборною та істотною, яка перешкоджала позивачу своєчасно звернутися до нот. контори з заявою про прийняття спадщини, тому суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк тривалістю два місяця з дня набрання чинності рішення суду для вчинення такої дії. Задовольняючи позовні вимоги позивача [PERSON] в даній частині , суд не бере до уваги показання наступних свідків: [PERSON] про те, що він чув, як [PERSON] повідомляв у телефонному режимі позивача про смерть батька, оскільки даний свідок є чоловіком відповідачки [PERSON] та є особою зацікавленою у підтриманні таких доводів відповідача та вирішенні справи на її користь; [PERSON]- про те, що він чув, як [PERSON] сповістила по телефону [PERSON] про хворобу батька, оскільки по - перше само по собі звернення відповідачки по телефону до чоловіка з іменем «Віталій» не вказує на розмову саме з позивачем [PERSON]; по друге - у даній розмові йдеться мова про хворобу, а не про смерть . [PERSON] та [PERSON] (сусідів відповідачки [PERSON]) про те, що на похоронах [PERSON] казала, що повідомила позивача про смерть [PERSON], оскільки дані свідки не були безпосередньо при цьому присутніми, дані обставини їм відомі з чужих слів, крім того, показання даних свідків суперечать поясненням самого представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] , згідно яких остання не повідомляла позивача про смерть батька. Суд вважає, що право позивача на отримання частки у спадковому майні після смерті батька [PERSON] у зв'язку з видачею відповідачам [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 06.08.2012р. та від 12.06.2012р. порушено, що у відповідності до ст.. 1301 ЦК України є підставою для визнання даних правочинів як таких, які укладені з порушенням вимог чинного законодавства, недійсними. Оскільки суд прийшов до висновку, що свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого відповідачка [PERSON] набула право власності на успадковану ? частку у квартирі є недійсним, остання не мала права розпоряджатися даною часткою у квартирі, тому договір дарування нею відповідачці [PERSON] даної нерухомості, як такий, який укладений з порушенням вимог чинного законодавства, підлягає визнанню недійсним. На підставі ст.ст. 203,215, 1223,1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1272, 1301 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.08р.,

Outcome: approved