Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла 31 серпня 2003 року, на 1/2 частку в праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно. Позивач позов підтримав, третя особа [PERSON] та її представник проти позову заперечували, інші учасники в судове засідання не зявились. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФП №207154 [PERSON] померла 31 серпня 2003 року, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Вказана частка квартири належала [PERSON] на підставі договору міни від 09.01.2003 року, за яким [PERSON] та [PERSON] обміняли належні їм у рівних частках 22/100 частини домоволодіння №23 по вул.Шевченка в м.Миколаєві на належну в рівних частинах [PERSON], [PERSON]С, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Южною товарною біржею 18 грудня 1999 року за №10294, квартиру [ADDRESS]. Згідно з вказаним договором міни співвласником іншої 1/2 частки квартири є [PERSON] У відповідності до заповіту, посвідченого 12.08.2003 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2852, [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті заповіла належну їй частку квартири [ADDRESS], [PERSON] Відповідно до довідки Вознесенського геріатричного пансіонату від 24.10.2014 року №28 [PERSON] 3 19.05.2012 року проживає та знаходиться на повному державному забезпеченні у геріатричному пансіонаті. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 15 жовтня 2003 року визнано дійсним договір купівлі-продажу [PERSON], [PERSON]С, [PERSON] квартири [ADDRESS], укладений на Південній товарній біржі 18 грудня 1999 року за №10294. 20 квітня 2004 року між [PERSON], що діяла від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], що діяла за згодою законних представників: батька [PERSON], матері [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №806. Надалі [PERSON] подарував вказану квартиру [PERSON] за договором дарування квартири від 08.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2790. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02 листопада 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року, частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON] та витребувано від [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS], на користь [PERSON] Як зазначено у рішенні Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2016 року, ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 15 жовтня 2003 року залишено без змін та встановлена обставина, що визнання дійсним договору, оформленого Південною товарною біржею 18 грудня 1999 року про Купівлю [PERSON], [PERSON], [PERSON] із визнанням права власності в рівних частках на квартиру не призвело на час ухвалення рішення суду від 15 жовтня 2003 року до виникнення їх права власності, оскільки власники квартири змінились за наступною угодою від 09 січня 2003 року. Згідно постанови державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] від 16.11.2015 року відмовлено [PERSON], який діяв від імені [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частки квартири [ADDRESS], у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на це спадкове майно з посиланням на довідку від 06.11.2015 року №2421. Довідкою Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 06.11.2015 року №2421 повідомлено, що станом на 28.12.2012 року [PERSON] не була власником вказаного майна. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.12.2016 року вбачається, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частки квартири [ADDRESS], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2015 року та дублікату договору міни №1186, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї матері [PERSON] на підставі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Положеннями цієї статті визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною 1 статті 554 Цивільного кодексу УРСР 1963 року передбачено, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Зі спадкової справи № 655/2015, заведеної після смерті [PERSON], померлої 31 серпня 2003 року, вбачається, що спадкоємцем останньої є лише позивач по справі. [PERSON] як спадкоємець за заповітом впродовж шести місяців після відкриття спадщини не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а відтак спадкоємцем за законом є лише [PERSON], який фактично вступив у володіння спадковим майном. Таким чином, позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері у відповідності до приписів ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Оскільки через повторне відчуження [PERSON] спірної квартири 20 квітня 2004 року право власності [PERSON] згідно довідки МБТІ від 06.11.2015 року №2421 на 1/2 частку квартири не підтверджено, це унеможливлює отримання ним свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що факт прийняття позивачем спадщини підтверджено належними та допустимими доказами, однак через відсутність правовстановлюючого документа на 1/2 частку належного спадкодавцю майна [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину, позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому посилання представника третьої особи [PERSON] на наявність волевиявлення позивача щодо продажу спірної квартири [PERSON] від його імені спростовуються договором купівлі-продажу від 20 квітня 2004 року, за яким позивач не є його стороною. Повноваження представника позивача на подання позову та представництво інтересів в суді підтверджено нотаріально посвідченою довіреністю від 12 грудня 2014 року, тому доводи про неможливість задоволення позову через його непідтримання особисто позивачем не впливають на вирішення спору. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, його має бути стягнуто з відповідача в дохід держави. На підставі ст. ст. 549, 554 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст. ст. 328, 392 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved