Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 432410 грн., які були отримані ним за договором позики від 04.02.2010 року, оскільки з отриманої відповідачем позики в розмірі 20000 доларів США ним повернуто лише 3500 доларів США, а залишок боргу він повертати відмовляється. Позивач та його представник позов підтримали; відповідач та його представник позов не визнали, просили застосувати до предмету спору строк позовної давності, на що представник позивача зазначив, що на вимоги про стягнення заборгованості за договором позики позовна не поширюється. За змістом розписки від 04.02.2010 року, [PERSON] отримав від [PERSON] 04 лютого 2010 року 20000 доларів США, зобовязався повернути на першу вимогу. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ФП №108970 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, [PERSON] після реєстрації шлюбу 11 жовтня 2014 року змінила прізвище на «Голло». 08 вересня 2016 року позивачем направлено відповідачу рекомендованим листом вимогу про повернення залишку боргу в сумі 16500 доларів США. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~ родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження\~ укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Неповерненням позики на першу вимогу відповідачем порушено умови договору та не виконано зобовязань за цим договором. У серпні 2017 року відповідач надав до суду заяву, якою просив застосувати строки позовної давності до предмету спору та відмовити в задоволенні позову. У відповідності з ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як встановлено ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області №3706 про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] до [PERSON], а саме з пояснень [PERSON] від 03.04.2012 року, вбачається, що позивач в кінці 2010 року предявила вимоги до відповідача про сплату боргу. У звязку із тим, що у розписці від 04.02.2010 року не було встановлено строку повернення грошових коштів, відповідач повинен був повернути позику протягом тридцяти днів від дня предявлення вимоги, а саме до 31 січня 2011 року, а відтак 31 січня 2014 року сплинув строк позовної давності, однак позов подано до суду лише 16 вересня 2016 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності. Враховуючи застосування строку позовної давності до вимог про повернення позики та відсутність обґрунтованого клопотання позивача про поновлення такого строку, позов не підлягає задоволенню. На підставі ч.4\~ст. 267, ст. ст. 526, 530, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed