Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 25877,55 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту від 30 березня 2016 року надав, а [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9295,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач неналежним чином виконує умови угоди, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 10 жовтня 2019 року становить 25877,55 грн., яка складається з: 8122,54 грн. заборгованості за кредитом, 4058,82 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 12671,10 грн. заборгованість за пенею, а також 1025,09 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. 12 травня 2021 року від представник відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що сторони уклали угоду 30.03.2016 року. Однак доказів надання відповідачу кредитних коштів позивач не надає. Крім того строк позовної давності, щодо стягнення коштів за кредитом та відсотками, законом передбачає три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення пені та штрафу встановлений законодавством в один рік. Тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимог. 12 серпня 2021 року від представника відповідача надійшло заперечення, у якому просить застосувати строк позовної давності. Заперечуючи проти позову просить урахувати, що згідно п. 1.3 та 1.3.1 Генеральної угоди передбачено, що у випадку порушення позичальником будь-якого зобов`язання за кредитним договором, строк повернення кредиту є другий день з моменту такого порушення. Угода підписана сторонами 30.03.2016 року. Боржник у погашення заборгованості не здійснив жодного платежу, а отже право на звернення до суду з позовом про повернення кредиту з урахуванням п.2.1 договроу у позивача виникло 26.04.2016 року. Тобто, строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом сплив 26.04.2019 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання 16.09.2021 не з`явилися, представник [PERSON] просив продовжити розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 25 червня 2021 року представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову із зазначених у відзиві підстав. Він пояснив, що позивач не надав доказів видачі кредиту відповідачу, і навіть у випадку доведення цього факту, сплив строк давності за вимогами позивача. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з таких міркувань. 16 квітня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір у формі анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого остання отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві відсутні посилання у умови кредиту: суму кредитного ліміту, розмір відсотків і штрафних санкцій. Відповідно до укладеної між сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 30.03.2016 року позивач і відповідач домовилися про зменшення розміру заборгованості з дати укладення цього договору до суми 9845,7 грн. Строк кредитування визначено 24 місяці з 30.03.2016 по 31.03.2018 року. Погашення заборгованості повинно здійснюватися, починаючи з 01 по 25 число кожного місяця шляхом надання Банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.03.2018 року. Відповідно до п. 1.1.3 Генеральної угоди, дата остаточного погашення заборгованості за Договором 31.03.2018 року. Відповідно до п.1.3 Генеральної угоди у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань за цим договором більш ніж на один день, строком повернення кредиту, що вказаний у п.1.1.3 Генеральної угоди, є другий день з момента такого поушення, усі заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредитк (другий день), вважається прострочено. У день наступний за днем повернення кредиту (другий день) позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1025, 09 грн. Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 9295,7 грн на строк 24 місяці з 30.03.2016 по 31.03.2018 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 9295,7 грн в обмін на зобов`язання позивальника по поверненню кредита, сплаті відсотків 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані у заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється у такому порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 465 грн 16 коп для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат згідно Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.03.2018. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконує, в зв`язку з чим станом на 10 жовтня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 25877,55 грн., яка складається з: 8122,54 грн. заборгованості за кредитом, 4058,82 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 12671,10 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи 1025,09 грн. штраф. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено ч.1 ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що умовами Генеральної угоди, зокрема п. 1.3.1 визначено, що строком повернення всієї суми кредиту є 2-й день з моменту порушення умов цієї угоди. Згідно розрахунку заборгованості, позичальник внесла кошти на погашення заборгованості за наданим кредитом 26.04.2016 року у сумі 470 грн., 30.05.2016 року у сумі 498 грн., 30.06.2016 року у сумі 485 грн. У подальшому жодного платежу відповідачем не здійснювалось. Згідно п.2.1 генеральної угоди наступний платіж відповідач мала сплатити з 1 по 25 липня 2016 року у сумі 465 грн 16 коп, однак не зробила цього. Тому згідно п. 1.3.1 Генеральної угоди на другий день після останнього дня платежу (25.07.2016) тобто 27 липня 2016 заборгованість вважається простроченою і настав строк повернення всієї суми кредиту. З урахування трирічного строку позовної давності, вимоги про погашення кредитної заборгованості спливають 27 липня 2019 року, однак банк звернувся з позовом до суду 04.12.2019 року, тобто поза межами строку позовної давності, у зв`язку з чим у задоволені вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками необхідно відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1025,09 грн. штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п.1.3 Генеральної угоди у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань за цим договором більш ніж на один день, строком повернення кредиту, що вказаний у п.1.1.3 Генеральної угоди, є другий день з момента такого поушення, усі заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредитк (другий день), вважається прострочено. У день наступний за днем повернення кредиту (другий день) позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1025,09 грн. Пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Генеральною угодою, Умовами та правилами надання банківських послуг, більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони домовились, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по Кредиту, починається з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1025,09 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи, що позивач, як вже зазначено вище припинила виконувати свої зобов`язання 25 липня 2016 року та згідно п.1.3 Генеральної угоди 27 липня 2016 року настав строк виконання всіх зобов`язань за договором, визначений законодавством спеціальний строк позовної давності в один рік зі сплати штрафу, передбаченого п.1.3.3 і п.2.2 генеральної угоди, сплив 27 липня 2017 року. У зв`язку з цим у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 1025,09 грн. штрафу необхідно відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі 12671,10 грн., суд зазначає наступне. Пунктом 2.8. Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником обов`язків по поверненню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочки. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У Генеральній угоді від 30.03.2016 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нарахованої пені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 30.03.2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Генеральній угоді позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такого висновку дійшла Велика палата Верховного суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03 липня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності на звернення з вимогою до відповідача про погашення кредитної заборгованості, у задоволені позовних вимог необхідно відмовити. У задоволенні позовних вимог у частині заборгованості за пенею слід відмовити адже ні умови підписаної позивачем Анкети заяви, ні Генеральної угоди не містять умов про розмір пені за порушення зобов`язань, а умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку відповідачем не були підписані. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволені позову, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed