Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору № б/н від 21.01.2011 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору не виконує, має заборгованість по кредиту у розмірі 21785,09 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Шокало Т.В. , позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні за пропуском строку звернення до суду. Суд, заслухавши представника позивача Шокало Т.В. , представника відповідача [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 21.01.2011 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язувалась повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені умовами договору. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав [PERSON] кредитні кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує. Тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредиту. 30.08.2011 року відповідач по справі [PERSON] змінила своє прізвище та ім`я на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 30.08.2011 року серії [NUMBER] (а.с.89). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 13 березня 2012 року в сумі 668 грн. В той же час позивачем визнається та обставина, що кінцевий строк повернення кредиту відповідає строку дії картки, тобто до січня 2013 року. Нової картки [PERSON] не отримувала. Крім того, позивач обраховує заборгованість за вищевказаним кредитним договором з квітня 2012 року, в той же час, як позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» подав тільки 02.05.2018 року. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, кола особи довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З разрахунку заборгованості вбачається, що у позивача виникло право пред`явлення вимоги з 30.04.2012 року про дострокове виконання зобов`язання згідно Умов і правил надання банківських послуг або пред`явлення позову до суду. Крім того, строк дії картки, який є кінцевим терміном повернення кредитних коштів був встановлений до 21.01.2013 року. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03 2018 року по справі №444/9519/12. Так п.п. 92-93 вищевказаної постанови від 28.03.2018 року встановлено, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Отже, кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, тобто 21.01.2013 року. В судовому засіданні представник позивача Шокало Т.В. наполягала на тому, що строк дії картки до 01.2015 року. А тому банком не пропущено строк звернення до суду. Але судом встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що з позовом до суду банк звернувся лише 08.05.2018 року. А тому пропустив строк звернення до суду. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed