Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що його батьку [PERSON] належала кооперативна квартира [ADDRESS]. 19 січня 2015 року [PERSON] помер. Позивач у передбачений законодавством строк подав заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його батька. Однак, позивач не має можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, в порядку спадкування за законом, оскільки за свого життя батько позивача, після виплати всіх пайових внесків, не оформив самого правовстановлюючого документу на квартиру. У звязку з чим на теперішній час позивач змушений предявити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду даної позовної заяви, в якій просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник за довіреністю відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні заперечував в задоволенні позову посилаючись на ту обставину, що право власності на кооперативну квартиру [PERSON] набув під час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] у звязку з чим вимоги позивача про визнання за ним в цілому права власності на спірну квартиру є необґрунтованими. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.4-5 ст. 74 ЦПК України. При цьому, [PERSON] звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Згідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи суд встановив, що 23 травня 1962 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], який є позивачем у справі, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії ІІ-ДК № 264759 повторно видане міським РАГС м. Воркути 22 травня 1967 року (а.с.16). 20 листопада 1963 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується відповідним реєстраційним записом зробленим у паспорті громадянина України серії МО № 491288 виданому [PERSON] Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області 19 березня 1998 року (а.с.74). Відповідно до копії довідки № 9/133 виданої управлінням обліку, розподілу та приватизації житла [PERSON] міської ради 30 липня 2015 року (а.с.10), [PERSON] був членом житлово-будівельного кооперативу № 66 на квартиру [ADDRESS]. 10 липня 1975 року [PERSON], під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], було одержано ордер № 431 виданий виконавчим комітетом [PERSON] міської Ради (а.с.8) на право зайняття квартири [ADDRESS]. А в липні 1990 року пай за квартиру [ADDRESS], яка належала житлово-будівельному кооперативу «Алмаз», був повністю погашений, у звязку з чим її власником став [PERSON], про що свідчать копії довідок виданих колективним обєднанням житлово-будівельних кооперативів «Україна» 23 липня 2015 року та 14 січня 2016 року (а.с.9, 79). 25 травня 1999 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КГ № 030495 виданого Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона 25 травня 1999 року (а.с.28). 19 січня 2015 року [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть [PERSON] І-КГ № 190097 виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 20 січня 2015 року (а.с.7). 04 лютого 2015 року, у передбачений законодавством шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, подав до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON], що підтверджується листом-відповіддю Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори від 26 листопада 2015 року № 1103/01-16 (а.с.64). Однак, за свого життя спадкодавець [PERSON] не здійснив оформлення правовстановлюючого документу на викуплену в житлово-будівельному кооперативі квартиру та його подальшу державну реєстрацію, у звязку з чим позивач [PERSON] на теперішній час позбавлений можливості оформити у нотаріуса прийняту спадщину і одержати відповідне свідоцтво про право спадщини за законом. Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону Української РСР «Про власність», який був чинний на час повної сплати [PERSON]пайового внеску за квартиру в липні 1990 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. При цьому, згідно положень ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов обґрунтований в частині визнання за ним права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], у звязку з чим в цій частині позов підлягає задоволенню. В свою чергу згідно ст. 16 Закону Української РСР «Про власність», майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сімю України (2006-07). При цьому, ч.1 ст. 22 КпШС Української РСР, який також був чинний на час повної сплати [PERSON] пайового внеску за квартиру в липні 1990 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи зазначене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині визнання за ним права власності, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], на іншу ? частину квартири [ADDRESS] є необґрунтованим так як дана частина квартири, у відповідності до положень ст. 15, 16 Закону Української РСР «Про власність» та ст. 22 КпШС Української РСР, належить на праві власності [PERSON], яка в свою чергу була дружиною [PERSON] на час набуття останнім права власності на спірну квартиру.

Outcome: partial