Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 244772,65 гривень, а саме суму основного боргу 217400,00 гривень, 26675,78 гривень відсотки від суми позики та 3 відсотки від простроченої суми -696,87 гривень станом на час звернення до суду. У ході судового розгляду позовні вимоги уточнив та просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 225949,29 гривень, а саме 217400,00 гривень - сума основного боргу, 5723,09 гривень - 3 відсотки річних від простроченої суми та 2826,20 гривень - інфляційні збитки за періоди прострочки. Свої вимоги мотивує тим, що 04 березня 2019 року між позивачем, [PERSON] , та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 280000,00 гривень частинами, які відповідач повинен повернути до 31 жовтня 2019 року. Факт одержання кожної переданої суми грошей підтверджується розписками на загальну суму 217400,00 гривень, в яких також зазначено дату повернення коштів - 31 жовтня 2019 року, але кошти у визначений у договорі позики термін відповідач не повернув. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про врученя поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, як і не надав суду доказів поважності причин неявки у судові засідання, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 04 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 280000,00 гривень, що в еквіваленті рівно 10370,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів до 31 жовтня 2019 року . За домовленістю сторін проценти не сплачуються. Кошти за договором позики передаються позичальнику частинами, факт отримання кожної переданої суми коштів, підтверджується розписками позичальника в момент передачі. Після повернення позики в повній сумі, позикодавець повинен повернути позичальнику розписки, що є підтвердженням виконання зобов`язання (а.с.8-9). До матеріалів справи додано копії та оригінали розписок, а саме: від 05 березня 2019 року на суму 30000,00 гривень, від 12 березня 2019 року на суму 18500,00 гривень, 21 березня 2019 року на суму 12000,00 гривень, 23 березня 2019 року на суму 120200,00 гривень, 23 березня 2019 року на суму 12200,00 гривень, 25 березня 2019 року на суму 5500,00 гривень, 05 квітня 2019 року на суму 19000,00 гривень, на загальну суму 217400,00 гривень. В розписках зазначено, що вказану суму боргу позичальник зобов`язується повернути до 31 жовтня 2019 року (а.с. 10-16 , 214-220). З розрахунку заборгованості слідує, що станом на 16 вересня 2020 року, заборгованість складає 225949,29 гривень, а саме 217400,00 гривень - сума основного боргу, 5723,09 гривень - 3 відсотки річних від простроченої суми та 2826,20 гривень -інфляційні збитки за періоди прострочки (а.с.189-193). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, строковим або безстроковим, оплатним або диспозитивно безоплатним. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). У ст.1049 ЦК України визначено обов`язок позичальника повернути позику. Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103 цс 16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, від 18 вересня 2013 року №6 - 63 цс 13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, у постанові у справі № 6-50цс16 від 24 лютого 2016 року. Відповідно до ст.509-510, 525,526 ЦК України,зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Умови договору позики є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідач не виконує належним чином узяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за договором позики. За змістом ст.530 та ст.612 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У порядку ч.ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином, наявність у договорі позики визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого надані такі документи. Тобто наявність оригіналів документів у позивача свідчить про наявність певних зобов`язань відповідача перед позивачем. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1.він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2447,72 гривень та відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги, яка за попереднім розрахунком становила 12647,72 гривень. Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання юридичних послуг від 05 грудня 2019 року, акти надання послуг та платіжні доручення на загальну суму 12000,00 гривень. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти в сумі 12000,00 гривень на відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги та 2447,72 гривень судового збору.

Outcome: approved