Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач подала\~до\~Печенізького\~ районного\~суду \~Харківської\~області\~вказаний вище\~позов,\~\~в якому\~\~просила усунути\~\~перешкоди у\~користуванні\~Ѕ\~ частиною\~житлового \~будинку,\~шляхом \~виселення\~ [PERSON] ,\~\~ [INFO] ,\~\~із житлового\~будинку,\~\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~та\~визнати\~відповідача [PERSON] ,\~такою,\~що\~втратила\~ право користування житловим будинком. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 13.09.2011 року, позовні вимоги [PERSON] до Печенізької селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю задоволені в повному обсязі. Визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 13.08.2015 виданої КП «Печенізьке Бюро технічної інвентаризації» №63 з якої вбачається, що станом на 31.12.2012 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за [PERSON] згідно рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13.09.2011 року. Після прийняття вищевказаного рішення та реєстрації права власності відповідач [PERSON] 28.10.2011 року зареєструвала місце свого проживання у вказаному будинку, що підтверджується довідкою від 05.11.2020 року №02-30/1842 виданою Печенізькою селищною радою Печенізького району Харківської області. Дізнавшись про вказане рішення позивач [PERSON] подала апеляційну скаргу на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13.09.2011 року. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.07.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13.09.2011 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.10.2013 року зазначені вище рішення скасовані, цивільну справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29.05.2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Печенізької селищної ради Харківської області, треті особи на боці відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю- відмовлено. Позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору,- Печенізька селищна рада Харківської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом задоволені в повному обсязі. Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.07.2014 року, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29.05.2014 року залишено без змін. На підставі вищевказаних рішень Позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Незважаючи на те, що рішення суду на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок було скасовано, ще в 2013 році, відповідач [PERSON] яка самостійно виселятись та зніматись з реєстраційного обліку не бажає, до цього часу проживає без будь-якої правової підстави та зареєстрована у вказаному будинку. Позивач [PERSON] , як новий власник, що успадкувала спірне житло, не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідач [PERSON] , яка втратила право власності на житловий будинок, самостійно відмовляється виселятися з нього. Таким чином,\~враховуючи вищевикладені\~обставини,\~що відповідач\~ [PERSON] \~чинить перешкоди\~у вільному\~користуванні Ѕ\~частини житлового\~будинку,\~позивач була\~вимушена звернутись\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні і володінні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом її виселення. Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк від 18.01.2021 р. подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що з позовними вимогами [PERSON] не згодна, та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На обгрунтування своєї позиції зазначила наступне. [PERSON] проживає у вищевказаному будинку, за адресою: [ADDRESS] , з серпня 2000 року, що підтверджується довідкою №1653 від 29.03.2011 виданою виконавчим комітетом Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області. У 2000 році [PERSON] отримала інформацію від мешканців с. Кицівка, про те, що після смерті [PERSON] будинок що розташований за адресою: [ADDRESS] , який перебував у власності [PERSON] , стоїть порожній, садкоємців за законом у померлої [PERSON] не має і лише [PERSON] , як особа яку [PERSON] зазначила в своєму заповіті, може мати права щодо зазначеного будинку. Після отримання зазначеної інформації, [PERSON] звернулась до родини [PERSON] , з питанням придбання вищевказаного домоволодіння. Станом на той час, власником будинку був саме [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 29.05.2014 р. ц справі №2031/2-79 та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.07.2014 року, справа № 633/586/20. Між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було досягнуто домовленості щодо продажу домоволодіння та усіх інших істотних умов договору купівлі-продажу домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до досягнутої домовленості [PERSON] передала родині Рубанів кошти як оплату за придбаний будинок. В свою чергу [PERSON] надав [PERSON] свою згоду на вселення в будинок та передав відповідачу технічний паспорт і правовстановлюючі документи на нього. В подальшому, [PERSON] на законних підставах, за згодою власника вселилась до будинку і приживає в ньому і на цей час. Разом з тим, відповідач в поданому до суду відзиві, зазначає, що позивач [PERSON] в позовній заяві не оспорює факт проживання [PERSON] у спірному будинку до 13.09.2011 року як квартирантки. Також ця зазначена обставина підтверджується і мотивувальною частиною ухвали Апеляційного суду Харківської області від 03.07.2014 року, справа №2031/2-79. На момент вселення відповідача у будинок в серпні 2000 року, будинок фактично знаходився в поганому стані. Після визнання Печенізьким районним судом Харківської області за [PERSON] права власності на житловий будинок, [PERSON] була вимушена за власні кошти ремонтувати будинок. При цьому вищезазначений будинок не розділений внатурі і порядок користування ним не визначений. Крім того, відповідач у відзиві, вказує на те, що власники іншої Ѕ частини вказаного вище будинку, жодних претензій до [PERSON] з приводу її проживання в ньому протягом більш як 20 років не пред`являють. За таких обставин, відповідач вважає що позовні вимоги [PERSON] є незаконними та необґрунтованими, перешкоди у користуванні нею належною їй на праві власності Ѕ частини будинку відсутні. Позивач правом подачі відповіді на відзив скористатись не забажала. Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 09.02.2021 року за клопотання відповідача було відкладено проведення підготовчого засідання у справі , та продовжено строк підготовчого судового засідання, строком на 30 днів. В підготовчому судовому засіданні 02.03.2021 судом було задоволено подане до суду 08.02.2021 року відповідачем [PERSON] клопотання про долучення доказів по справі. Разом з тим, судом було задоволено клопотання відповідача [PERSON] подане до суду 08.02.2021 року про виклик та допит свідків в судове засідання. Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області суду від 02 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пояснили, що [PERSON] з 2000 року постійно мешкає в [ADDRESS] . Раніш відповідач мешкала в даному будинку зі своїм чоловіком. Мешкати відповідач почала в будинку після домовленості з власником будинку щодо його придбання. Приблизно десять років назад [PERSON] почала займатися ремонтно-будівельними роботами даного будинку за власні кошти, оскільки будинок знаходився у поганому стані. Інші особи з відповідачем, в даному будинку не мешкають. Позивач [PERSON] в судовому засіданні з приводу позовних вимог, пояснила, що вона як новий власник, яка успадкувала спірне житло, бажає продати належну їй Ѕ частину будинку, однак на даний час вона не може користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій власний розсуд, оскільки у будинку прописана та проживає без будь-якої правової підстави [PERSON] , яка самостійно виселятись та зніматись з реєстраційного обліку не бажає. В зв`язку з чим, позивач була вимушена звернутись з даною позовною заявою до суду. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вважала позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають у задоволенні. Треті особи в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки від 13.08.2015 виданої КП «Печенізьке Бюро технічної інвентаризації» №63 в якій зазначено, що станом на 31.12.2012 року житловий будинок [ADDRESS] був зареєстрований на праві власності за [PERSON] згідно рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13.09.2011 року. (а.с.13). Згідно копії рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13.09.2011 року з якого вбачається, шо позовні вимоги [PERSON] до Печенізької селищної ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю задоволені в повному обсязі. (а.с.12). Згідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 02.07.2013 року, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Печенізького районного суду від 13.09.2011 року залишено без змін.(а.с.16-18). Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.10.2013 року, рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13.09.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02.07.2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.(а.с.19-21). Відповідно до рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29.05.2014 та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 03.07.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі. Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.16-30). Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з якої вбачається, що власником Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.31). Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України\~установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV\~передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень\~ст. 8 Конституції\~та\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1\~ст. 9 Конституції\~ратифікована\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Так, у частині першій ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися. З положеннями частини першої ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої\~ст. 321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У частині другій п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»\~зазначено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Приписами частини першої\~ст. 316 Цивільного кодексу України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.\~317\~та частиною першою ст.\~318 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Позивач є власником майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В силу\~ст. 391 ЦК України, як власник майна [PERSON] має право на власний розсуд вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] не є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] .Оскільки рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13.09.2011року, було скасовано на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.10.2013 р та справу було передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Відповідно рішення Печенізького районного суду Харківської області від 29.05.2014 у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Про те, згідно наданих відповідачем до суду доказів на підтвердження її проживання та утримання спірного будинку, з яких вбачається, що на момент вселення [PERSON] у будинок у серпні 2000 року в якому вона мешкає на даний час, спірний будинок знаходився у поганому стані, та [PERSON] за власні кошти виконувала ремонтно-будівельні роботи для покращення умов проживання у даному будинку.(а.с.63-80). Згідно Постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі №753/481/15-ц (провадження №6-13113цс16, від 09 жовтня 2019 року у справі №695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі №523/12186/13-ц (провадження №61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року (провадження № 6-709цс16) зазначено, що правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть із ним спільне господарство. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні висновки зроблені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 447/455/17. Судом встановлено, що звернення позивача до суду із вказаною позовною заявою про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного позову. (Висновок Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 13.10.2020 року, справа № 447/455/17) Статтею 72 ЖК України\~передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Відповідно доч.1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або\~права користування житловим приміщенням,\~про виселення про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до\~ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.16 ч.2 п.4 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] прописана та мешкає в даному будинку без будь якої правової підтави. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх належність, вказують про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, шляхом усунення перешкод [PERSON] у користуванні і володінні житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом виселення. З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] і має підстави для їх задоволення. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами\~ст.141 ч.1 ЦПК України\~покладаються на відповідача у розмірі, встановленому п.п.2 п.1 ч.2\~ст.4 ЗУ «Про судовий збір», у сумі 840 гривень 80 копійок, на момент подання позову. З урахуванням наведених мотивів суд при вирішенні цього спору застосував такі норми права: ст.1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ст.41 ч.4 Конституції України,\~ст. 72 ЖК України\~ст. ст. 383, 386, 391ЦК України.

Outcome: approved