Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.08.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. У звязку з цим, станом на 30.06.2016 року виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 11299,11 грн., тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, будучи належним чином повідомленим в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не подав. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав, Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року позивач затвердив Умови та Правила надання банківських послуг, в преамбулі яких зазначено, що ПАТ КБ «Приватбанк», діючи на підставі відповідної ліцензії Національного банку України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір). Затвердженням та публікацією в мережі Інтернет Умов та Правил позивач в порядку ст.641 ЦК України зробив публічну оферту на укладення договору банківських послуг. Судом встановлено, що 27.08.2013 року відповідач подав позивачу власноруч підписану Заяву позичальника за запропонованою позивачем стандартною формою, в якій висловив бажання на видачу йому кредиту та своїм підписом підтвердив свою згоду з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами та погодився їх виконувати. У той же день заява відповідача була прийнята представником позивача, про що є відповідний запис у заяві. Таким чином, між позивачем та відповідачем з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.6, 626-629, 634, 638-642, 1054-1057 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, умови якого визначені Умовами та Правилами, внаслідок чого між сторонами виникли, в тому числі, кредитні зобовязання (надалі Договір). З часу укладення договору відповідач користувався кредитними коштами, однак своєчасно зобовязання з повернення сум кредиту та процентів за користування ним не виконував. У звязку з цим, з урахуванням умов Договору щодо порядку погашення боргових зобовязань, нарахування та оплати процентів і комісії, та відповідно до розрахунку, що наданий позивачем і відповідачем не спростовується, станом на 30.06.2016 року у відповідача виникла заборгованість за Договором у розмірі 11299,11 грн., в тому числі: 293,41 грн. заборгованість за кредитом; 7091,46 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 2900 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. заборгованість зі штрафу (фіксована частина); 514,24 грн. заборгованість зі штрафу (процентна складова). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, факт невиконання відповідачем кредитних зобовязань за Договором підтверджується матеріалами справи, позов є законним і обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved