Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 459300 доларів США, які були отримані відповідачем від його дружини [PERSON] В.А.01.11.2012 року за договором позики, оскільки останній не виконав зобовязання щодо повернення боргу за складеною розпискою. Відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надавався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). Від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову. Відповідно до яких вважає, що він не може бути залучений до цієї справи у якості третьої особи, оскільки немає жодного відношення по цій справі. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. За змістом розписки від 01.11.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 459300 доларів США на особисті цілі на строк до 20.10.2013 року. зобовязався повернути грошові кошти в період часу з 21.10.2013 року по 31.12.2013 року. Таким чином, на підтвердження укладення договору позики, представлена розписка від 01.11.2012 року, в якій визначена сума позики та зобовязання відповідача повернути грошові кошти, а також зазначена дата отримання позики. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний суд України в постанові від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 дійшов висновку, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Положеннями статі 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідачем порушено умови договору позики та не виконано зобовязань в повному обсязі за цим договором. Згідно із ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частин першої та другої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), споживачів (ст. 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (ст. 55). Стаття 20 ЦК України встановлює здійснення права на захист. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Позивачем не надано доказів щодо порушення його прав, оскільки зі змісту розписки вбачається що [PERSON] запозичив грошові кошти у [PERSON]. Також позивач вказує на те, що ніби то його колишня дружина [PERSON] без його відома запозичила грошові кошти у розмірі 459300 доларів США, про що їй була передана розписка. За змістом розписки від 01.11.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 459300 доларів США на особисті цілі на строк до 20.10.2013 року. Розписка була виготовлена та грошові кошти передані в присутності свідка [PERSON]. До того\~ж сама\~розписка,\~оригінал якої\~було витребувано\~у позивача\~та приєднано\~до матеріалів\~цивільної справи,\~викликає у\~суду сумнів\~щодо її\~дійсності,\~оскільки вона\~не містить\~підпису самого\~свідка [PERSON]\~та його\~паспортних даних,\~також суд\~бере до\~уваги що\~розписку посвідчував\~чоловік позичальниці,\~а не\~будь яка\~інша незацікавлена\~особа. Крім цього, є очевидним різниця у підписі у згаданій борговій розписці від імені [PERSON] та його особистому підписі у паспорті громадянина України, копія якого долучена позивачем до позовної заяви, що ставить під сумнів у її достовірності. За приписами частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed