Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]Т, було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 30.06.2015 року має заборгованість перед банком в сумі 22565,88 грн., яка складається з наступного: 12989,86 грн. заборгованість за кредитом; 7301,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 723,59 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1050,76 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 22565,88 грн. за кредитним договором № б/н від 16.07.2010 року та судові витрати в розмірі 1218,00 грн. 06.11.2015 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано пояснення на позовну заяву, де зазначено що з боргом по кредитній картці «Універсальна» відповідачка погоджується, однак через фінансове становище не в змозі сплатити борг відразу, так як є матір'ю одиночкою і знаходиться в декретній відпустці по вихованню дитини до 3х років. Тому звертається до суду з проханням розбити борг кредиту на рівні частини на строк до трьох років для погашення. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання від 15.09.2015 року, в якому просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні борг та позов визнала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 16.07.2010 року [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 30.06.2015 року має заборгованість перед банком в сумі 22 565,88 грн., яка складається з наступного: 12 989,86 грн. заборгованість за кредитом; 7 301,67 грн. заборгованість за процентами; 723,59 грн. нарахована комісія, а також 1550,76 грн.- заборгованість по судовим штрафам. Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 1.1.5.20, а також п. 1.1.5.32 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. За п. 1.1.5.23. Умов та правил надання банківських послуг, - у випадку порушення клієнтом встановленого законом обовязку по поверненню неналежним чином зарахованих коштів клієнт платить банку пеню в розмірі 0,1 процента від суми простроченого платежу за кожний день, починаючи з дати завершення помилкового переказу до повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 процентів суми переказу. У відповідності до п. 1.1.5.25 даних умов, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених даним договором, умовами і правилами клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за котрий платиться пеня, за кожний день прострочки. Згідно з п. 1.1.6.1 Умов та правил, зміни в дані умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку у випадках, які не заборонені діючим законодавством України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити прострочене тіло кредиту та комісію. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Правовим наслідком порушення зобов'язання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Окрім того, у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи зі змісту ст. 627 ЦК України, [PERSON] своїм підписом в заяві-анкеті № б/н від 16.07.2010 року підтвердила факт отримання повної інформації щодо умов кредитування, а також підтвердила, що вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 22565,88 грн. задовольнити повністю, а також у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 1218,00 грн. Клопотання [PERSON] про розбиття боргу по кредиту рівними частинами на строк до трьох років не може бути розглянуто судом по суті, оскільки вирішення питання про розбиття боргу не належить до компетенції суду, а є правом банку. Водночас суд констатує, що банком надано відповідь від 29.07.2015 року № 20.1.0.0.0./7-20150725/728 на звернення [PERSON] від 20.07.2015 року про реструктуризацію боргу: у задоволенні запиту [PERSON] відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 27 листопада 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 02 грудня 2015 року.

Outcome: approved