Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , мотивуючи позов тим, що він є спадкоємцем за заповітом після матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, звернувся в нотаріальну контору, проте отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса не може в зв`язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документа на житловий будинок. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є дітьми спадкодавця, спадщину не приймали. Вважає, що за таких підстав має право на дане спадкове майно. Позивач в підготовче засідання не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності і без участі позивача, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Сереховичівської сільської ради Старовижівського району Волинської області у підготовче засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказує, що сільська рада позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення та просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав відзив на позов, в якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у підготовче засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення. Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, спадкової справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Ч.3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин щодо питань про прийняття спадщини слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 року (далі -ЦК 1963 року). За змістом ст.ст. 524, 548 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ч.2 ст.553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 цього Кодексу). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, входить житловий будинок, збудований у 1965 р., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , у якому вона проживала. Позивач прийняв спадщину шляхом нагляду за спадковим майном (а.с. 12, 43). Вказані будівлі збудовані у сільській місцевості і зареєстровані у погосподарській книзі сільської ради, а тому є підстави вважати, що вони прийняті в експлуатацію і не є самовільним будівництвом та належали спадкодавцю (а.с. 13). За життя [PERSON] 25.12.1998 р. склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла [PERSON] , заповіт не змінений і не відмінений (а.с. 11). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом шести місяців після смерті матері заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не подавали і в управління або володіння спадковим майном не вступали, а тому відповідно до ч.2 ст. 553 ЦК УРСР вважаються такими, що відмовилися від спадщини. З копії матеріалів спадкової справи № 23/2020 до майна померлої [PERSON] встановлено, що позивач прийняв спадщину шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном, позивачеві відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у зв`язку із неподанням правовстановлюючих документів про належність спадкодавцю нерухомого майна - будинку, інших спадкоємців які претендують на спадщину немає (а.с. 34-44). Враховуючи, що за життя спадкодавець правовстановлюючих документів на житловий будинок не мала, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набула право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, та з огляду на те, що захистити свої права позивач може лише шляхом звернення до суду, позов слід задовольнити, визнавши за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved