Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач ПАТ «КРЕДОБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій посилаючись на порушення відповідачкою умов кредитного договору № 6787-OWNCASH, укладеного з нею 18.12.2013 року, просив стягнути з відповідачки заборгованість по виплаті кредиту за вказаним договором в розмірі 13 916,24 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, направив суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю і просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності не направляла, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.197 КПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходе наступного висновку. Судом встановлено, що 18.12.2013 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» і [PERSON] було укладено споживчий кредитний договір за № 6787-OWNCASH, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 10\~990 грн. строком до 17.12.2016 року. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник за користування кредитом повинен сплачувати банку відсотки у розмірі 9,99 річних (п.2.4. договору) та комісію за управління кредитом (п. 2.12.) Повернення кредиту відбувається шляхом щомісячної сплати мінімального платежу у розмірі 574 грн. на відповідних рахунок банку. Згідно п. 6.1 умов кредитного договору, у разі несвоєчасного виконання грошових зобовязань позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної ставки відсоткової ставки визначеною пунктом 2.4. договору, але не менше двох гривень за кожний день прострочення. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики встановленої договором. Згідно вимог ст. 526 та ч. 2 ст. 615 ЦК України боржник зобовязаний виконати зобовязання належним чином в установлений строк, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Приписами ст.ст. 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобовязань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Однак, відповідачка в порушення умов кредитного договору, отримавши від банку обумовлену суму кредитних коштів, не виконала свою частину зобов'язань в частині повного повернення кредиту, відсотків та комісії за його користування, в результаті чого, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 25.05.2015 року, сума заборгованості склала 13 916,24 грн., що включає в себе заборгованість за сумою кредиту у розмірі 9 648,76 грн., відсотків за користування кредитом 973,76 грн., комісії з обслуговування кредиту - 2\~624,40 грн. та пені за прострочення виконання зобовязань за період з 26.05.2014 року по 25.05.2015 року 669,27 грн. Суд, знаходить обґрунтованим та правомірним нарахування позивачем заборгованості за основним боргом, відсотками та пені, проте, вирішуючи питання про стягнення комісії у розмірі 2\~624,40 грн. суд дійшов наступного висновку. Згідно з чч. 1, 3\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до п. 17\~ст. 1 Закону України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів»\~(далі\~Закон № 1023-ХІІ) послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч. 4\~ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки,\~комісії,\~платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. З\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону № 1023-ХІІ, з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Як вбачається з розрахунку заборгованості, кредитором нарахована позичальнику комісія за управління кредиту у розмірі 218,70 грн. щомісяця, яка з за період з червня 2014 року по травень 2015 року склала 2\~642,40 грн. За таких обставин, суд вважає, що нарахування банком комісії суперечить положенням ч. 4\~ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 197 грн. 70 коп.

Outcome: partial