Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 30.12.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 359, 14 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Станом на 26.12.2017 року заборгованість [PERSON] складає 13 978, 77 грн., з яких заборгованість за кредитом - 5 001, 66 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 440, 93 грн., заборгованість за пенею та комісією - 6 001, 80 грн., штраф - 534, 38 грн. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 13 978, 77 грн. та судові витрати в розмірі 1 762 грн. Ухвалою суду від 15 лютого 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 23 лютого 2018 року, яке у зв'язку із відсутністю відомостей про вручення повідомлення про дату, час та місце засідання учасникам справи, відкладено на 12 березня 2018 року. Ухвалою суду від 12 березня 2018 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду на 26 березня 2018 року. 26 березня 2018 року судове засідання по справі відкладено на 12 квітня 2018 року. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи; до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, необхідні докази є в матеріалах справи, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судові засідання не прибув, причини його неявки суду невідомі. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.09.2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій вказав свої персональні данні, що він ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердив згоду, що заява разом Пам'яткою клієнта, умовами надання банківських послуг, тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. 30.12.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладеного генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості у розмірі 5 359, 14 грн. Згідно п. 2.1 Генеральної угоди, остання укладена на строк 24 місяця з 30.12.2014 року по 31.12.2016 року шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відсоткова ставка складає 1, 5% на місяць на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця в розмірі 268, 17 грн. Датою останнього погашення заборгованості є 31.12.2016 року. При порушенні зобов'язань за Генеральною угодою, Умовами та правилами більш ніж на 31 день, сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушень заборгованості за кредитом. При цьому позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1 227, 38 грн. (п. 2.2.). Для надання послуг, банк видає позичальнику платіжну картку (п. 2.3.). Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, проценти, винагороду за Генеральною угодою та Умовами та правилами (п.2.5.); при порушення позичальником зобов'язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказано Умовах та правилах, за кожний день прострочення (п. 2.8). Станом на 26.12.2017 року заборгованість [PERSON] складає 13 978, 77 грн., з яких заборгованість за кредитом - 5 001, 66 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 440, 93 грн., заборгованість з за пенею та комісією - 6 001, 80 грн., штраф - 534, 38 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали кредитний договір, позивач зі свого боку виконав у повному обсязі свої зобов'язання, передбачені цим договором, надав кредит відповідачу, тоді як відповідач покладені на нього зобов'язання не виконав і в установлені договором строки внески на погашення кредиту не вносив. Утворилася заборгованість, яка не погашена до теперішнього часу і станом на 26.12.2017 року відповідач має заборгованість на загальну суму 13 978, 77 грн., з яких заборгованість за кредитом - 5001, 66 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 440, 93 грн., заборгованість з за пенею та комісією - 6 001, 80грн., штраф - 534, 38 грн. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що за вказаним кредитним договором відповідач не повернув позики у строк, встановлений договором, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 13 444, 39 грн. з яких заборгованість за кредитом - 5 001, 66 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом -2 440, 93 грн., заборгованість з за пенею - 6 001, 80 грн. У задоволенні позову в частині стягнення частини штрафу за порушення строків платежів у сумі 534, 38 грн. необхідно відмовити, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 417 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. У відповідності зі п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 694, 64 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial