Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що 22.06.2011 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, згідно укладеного між сторонами договору № б/н від 22.06.2011 року. Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідачка зобовязалася повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, однак нею не виконуються належним чином зобовязання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Станом на 31.07.2017 року відповідачка має заборгованість в сумі 68560,56 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 4046,59 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 56894,38 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3878,61 грн., а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3240,98 грн. - штраф (процентна складова). В звязку з чим просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 68560,56 грн. за кредитним договором № б/н від 22.06.2011 року та судові витрати у виді судового збору в розмірі 1600,00 грн. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 23.02.2018 року по вищевказаній цивільній справі було скасовано заочне рішення Володарського районного суду Донецької області від 27.12.2017 року та справу призначено до розгляду на 22.03.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Крім цього, відповідачу визначено пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. 13.03.2018 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки банком пропущено трирічний строк позовної давності. В обґрунтування своїх заперечень, зазначає, що прострочення боргу за кредитом виникло 31.03.2014 року, останній платіж банком був отриманий 19.04.2014 року, після чого вона припинила користуватися карткою, грошові кошти більше не знімала. Тому, не отримавши 31.03.2014 року щомісячний платіж, банк дізнався про порушення своїх прав, але до суду звернувся у листопаді 2017 року, тобто із пропуском загального строку позовної давності. Також, вона не погоджується із стягнутою сумою боргу за відсотками, в звязку з тим, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку. В задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Також до відзиву стороною відповідача надано докази його надіслання 06.03.2018 року іншій стороні. Позивач у встановлений судом строк відповіді на відзив не надав. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та інших заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд вважає можливим розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, відзив наданий відповідачем, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, згідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 22.06.2011 року відповідачка [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць із розрахунку 360 днів на рік. В вищевказаній анкеті-заяві є підпис відповідачки [PERSON] про те, що вона ознайомлена та згодна із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді, т.б. відповідачка прийняла зазначені умови споживчого кредиту. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Разом з тим, у вищевказаній анкеті-заяві сторони погодили порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа місяця наступного за звітним. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачки перед ПАТ КБ «Приватбанк» за договором № б/н від 22.06.2011 року, станом на 31.07.2017 року становить 68560,56 грн., з яких: 4046,59 грн. - заборгованість за кредитом, 56894,38 грн. - заборгованість за відсотками, 3878,61 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 3740,98 грн. - заборгованість по штрафам. Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 610 ч.1 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). \~ Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~ Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що цивільне право позивача порушено, оскільки відповідачка отримала надані кошти, але не виконала взяті на себе договірні зобовязання. Проте, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, на застосуванні якого наполягає сторона відповідача, оскільки він сплив на момент звернення позивача до суду, з огляду на наступне. Так, відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.\~261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України по справі № 6-31цс15 у постанові від 03 червня 2015 року, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За аналогічною правовою позицією у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14: за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14). Як зазначалося вище, за умовами договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у сумі 7% від суми заборгованості до 25 числа кожного місяця, в звязку з чим початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості останній місячний платіж відповідачка сплатила 19.04.2014 року і з цього часу користування карткою і зобовязання припинилося, а тому право вимоги банку в даних правовідносинах виникло з 31.03.2014 року, проте банк звернувся до суду з позовом лише 25.10.2017 року, тобто поза межами позовної давності. Даних про переривання строку позовної давності судом не здобуто. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 25.10.2017 року, тобто після спливу трирічного строку загальної позовної давності, клопотання про поновлення строку не заявляв, в той час як відповідачка наполягає на застосуванні позовної давності, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Між тим слід зазначити, що доводи сторони відповідача, з приводу підвищення Банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки на які вона посилається, як на підставу відмови у задоволенні позову не є переконливими, а тому судом не беруться до уваги. Судові витрати у виді судового збору сплачені позивачем на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що останньому в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі відшкодуванню стороною відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed