Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач - ПАТ «УкрСиббанк» 20.08.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: ПрАТ «Єврокар», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 15224992,30 доларів США за несвоєчасне погашення заборгованості, що виникла за кредитним договором №11258542000 укладеним 27.11.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПрАТ «Єврокар». Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Єврокар», правонаступником якого є ПрАТ «Єврокар» 27.11.2007 року, було укладено кредитний договір №11258542000, відповідно до умов якого, позивач зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у формі кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 21500000,00 доларів США та сплати проценти, комісії в порядку на умовах, зазначених у даному договорі. Надання кредиту позичальнику здійснювалось траншами в наступний термін: починаючи з дати отримання позивачем позики на підставі угоди про фінансування, але не пізніше ніж 18.02.2008 року. Строк повернення кредиту встановлено до 17.02.2009 року. За використання кредитних коштів за кредитним договором встановлена процентна ставка в розмірі 12m LIBOR + 4,5 %, якщо не встановлено інша ставка згідно умов даного договору. За користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором строк процентна ставка встановлюється в розмірі 12m LIBOR + 6,75 %. Відповідно до умов договору нарахування процентів згідно умов договору здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» (метод факт/360 передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України. З моменту складання кредитного договору між сторонами було підписано 25 додаткових угод до кредитного договору, якими змінювались умови кредитування за домовленістю сторін. Так відповідно до додаткових угод № 1/11262487000 та № 2/11263985000 від 04.12.2007 року до кредитного договору позичальнику було надано кредит у сумі 5000000,00 доларів США та 9000000,00 доларів США відповідно. 12.12.2007 року згідно додаткової угоди № 3/11267670000 позичальнику було надано кредит у сумі 7500000,00 доларів США. У процесі обслуговування кредитного договору позичальник здійснив погашення по додатковій угоді № 1/11262487000 від 04.12.2007 року та додатковій угоді № 3/11267670000 від 12.12.2007 року. Крім того, відповідно до заяв на видачу траншів № 1 від 18.04.2013 року та № 2 від 29.07.2013 року, позичальнику було видано 2947500,00 доларів США та 6877492,32 долари США в межах загальної суми кредитної ліміту по кредитному договору у зв'язку із погашенням які були протягом дії договору. Відповідно до додаткової угоди № 25 від 31.10.2014 року до кредитного договору, сторони домовились про терміни повернення раніше виданих траншів, а саме транш № 11469164000 від 04.12.2007 року у розмірі 5400000,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 17.07.2015 року, транш № 11469165000 від 18.07.20137 року у розмірі 2947500,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 17.07.2015 року, транш № 11469166000 від 28.07.2013 року у розмірі 6877492,32 доларів США зі строком повернення не пізніше 17.07.2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором, між позивачем та [PERSON], 18.07.2013 року було укладено договір поруки № 256275. Відповідно до договору поруки, поручитель відповідає перед позивачем за виконання ПрАТ «Єврокар» грошових зобов'язань третьої особи перед позивачем, що виникли з кредитного договору №11258542000 від 27.11.2007 року в межах суми 15224992,32 долари США. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, та надав кредитні кошти позичальнику, а останній, всупереч умов договору, не здійснює платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Таким чином, станом на 21.08.2015 року заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 15224992,30 доларів США. З метою виконання умов договору, третій особі (позичальнику) та відповідачу було надіслано вимоги про сплату заборгованості. Однак, з боку позичальника та відповідача не було здійснено жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні представник позивача Карпів О.Я. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач до суду двічі не з'явились, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 64, 71), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. В судове засідання представник ПрАТ «Єврокар» не з'явився , про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 65, 70), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що [PERSON] не надавала згоди на поруку свого чоловіка перед позивачем з приводу належного виконання ПрАТ «Єврокар» своїх зобов'язань перед позивачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивача Карпіва О.Я., представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до частини 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до частини 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Абзацом 2 п.2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Судом встановлено, що між між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Єврокар», правонаступником якого є ПрАТ «Єврокар» 27.11.2007 року, було укладено кредитний договір №11258542000, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у формі кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 21500000,00 доларів США та сплати проценти, комісії в порядку на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 12-15). Надання кредиту позичальнику здійснювалось траншами в наступний термін: починаючи з дати отримання позивачем позики на підставі угоди про фінансування, але не пізніше ніж 18.02.2008 року. Строк повернення кредиту встановлено до 17.02.2009 року. За використання кредитних коштів за кредитним договором встановлена процентна ставка в розмірі 12m LIBOR + 4,5 %, якщо не встановлено інша ставка згідно умов даного договору. За користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором строк процентна ставка встановлюється в розмірі 12m LIBOR + 6,75 %. Відповідно до умов договору нарахування процентів згідно умов договору здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» (метод факт/360 передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України. З моменту складання кредитного договору між сторонами було підписано 25 додаткових угод до кредитного договору, (а.с. 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25-30, 32, 33, 34, 35, 36, 37), якими змінювались умови кредитування за домовленістю сторін та строки повернення кредиту. Так відповідно до додаткових угод №1/11262487000 та № 2/11263985000 від 04.12.2007 року до кредитного договору позичальнику було надано кредит у сумі 5000000,00 доларів США та 9000000,00 доларів США відповідно (а.с. 16). 12.12.2007 року згідно додаткової угоди № 3/11267670000 позичальнику було надано кредит у сумі 7500000,00 доларів США (а.с.17). Як стверджує позивач, та не оспорюється учасниками процесу, в процесі обслуговування кредитного договору позичальник здійснив погашення по додатковій угоді № 1/11262487000 від 04.12.2007 року та додатковій угоді № 3/11267670000 від 12.12.2007 року. Крім того, відповідно до заяв на видачу траншів № 1 від 18.04.2013 року та № 2 від 29.07.2013 року, позичальнику було видано 2947500,00 доларів США та 6877492,32 долари США в межах загальної суми кредитної ліміту по кредитному договору у зв'язку із погашенням які були протягом дії договору (а.с.38, 39). Відповідно до додаткової угоди № 25 від 31.10.2014 року до кредитного договору, сторони домовились про терміни повернення раніше виданих траншів, а саме транш № 11469164000 від 04.12.2007 року у розмірі 5400000,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 17.07.2015 року, транш № 11469165000 від 18.07.20137 року у розмірі 2947500,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 17.07.2015 року, транш № 11469166000 від 28.07.2013 року у розмірі 6877492,32 доларів США зі строком повернення не пізніше 17.07.2015 року (а.с.37). З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором, між позивачем та [PERSON], 18.07.2013 року було укладено договір поруки № 256275 (а.с.42-43). Відповідно до договору поруки, поручитель відповідає перед позивачем за виконання ПрАТ «Єврокар» грошових зобов'язань перед позивачем, що виникли з кредитного договору №11258542000 від 27.11.2007 року в межах суми 15224992,32 долари США (п.1.2 - договору поруки). З метою виконання умов договору, третій особі (позичальнику) (а.с. 40, 41) та відповідачу (а.с.44, 45) було надіслано вимоги про сплату заборгованості. Однак, з боку позичальника та відповідача не було здійснено жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості. Судом встановлено, що Банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав позичальнику кредитні кошти, а останній не виконує свої зобов'язання перед Банком. Уклавши з позивачем зазначені договори та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності позичальник та відповідач порушили свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Таким чином, станом на 21.08.2015 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 15224992,30 доларів США, що станом на 21.08.2015 року, згідно курсу НБУ, становить 335418288,39 грн. (а.с.7-8). Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Посилання представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] на те, що [PERSON] не надавала згоди на поруку свого чоловіка перед позивачем з приводу належного виконання ПрАТ «Єврокар» своїх зобов'язань за кредитним договором не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи та були спростовані письмовими доказами поданими представником позивача (а.с. 92, 93). Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст.4 цього ж Закону, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. (в редакції станом на 20.08.2015 року - на дату звернення до суду). Відповідно до ст. 8 Закону України. «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. (в редакції станом на 20.08.2015 року - на дату звернення до суду). Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, ціна позову становить 335418288,39 грн., позов задоволений в повному обсязі, тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 3654,00 грн., позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3654,00 грн., відповідно до Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 20.08.2015 року - на дату звернення до суду), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі по 3654,00 грн., що сплачена позивачем згідно платіжного доручення № [NUMBER] від 27.08.2015 року (а.с. 6). На підставі викладеного та

Outcome: approved