Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 24.06.2021 року відповідач [PERSON] перебуваючи на особистому прийомі голови Подільської РДА Михайла Лазаренка, який проходив в будівлі Кодимської міської ради, публічно повідомив про те, що прийомні діти [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , нібито вчинили злочин, а саме крадіжку. При цьому, дана інформація була поширена відповідачем [PERSON] в присутності працівників Подільської РДА, Кодимської міської ради Одеської області та мешканців району, а також зафіксована на відео, яке в подальшому було розміщене в мережі Інтернет на каналі [PERSON] за посиланням: [INFO] . Внаслідок зазначеного вище викладена інформація про те, що діти позивача нібито вчинили крадіжку, стала відомою співробітникам школи, де працює позивач, а також учням, які у ній навчаються, та їх батькам. Однак, позивач відзначає, що ця інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності так як його діти ніколи злочинів не вчиняли. Також додатково відзначає, що «крадіжка» є кримінальним злочином факт якого встановлюється вироком суду, який набрав законної сили. Проте до теперішнього часу (день підписання позовної заяви) жодні вироки судів відносно його дітей за фактом вчинення ними крадіжки відсутні. Крім того, позивач зазначає, що поширення відповідачем вище наведеної інформації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, оскільки ця інформація свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього та його дітей, що в свою чергу впливає на зниження цінності моєї особи та негативно впливає на його репутацію, як прийомного батька. Окрім цього, поширенням вище наведеної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи та його дітей в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки професія вчителя є соціально важливою, передбачає безперервний належний процес виховання дітей та взаємодії з ними. Внаслідок зазначеного йому було завдано моральної шкоди, яку мінімально оцінює в розмірі 10000 грн., визначаючи її розумною та справедливою. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідачів відповідний позов шляхом подачі до суду позовної заяви, в якій просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації інформацію розповсюджену відповідачем [PERSON] 24.06.2021 року на особистому прийомі голови Подільської РДА Михайла Лазаренка, який проходив в будівлі Кодимської міської ради за адресою: пл. Перемоги, 1, м. Кодима Одеської області наступного змісту « [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є прийомними дітьми [PERSON] здійснили злочин, а саме крадіжку»; зобов`язати відповідача [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати інформацію поширену в мережі Інтернет на каналі [PERSON] за посиланням: [INFO] шляхом розміщення в газеті «Вісті Кодимщини» вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування»; а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 20000 грн. 19.07.2021 року ухвалою суду (а.с.22) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. 06.08.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.29-30), в якому представник відповідача [PERSON] - адвокат Мартинюк Ю.М. зазначив, що відповідач [PERSON] , як депутат районної ради, звертався до голови Подільської РДА Михайла Лазаренка з депутатським зверненням щодо перевірки виконання позивачем [PERSON] своїх опікунських обов`язків стосовно дітей, тобто у межах своїх повноважень. Дане звернення було викликане надходженням до нього, як депутата, скарг від мешканців с. Сергіївки стосовно поведінки дітей позивача, які зі слів останніх допускали крадіжки майна. В свою чергу до оприлюднення відео в мережі Інтернет відповідач відношення не має, так як камеру, яка фіксувала прийом, не побачив внаслідок хвилювання, а про саме оприлюднення відео не знав. Крім того, йому знає, що постановою суду у справі № 503/44/17 позивач [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за фактом вчинення його дітьми крадіжки з відділення поштового зв`язку розташованого в с. Грабово Подільського району Одеської області. У зв`язку з чим представник відповідача вважає, що в задоволенні позову позивача необхідно відмовити в повному обсязі. Водночас представником відповідача у своєму відзиву на позовну заявубули заявлені клопотання про витребування у Кодимському районному суді Одеської області копії постанови від 23.01.2017 року у справі про адміністративне правопорушення № 503/44/17, а також про виклик свідка [PERSON] для допиту в судовому засіданні. 30.09.2021 року ухвалою суду (а.с.39-40) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, а також долучено до матеріалів справи копію постанови суду від 23.01.2017 року у справі про адміністративне правопорушення № 503/44/17 з відомостями про набрання нею законної сили з офіційного веб-сайту судової влади України і здійснено виклик свідка за клопотанням представника відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та наказом Державної судової адміністрації України від 20 вересня 2013 року № 119 «Про реалізацію проекту надсилання судами SMS-повідомлень учасникам судового процесу (кримінального провадження) у місцевих та апеляційних загальних судах», про що свідчить відповідна довідка від 28.10.2021 року (а.с.60). При цьому, позивач подав до суду письмове клопотання від 16.11.2021 року (а.с.64) про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та в письмових поясненнях від 27.10.2021 року. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог заявлених позивачем посилаючись на їх безпідставність, оскільки обставини повідомленні ним голові РДА на той час вже були встановленні судовим рішенням, а про те, що здійснювалась відеофіксація його спілкування з головою РДА з подальшим оприлюдненням відповідного відео йому не було відомо. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мартинюк Ю.М. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить його відповідна розписка від 28.10.2021 року (а.с.61). Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.3 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 23.01.2017 року Кодимським районним судом Одеської області за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення № 503/44/17 у відношенні [PERSON] останнього було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 184 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу, за фактом ухилення [PERSON] від виконання опікунських обов`язків відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які 01.12.2016 року вчинили крадіжку товаро матеріальних цінностей в Грабівському відділенні Подільського ЦПЗ. В свою чергу у змісті постанови зазначено, що [PERSON] вину визнав, у вчиненому розкаявся. Дана постанова набрала законної сили 04.02.2017 року, що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.37, 45), яка оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 64370697, та відповідними відомостями з офіційного веб-сайту судової влади України і Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с.46-47). При цьому, ч.4 ст. 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення неповнолітніми діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність. Відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином суд вважає, що копією постанови Кодимського районного суду Одеської області від 23.01.2017 року (а.с.37), яка набрала законної сили, доведено і не підлягають доказуванню у даній цивільній справі обставини вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 184 КУпАП, а саме ухилення останнього від виконання опікунських обов`язків відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які 01.12.2016 року вчинили крадіжку товаро матеріальних цінностей в Грабівському відділенні Подільського ЦПЗ. Суд також звертає увагу на ту обставину, що про факт вчинення згаданими дітьми вище вказаного діяння відомо свідку [PERSON] , який є мешканцем с. Грабове та був допитаний під час судового розгляду. 24.06.2021 року з 10:00 години головою Подільської районної державної адміністрації Одеської області Михайлом Лазаренко проводився особистий виїзний прийом громадянв кабінеті № 24 на першому поверсі приміщення Кодимської міської ради Подільського району Одеської області за адресою: пл. Перемоги, 1-1, м. Кодима Одеської області. Дана місцева подія була широко висвітлена у місцевих ЗМІ і у мережі Інтернет, зокрема публічно повідомлено на офіційному веб-сайті Подільської РДА (а.с.48), а також на офіційному веб-сайті Кодимської міської ради Подільського району Одеської області 17.06.2021 року (а.с.49-50). У зв`язку з чим суд вважає цю подію загальновідомою, а тому у відповідності до ч.3 ст. 82 ЦПК України, вона не потребує доказуванню. Під час згаданого вище особистого виїзного прийому до голови Подільської РДА Михайла Лазаренка звернувся депутат Подільської районної ради [PERSON] із зверненням в якому звернув увагу голови РДА на події, які відбуваються в селі Грабове, зокрема стосовно особи відповідача [PERSON] і його дітей.Дане звернення депутата Подільської районної ради Трегубчака І.М. було прийнято главою РДА як депутатське звернення, про що свідчить вказівка самого [PERSON] підлеглому працівнику щодо його реєстрації, що зафіксовано на фрагменті відео дослідженому судом в судовому засіданні під час судового розгляду. Обсяг даних про канал в мережі Інтернет на якому було поширено відео, зокрема із фрагментом на якому зафіксоване звернення відповідача [PERSON] до голови Подільської РДА Михайла Лазаренка, не надає можливості ідентифікувати особу [PERSON] , а саме відсутні данні про її по батькові і дати народження, а також не дає підстав вважати, що дане ім`я не є псевдонімом ( [PERSON] ), який використовується у мережі Інтернет, що унеможливило залучення даної особи до даної справи. В свою чергу учасниками протягом судового розгляду справи з цього приводу не надано суду жодних додаткових відомостей. Нормативно-правове обґрунтування: У відповідності до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. В свою чергу ст. 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно до ч.1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. В свою чергу згідно ч.1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч.1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Висновки суду - щодо обґрунтованості позовної вимоги (основної вимоги) про поширення неправдивої інформації: З відео наданого суду позивачем [PERSON] DVD-R диску (а.с.17) і дослідженого в судовому засіданні під час судового розгляду, а також повідомлення на офіційному веб-сайті Кодимської міської ради Подільського району Одеської області 17.06.2021 року (а.с.49-50), вбачається та обставина, що особистий виїзний прийом голови Подільської РДА Михайла Лазаренка організовувався Подільською РДА із залученням Кодимської міської ради. Таким чином відповідач [PERSON] , як депутат Подільської районної ради, жодним чином не впливав на самі умови здійснення головою Подільської РДА Михайлом Лазаренком свого особистого виїзного прийому 24.06.2021 року, зокрема на здійснення відео і аудіо фіксації його проведення, а також присутності під час його проведення працівників Подільської РДА і Кодимської міської ради. Згідно ч.7 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (надалі за текстом Закон № 280/97-ВР), депутат має право звернутися із запитом до керівників ради та її органів, сільського, селищного, міського голови, керівників органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих або зареєстрованих на відповідній території, а депутат міської (міста обласного значення), районної, обласної ради - також до голови місцевої державної адміністрації з питань, віднесених до відання ради. Відповідно до ч.11 ст. 49 Закону № 280/97-ВР, повноваження депутатів, порядок організації і гарантії депутатської діяльності визначаються Конституцією України, цим Законом, законом про статус депутата, іншими законами. Згідно пунктів 3 і 5 ч.1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11 липня 2002 року № 93-IV (надалі за текстом Закон № 93-IV), депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися таких правил депутатської етики, зокрема керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності, а також не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад. В свою чергу згідно пункту 1 ч.1 ст. 11 Закону № 93-IV, у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення. При цьому, пункт 1 ч.1 ст. 11 Закону № 93-IV передбачає, що у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня. Водночас пункту 1 ч.2 ст. 11 Закону № 93-IV передбачено, що при здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної та юридичної особи», усі громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте, в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Дана позиція також застосована Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 20 червня 2018 року у справі № 755/7842/16-ц (провадження № 61-9203св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 756/3363/16-ц (провадження № 61-33097св18). З наведеного виходить, що навіть у випадку якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, то це не є поширенням недостовірної інформації. Таким чином суд вважає, що відповідач [PERSON] мав право на відповідне депутатське звернення до голови Подільської РДА Михайла Лазаренка стосовно позивача [PERSON] , а з огляду на досліджений зміст постанови Кодимського районного суду Одеської області від 23.01.2017 року у справі про адміністративне правопорушення № 503/44/17 не вбачається недостовірної інформації викладеної у самому зверненні відповідача [PERSON] . Таким чином суд вважає заявлений позов в частині основної позовної вимоги про визнання поширеної інформації недостовірною необґрунтованим, внаслідок чого дана частина позовних вимог задоволенню не підлягає. - щодо обґрунтованості позовних вимог (похідних позовних вимог) про спростування поширеної неправдивої інформації та стягнення моральної шкоди: У відповідності до абзацу другого пункту 5 та абзацу першого пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позовні вимоги про зобов`язання спростувати поширену недостовірну інформацію та про стягнення моральної шкоди є похідними від позовної вимоги про визнання поширеної інформації недостовірною, у зв`язку з чим не можуть бути окремо вирішена та задоволена судом за умови відмови в задоволенні позову щодо останньої, тому також задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є необґрунтований, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed