Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], аліменти на її утримання зі всіх видів доходів в розмірі 1/6 частки щомісяця, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення їхньою дочкою [PERSON], [INFO], трьох років, посилаючись на те, що 27 березня 2015 року між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції, актовий запис № 10 від 27.03.2015 р. У шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] (дата народження [INFO] р.). З відповідачем вони не проживають разом з дня народження дитини. За цей час відповідач ніякої матеріальної допомоги не надавав. Згідно з вимогами частини 2 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог частини 2 статті 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно з вимогами частини 1 статті 79 СК України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до норм частини 1, 2 статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи, що наразі вона знаходиться у декретній відпустці та додаткових коштів на утримання її дитини, окрім соціальних виплат, не має, вважає вимоги щодо її утримання законними та обгрунтованими. Відповідач спочатку не визнав позовні вимоги. Потім позовні вимоги позивача визнав частково, а саме в частині стягнення аліментів, але у розмірі 1/8 частини його заробітної плати. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити частково. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 березня 2015 року сторони, а саме: позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON], уклали шлюб. Сторони мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] року народження. В зв'язку з погіршенням відносин між сторонами, сторони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо, а малолітня дитина мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. В силу ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачем зазначена та визнано відповідачем ту обставину, що позивач не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною - донькою [PERSON], [INFO] року народження до досягнення останньою трьох років. Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивач не має права на отримання від нього аліментів до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. ч. 1-3 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач, всупереч вказаним вимогам процесуального закону, не надав суду переконливих, належних та допустимих доказів своїм доводам про те, що він взагалі не в змозі виплачувати аліменти на утримання матері малолітньої дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому суд враховує, що відповідач має молодий вік, є працездатним, працює та не є інвалідом. Позивач у зв'язку з необхідністю здійснення догляду за дитиною не має можливості працювати, а відтак позивач має право на отримання матеріальної допомоги від батька дитини, яку останній, на думку суду, має можливість надавати. Також суд вважає за необхідне зазначити, що незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу відповідач зобов'язаний утримувати позивачку, яка доглядає за спільною дитиною сторін до досягнення нею трьох років. Відповідач не може бути визнаний неспроможним сплачувати аліменти, оскільки, будучи працездатним, не надав суду доказів тому, що він підлягає звільненню від обов'язку по утриманню позивачки, не відповідають вимогам ч. 2 ст. 84, ч. 2 ст. 91 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 1 ст. 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню суд враховує майновий стан відповідача, який офіційно працює, відсутність інших дітей та непрацездатних батьків. Виходячи з наведених вище обставин та норм закону, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в 1/7 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Оскільки такий розмір аліментів буде враховувати інтереси позивача та не буде порушувати права відповідача, який добровільно матеріальної допомоги в належному розмірі не надає, хоча має можливість і повинен її надавати, враховуючи його фізичні можливості, молодий вік та спроможність працювати. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір у сумі 474 грн. 04 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial