Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], в якому з усіма уточненнями, просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 29.06.2013 року по 07.07.2015 року у розмірі 104 968,44 дол.США, що за курсом 21,26 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.07.2015 року складає 2 231 629,03 грн. за кредитним договором №MKR7GK00000005 від 07.12.2005 року, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Кредитного договору №MKR7GK00000005 від 07.12.2005 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК») та гр. [PERSON], останньому було надано кредит у сумі 55 250,00 дол.США на термін до 06.12.2015 року. Позичальник взяв на себе зобов'язання належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2014 року за наслідками розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість (станом на 28.06.2013 року) за кредитним договором в розмірі 150 603,08 дол.США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.06.2013 року складає 1 203 318,61 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3441,00 грн. Посилаючись на ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України та зміст кредитного договору, позивач зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. З огляду на що, вважає вимоги обґрунтованими і просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Зазначив, що за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2014 року з [PERSON] вже достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором №MKR7GK00000005 від 07.12.2005 року. А відтак, правовідносини по даному кредитному договору припинилися. І нарахування банком відсотків, комісії та пені після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, є неприпустимими. Стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 29.06.2013 року по 07.07.2015 року у розмірі 104 968,44 дол.США є порушенням ст. 61 Конституції України, оскільки призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне і те ж зобов'язання. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у Постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 25.07.2018 року у справі №303/574/16-ц. З огляду на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 07.12.2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК») та. [PERSON] було укладено Кредитний договір №MKR7GK00000005, згідно з умовами якого останньому надано кредитні кошти (готівкою через касу) на термін по 06 грудня 2015 року включно у вигляді не відновлювальної лінії у розмірі 55 250,00 дол.США на купівлю житлового будинку в сумі 50 000,00 дол.США і на оплату страхових платежів в сумі 5250,00 дол.США зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 1,33% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та комісії в розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати і з сплатою комісії одноразово в момент надання кредиту в розмірі 2% від суми кредиту, винагороди в розмірі згідно з п.1.3 договору. Погашення заборгованості за договором здійснюється у період з «15» по «20» число кожного місяця. Щомісячний платіж складає 923,24 дол.США. Згідно з п. 2.2.2, п. 2.2.3 Кредитного договору №MKR7GK00000005 від 07.12.2005 року (далі - Договір), позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності з п.1.1, 3.1, 3.2 даного договору; сплатити банку комісію та винагороду відповідно до п. 1.1 і п. 1.3 даного договору. Згідно з п. 2.2.9 Договору, позичальник зобов'язується повністю повернути кредит до дати, вказаної в п. 1.1 даного договору (до 06.12.2015 року). Надання кредитних коштів згідно з Договором №MKR7GK00000005 від 07.12.05 року [PERSON] у сумі 50 000,00 дол.США одним платежем через касу підтверджується наявним в матеріалах справи Ордером-розпорядженням від 07.12.2005 року. Таким чином, сума, яку кредитор (банк) видав позичальнику ([PERSON].) - 50 000,00 дол.США є тілом кредиту, який і є основним боргом по кредиту, на яку банк нараховує відповідні відсотки, комісії та інші платежі, встановлені кредитним договором. З огляду на наведене, банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит шляхом і в межах сум, визначених договором. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з порушенням взятих на себе зобов'язань, у відповідача [PERSON] станом на 28.06.2013 року утворилася заборгованість за кредитом, у зв'язку з чим, позивач скористався своїм правом вимагати дострокового виконання зобов'язання, шляхом звернення з позовом до суду, за наслідками розгляду якого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 17.02.2014 року ухвалено рішення, яким стягнено з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 150 603,08 дол.США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.06.2013 року складає 1 203 318,61 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3441,00 грн. Таким чином, строк виконання договору було змінено. Звертаючись 20.07.2015 року до суду з цим позовом, банк просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №MKR7GK00000005 від 07.12.2005 року за період з 29.06.2013 року по 07.07.2015 року у розмірі 104 968,44 дол.США (що за курсом 21,26 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.07.2015 року складає 2 231 629,03 грн.), яка складається з наступного: 283,91 дол.США - заборгованість за кредитом; 30 420,81 дол.США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1920,00 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 72 343,72 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Разом з тим, з наявного в матеріалах справи Розрахунку заборгованості за договором №MKR7GK00000005 від 07.12.2005 року станом на 07 липня 2015 року (далі - Розрахунок), судом встановлено, що 09.12.2013 року поточна заборгованість збільшилася на 283,91 дол.США (19119,12-18835,21=283,91). Разом з тим, як було встановлено судом, [PERSON] було надано кредит у сумі 50 000,00 дол.США одним платежем через касу відповідно до Ордеру-розпорядження від 07.12.2005 року. Відомостей щодо надання [PERSON] додаткових коштів у розмірі 283,91 дол.США матеріали справи не містять. В ході судового розгляду, представником позивача також не доведено вказану обставину, що ставить під сумнів наданий розрахунок заборгованості. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2014 року було повністю стягнено заборгованість за кредитом №MKR7GK00000005 від 07.12.2005 року. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Виходячи з наведеного, оскільки за рішенням суду вже було з відповідача стягнено заборгованість за кредитом (зокрема тіло кредиту), повторне стягнення призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне і те саме зобов'язання (ст. 61 Конституції України). Що стосується вимог банку про нарахування процентів і пені за період з 29.06.2013 року по 07.07.2015 року, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами кредитного договору №MKR7GK00000005 від 07.12.2005 року сторони погодили всі його істотні умови, зокрема сплату [PERSON] щомісячного платежу в рахунок погашення кредиту в розмірі 923,24 дол.США, який наданий строком до 06.12.2015 року включно. Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти у розмірі, визначеному у кредитному договорі. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на вказане, суд відхиляє аргументи позивача про те, що він право нараховувати передбачені договором проценти, пеню, комісію до повного погашення заборгованості за кредитом. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі та

Outcome: dismissed