Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 168,24 дол. США та судових витрат у розмірі 14 547, 99 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 26 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 061М/07, відповідно до якого відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 14 червня 2010 року Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» відповідно до ЗУ «Про акціонерні товариства» перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк». Оскільки відповідача умови кредитного договору виконував неналежним чином, ПАТ «Укрсоцбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 15 899,11 дол. США, за відсотками - 21269,13 дол. США, та судові витрати у розмірі 14547,99 грн. Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року судове засідання, призначене на 17 травня 2018 року, замінено на підготовче, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 липня 2018 року підготовче провадження закрито, справи призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явився, повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином у судові засідання не прибував, до суду направив свого представника. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без участі, вказала, що проти позову заперечує. Надала заявe про застосування строку позовної давності. У зв'язку із неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 061М/07, згідно п. 1.1. якого, кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до підпункту 1.1.1. пункту 1.1 Договору, передбачено надання Кредиту окремими частинами - «Траншами», зі сплатою 13 (тринадцяти) процентів річних за Кредитом, та комісій., в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом, в сумі 20000,00 доларів США 00 центів з графіком зниження максимального ліміту заборгованості, наведеному в підпунктах 1.1.1.1-1.1.1.9 пункту 1.1. договору. Підпунктом 1.1.1.9 пункту 1.1. договору визначено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом - не пізніше 25 квітня 2012 року. Додатковою угодою № 1 від 11 листопада 2008 року до договору відновлювальної кредитної лінії №061М/07 від 26 квітня 07 року, пункт 1.1. договору викладено у новій редакції, встановлено 14,5 процентів річних за кредитом. ПАТ «Укрсоцбанк» у позовній заяві зазначив, що відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав і станом на 10 січня 2018 року має заборгованість за кредитом 15899,11 дол. США, за відсотками - 21269,13 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості, Відповідач у відзиві на позов зазначив, що з позовною заявою не згодний, вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки підпунктом 1.3.1 пункту 1.3 Договору визначено, що в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань перед Кредитором за цим Договором щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, та комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за Договором, Кредитор укладає іпотечний договір домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач зазначив, що частиною 1 ст. 20 Цивільного кодексу України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Вважає, що у позивача є вибір який спосіб захисту застосувати за умовами Договору, а саме - звернення стягнення на предмет іпотеки, або стягнення заборгованості. Представник відповідача надала до матеріалів справи заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя 13.10.2010 року по справі № 2-1408/2010 за позовом АКБ «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення Донецької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» до [PERSON], про звернення стягнення, яким вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачу на праві приватної власності, в якому зазначено, що рішення набуло законної сили 26.10.2010 р. Відповідач зазначив, що підставою для звернення стягнення було невиконання умов Договору відновлюваної кредитної лінії № 061М/07 від 26.04.2007 р., укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON]. Відповідач вважає, що позивач вже скористався правом на захист своїх прав за Договором. Відповідач у відзиві на позов посилався на пункт 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно якого право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідач зазначив, що зі змісту п. 9 Постанови Пленуму виходить, що одночасне заявлення вимог і про стягнення на предмет іпотеки, і про стягнення заборгованості, можливе лише у тому разі, коли позичальник є відмінною від особи іпотекодавця особою, а одночасне заявлення таких же вимог до осіб, які є і позичальниками і іпотекодавцями в одній особі, чинним законодавством не передбачено, а відповідач є і Позичальником за Договором відновлюваної кредитної лінії № 061М/07 від 26.04.2007 р. і власником предмету іпотеки, тобто іпотекодавцем. Також відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк». Позивачем було надано відповідь на відзив, в якій зазначив про те, що право вибору способу захисту належить виключно позивачу, а наявність рішення, яке не виконано позивачем, не позбавляє Банк права на звернення до суду за захистом свого порушеного права. У запереченнях представник відповідача посилалась на порушення строків звернення позивача до суду із даним позовом. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до умов Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 061М/07 від 26.04.2007 р., кінцевий термін погашення заборгованості за Кредитом не пізніше 25 квітня 2012 року. Згідно заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2010 року по справі № 2-1408/2010, АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, ще у 2009 році дізнався про порушення умов повернення кредиту відповідачем за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 061М/07 від 26.04.2007 р. Відповідно до довідки позивача № 10.1-87/622 від 10.01.2018 р., яка наявна в матеріалах справи, остання дата сплати відповідачем заборгованості за кредитом відбулась 20.03.2009 р. в розмірі 50,00 дол. США. З даним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 29 березня 2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції, тобто після спливу позовної давності. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з того, що позивач строк звернення до суду пропустив і про застосування строків позовної давності заявлено відповідачем, тому позовна заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed