Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. 25 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке в подальшому перейменовано в Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Кредитний договір № 11397740000, відповідно до умов якого, Банк надав ФОП [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 145000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 26 вересня 2011 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15,50% річних. Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 11397740000 від 25 вересня 2008 року, між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 230862 від 25 вересня 2008 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] умов Основного зобов'язання, існуючих на теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Банк виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання кредитних коштів у повному обсязі, а ФОП [PERSON] порушив взяті на себе обов'язки щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Станом на 27.05.2014 року, згідно уточненого позову в редакції від 04.06.2014 року, заборгованість щодо повернення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені становить 471639,23 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.05.2014 року (11,751152 грн./1 долар США) становить 5 542 304,30 грн. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» Громут В.І. в судовому засіданні підтримав заявлені уточнені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], ФОП [PERSON] та представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, зазначивши, що визнають позов в частині розміру кредитної заборгованості, проте не визнають розмір процентів та пені, оскільки вони, з урахуванням курсу долару США на сьогоднішній день, занадто великі. Крім того, просили застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши думки учасників процесу, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та Фізичною особою підприємцем [PERSON] (далі - ФОП [PERSON].) укладено Кредитний договір № 11397740000, відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав ФОП [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 145 000,00 доларів США, а останній зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 26 вересня 2011 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15,50% річних. Згідно з п. 1.3 кредитного договору Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 5065,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Для забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором № 11397740000 від 25 вересня 2008 року, між Банком та [PERSON] укладеного договір поруки № 230862 від 25 вересня 2008 року. Відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався перед Кредитором відповідати за виконання [PERSON] умов Основного зобов'язання, існуючих на теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до п. 1.3 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплати пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. У відповідності до п. 1.4 відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Банк виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання кредитних коштів у повному обсязі, ФОП [PERSON] порушив взяті на себе обов'язки щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Станом на 27.05.2014 року заборгованість відповідачів по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені, становить 471 639,23 доларів США (чотириста сімдесят одна тисяча шістсот тридцять дев'ять доларів США 23 центи), що за курсом НБУ станом на 27.05.2014 року (11,751152 грн./1 долар США) становить 5 542 304,30 грн. (п'ять мільйонів п'ятсот сорок дві тисячі триста чотири грн. 30 коп.), з яких: 138 574,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.05.2014 року (11,751152 грн./1 долар США) становить 1628 411,31 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; 227074,89 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.05.2014 року (11,751152 грн./1 долар США) становить 2668391,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 48785,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.05.2014 року (11,751152 грн./1 долар США) становить 573291,12 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 57203,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.05.2014 року (11,751152 грн./1 долар США) становить 672210,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Тобто відповідно до законодавства України, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при розрахунках на території України по зобов'язанням допускається у випадках, порядку та умовах передбачених законом. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року. З вищевикладеного вбачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпункт «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Враховуючи, що такі межі законодавством не визначені, здійснення операції з надання банком кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії та не суперечить чинному законодавству. Отже, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 192, 533, 1054 ЦК України, ст.ст. 32, 44 Закону України «Про національний банк України», ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 1, 3, 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, банк, який у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, має достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач мав достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Крім того, укладання кредитного договору в іноземній валюті цілком відповідало внутрішній волі ФОП [PERSON] При отриманні кредиту він усвідомлював та гарантував, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам. Частиною 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору позивач ПАТ «УкрСиббанк» надав ФОП [PERSON] кредит, однак останній порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, по несплачених відсотках, та штрафів. Враховуючи викладене, суд вважає позов в частині стягнення суми заборгованості по тілу кредиту та відсотків обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені за порушення умов кредитного договору підлягають частковому задоволенню. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Розділом 8 п. 8.1. Кредитного договору № 11397740000 від 25.09.2008 року сторони обумовили, що у випадку порушення зобов'язання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим Договором: на суму прострочених процентів, Банк може нараховувати пеню починаючи з 32-го календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів. Пеня нараховується в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовою в році є 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавство України на момент її нарахування. Позичальник повинен сплатити пеню за Договором за першою вимогою Банку. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив останній платіж по кредитному договору 25.10.2011 року, тобто з 26.10.2011 року почався відлік позовної давності щодо стягнення пені за порушення умов кредитного договору в частині сплати періодичних платежів. Банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення суми заборгованості по кредиту 04 вересня 2013 року. Приймаючи до уваги, що кредитний договір укладено між суб'єктами господарювання, відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГК України, якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Частиною 6 цієї статті визначено, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Тому суд дійшов висновку стягнути з відповідачів пеню за невиконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору за період з 04 березня 2013 року по 27 травня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial