Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], 1980 р. н., та [PERSON], 1979 р.н, що зареєстрований, 28 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області та зроблено у книзі реєстрації шлюбів актовій запис № 162, визначити місце проживання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] з батьком, [PERSON], після розірвання шлюбу, залишити їй, [PERSON], прізвище «[PERSON]», посилаючись на те, що між нею, [PERSON], 1980 року народження, та [PERSON], 1979 року народження, 28 жовтня 2006 року було зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області зроблено актовій запис № 162. Від шлюбу [INFO] року народилась донька [PERSON] та [INFO] року син [PERSON]. Шлюб розриває з тієї причини, що з часом їхні з відповідачем стосунки зіпсувалися та мають різні погляди на життя, у зв'язку з чим між ними виникають суперечки. Сімейні відносини між ними припинені. Ніяких майнових спорів між нею та відповідачем немає. Сумісне життя не складається, тому подальше існування шлюбних відносин і збереження шлюбу суперечать їхнім інтересам та дітей. Після розірвання шлюбу, вона планує проживати у в м. Одеса та нажаль помешкання для проживання і надання відповідних умов для розвитку дітей у неї немає. За спільною згодою з відповідачем, діти, донька [PERSON] та син [PERSON] будуть проживати з батьком, відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вислухавши позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 28 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції, актовий запис № 162, у зв'язку з чим видано свідоцтво про шлюб. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], відносно якого вони позбавлені батьківських прав. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норми СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а тому суд задовольняє вимоги позивача та розриває шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. Стосовно питання визначення місця проживання дітей, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні було встановлено, що позивач зараз не може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дітям, оскільки не має роботи та житла. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд не може передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Судом не встановлено виняткових обставин, які можуть бути підставою для залишення проживати неповнолітніх дітей сторін дитину сторін дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] з позивачем, тому суд приходить до висновку про необхідність залишити проживати неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] з [PERSON]. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved