Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 12.03.2007 року сторонами було укладено договір банківського рахунку №б/н з встановленням кредитного ліміту на рахунок. Відповідно до умов укладеного договору позивач зобовязався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий відповідачем, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження відповідача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком та на умовах, передбачених вищевказаним договором. Вказують, що відповідачу було відкрито поточний гривневий рахунок №26006051601481 та картковий рахунок №26051051601481, а також видано карту №4246005101167026, що підтверджується заявою про відкриття поточного рахунку та випискою про рух коштів. Також сторонами 12.03.2007 року підписано додаток №7 до договору банківського рахунку від 12.03.2007 року Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок, згідно з яким відповідачу 12.03.2007 року встановлено кредитний ліміт на карту в розмірі 10000 грн., що підтверджується довідкою про розмір кредитного ліміту на рахунок №26051051601481. Відповідно до п.1.2 додатку до договору кредит надається в обмін на зобовязання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди, дебіторської заборгованості. Свої зобовязання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт 12.03.2007 року в розмірі 10000 грн., що підтверджується довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вказує позивач, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на момент звернення позивача з позовом до суду виникла заборгованість 82900,76 грн., яка складається з наступного: 9600,00 грн. - заборгованість за кредитом; 46204,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 27095,47 грн. заборгованість по пені за користування кредитом. На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 82900,76 грн., за кредитним договором №б/н від 12.03.2007 року. Крім того, просять стягнути з відповідача судовий збір. В ході розгляду судом справи, представник позивача спрямував до суду заяву про зменшення позовних вимог. Посилається на те, що позивачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності по даній цивільній справі до вимог позивача. На основі викладеного просять суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 44296,44 грн. за кредитним договором №б/н від 12.03.2007 року. Крім того, просять стягнути з відповідача судовий збір. В судове засідання, призначене на 24.05.2017 року, представник позивача не зявився, однак до його початку надав суду письмову заяву, згідно якої просять розглядати справу за відсутності їх представника. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач вказав суду, що він дійсно підписував договір карткового рахунку №б/н від 12.03.2007 року. Разом з цим, сума кредитного ліміту сторонами узгоджена не була, банк самостійно оформив відповідачу кредитний ліміт в сумі 10000 грн. Впродовж цього часу, а саме з 12.03.2007 року жодного повідомлення від банку відповідач не отримував. Також вказав, що у позивача були відсутні правові підстави нараховувати штрафні санкції. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд застосувати терміни позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову, оскільки сторонами в укладеному договорі було передбачено саме пятирічний строк позовної давності та вказав на те, що право вимоги у банку виникло у липні 2009 року. Окрім цього, представник відповідача спрямував до суду письмові заперечення на позов, згідно яких просив застосувати строки позовної давності або зменшити розмір неустойки у випадку незастосування строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що 12.03.2007 року сторонами було укладено договір банківського рахунку №б/н з встановленням кредитного ліміту на рахунок. Відповідно до умов укладеного договору позивач зобовязався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий відповідачем, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження відповідача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком та на умовах, передбачених вищевказаним договором (а.с.13-16). На підставі вказаного договору відповідачу [PERSON] було відкрито поточний гривневий рахунок №26006051601481 та картковий рахунок №26051051601481, що підтверджується заявою про відкриття поточного рахунку (а.с.10). Також сторонами 12.03.2007 року підписано додаток №7 до договору банківського рахунку від 12.03.2007 року Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок, згідно з яким відповідачу 12.03.2007 року встановлено кредитний ліміт на карту, що підтверджується довідкою про розмір кредитного ліміту на рахунок №26051051601481 (а.с.17-21). Разом з тим у вказаному регламенті розмір кредитного ліміту встановлений не був. Як вбачається з довідки про розмір встановлених кредитних лімітів №08.7.0.0.0/170118101731 від 18.01.2017 року (а.с.22), [PERSON] 12.03.2007 року встановлено кредитний ліміт у сумі 10000,00 грн. При цьому позивач вказує, що у відповідача [PERSON] виникла заборгованість 44296,44 грн., яка складається з наступного: 31721,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 12574,94 грн. заборгованість по пені за користування кредитом, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.26-28). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку позичальника, наданих позивачем, вбачається, що відповідачем останній платіж в рахунок погашення заборгованості було здійснено 16.05.2008 року (а.с.27, а.с.25а). Відповідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно положень статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В частині 3 статті 267 ЦК України вказано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Положення ч.4 статті 267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача не надав доказів того, що позивач не пропустив строк позовної давності. При цьому судом встановлено, що заява відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог позивача з проханням повністю відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові у звязку зі спливом позовної давності заявлена відповідачем до винесення рішення і у відповідності до вимог цивільного та цивільно-процесуального законів України. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному звязку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У звязку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому, сторонами у п.5.4 додатку №7 до договору банківського рахунку від 12.03.2007 року Регламенті надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок передбачено, що терміни давності позову за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цим додатком до договору установлюються сторонами тривалістю 5 років. При цьому позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що банком з позичальником було узгоджено будь-які інші строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів. 24 січня 2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з вищевказаним позовом. Таким чином судом встановлено, що строк позовної давності для ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент подання позову до суду минув. Останній строк подання позову для позивача був 16 травня 2013 року, враховуючи і те, що у п.5.4 додатку №7 до договору банківського рахунку від 12.03.2007 року Регламенті надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок передбачено, що терміни давності позову за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цим додатком до договору установлюються сторонами тривалістю 5 років. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо у позові відмовлено, то витрати не стягуються.

Outcome: dismissed