Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що є квартиронаймачем квартири за адресою [ADDRESS] . У квартирі зареєстрована відповідачка, однак вона не проживає у квартирі понад 10 років. Натомість вона виїхала та проживає у [ADDRESS] . Позивач зазначає, що реєстрація відповідачки створює перешкоди у користуванні квартирою, тягне зайве нарахування оплати комунальних послуг. Відповідачка відзив не подавала. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Також визнав, що у квартирі не проживав та між ним і відповідачкою були суперечки з приводу користування квартирою. Окремо позивач пояснив, що відмовляється від допиту другого свідка [PERSON] , оскільки вона відмовилася приходити у суд. Представник позивача [PERSON] підтримав заявлений позов. Відповідачка позов не визнала. Заперечення мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем. У 2006 році шлюб було розірвано. З кінця 2005 року позивач виїхав з квартири та забрав свої речі, а на час розірвання шлюбу вже у квартирі не проживав та не мав своїх речей. Він створив сім`ю з іншою жінкою та проживав з нею у мікрорайоні «Хімік». З того часу позивач ніколи не цікавився квартирою та не сплачував витрат на утримання житла. Натомість вона постійно проживала у цій квартирі. 17.01.2020 позивач вибив двері, встановив свої замки, викинув її речі, розбив кухню і ванну, вивіз стіл, навесні шафи, витягнув раковина, витяг ванну та труби. Потім 05.02.2020 він знов прийшов і самовільно відкрив двері та розбив сокирою усі меблі. [PERSON] була її подругою. Потім відносини між ними зіпсувалися через побутові питання У них були суперечки щодо водопостачання у квартиру. [PERSON] від`єднала труби водопостачання до її квартири, адже в її квартирі знаходиться спільний стояк. Сама [PERSON] у квартирі живе не постійно. Там постійно живе її дочка. До подачі позову позивач зі своєю співмешканкою ходили по квартирах та питали мешканців хто може піти свідком. Але його навіть не усі впізнавали, як мешканця квартири. Суд, під час судового розгляду встановив, що по 13.02.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу яке видане Сумським відділом ДРАЦС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на підставі відповідного актового запису №156 від 13.02.2008. Згідно витягу з спільної постанови адміністрації та профкому тресту «Сумижитлобуд» (протокол №20) від 28.11.1990 позивач був поставлений на облік для забезпечення житлом на сім`ю з двох людей. 28.07.1992 сторони заселилися і стали проживати у зазначеній квартирі, що підтверджується квартирною карткою та довідкою про склад сім`ї № 14.03-08/51218 від 17.12.2019. Позивач надав квитанції про оплату житлово-комунальних послуг по зазначені квартирі за грудень 2019 та лютий 2020 року . Свідок [PERSON] , мешканка [ADDRESS] , пояснила, що знає сторін з 1992 року як сусідів. Відповідачка завела купу котів у квартирі, від яких дуже тхнуло. У 2019 році свідок проводила воду до своєї квартири і просила відповідачку впустити до квартири, щоб замінити труби але вона не впустила. Знає зі слів позивача, що він з дружиною розійшовся у 2007 році. Приблизно два роки відповідачка у квартирі постійно не живе. При цьому свідок зробив таке припущення, оскільки не бачить відповідачку. Втім стверджувати відмовилася. Приблизно на весні 2020 року між сторонами були суперечки, щодо квартири, навіть приходили поліцейські. Також судом встановлено, що відповідачка у порядку спадкування набула права власності на 1 / 2 частинку квартири за адресою [ADDRESS] , після померлого батька, про що видане відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2008. Вимоги позивача ґрунтувалися на застосуванні ст. 107 ЖК України, згідно положень якої у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Всупереч положенням ст.ст. 80, 81, 83 ЦПК України позивачем не надано належних і допустимих доказів у обґрунтування позову. Підсумовуючи досліджені докази та зазначені положення закону можна встановити лише ті факти які наведені вище. Поряд з цим з доказів не вбачається, що відповідачка залишила спірну квартиру та виїхала у інше місце проживання. Сторони визнавали те, що між ними існують суперечки щодо спірної квартири, відповідачка мала там свої речі, меблі тощо. Встановлених фатів не достатньо для висновку, що відповідачка вибула зі спірної квартири. Ураховуючи наведене, законних підстав для визнання відповідачку такою, що втратила право на житло немає, а тому слід відмовити задоволенні позову повністю. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed