Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 27 234,87 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 27.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPXRFB57271647, згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у розмірі 3 869 гривень зі сплатою 5,04% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2008 року. Однак [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, а саме, не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, комісії та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просить на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суду про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільно-процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (банк), правонаступником якого є позивач, та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №ZPXRFB57271647, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 3 869 гривень на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 5,04% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (а.с.4-7). Вказаний договір складається з анкети (заяви) позичальника (а.с.4) та умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.5-7). Пунктом 2.1 кредитного договору №ZPXRFB57271647 від 27.12.2007 року (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) передбачено, що банк зобов'язався надати кредит позичальнику шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір. Згідно п.3.2.3. зазначеного кредитного договору позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п.п. 4.1., 4.2. кредитного договору. Повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до п. 3.2.9 кредитного договору №ZPXRFB57271647 від 27.12.2007 року (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) відповідачу необхідно повністю повернути кредит до дати, зазначеної у заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені у заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п.4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам з дати виникнення простроченої заборгованості. На підставі п.4.4. вказаного кредитного договору нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Відповідно до кредитного договору №ZPXRFB57271647 від 27.12.2007 року (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) позичальник зобов'язаний погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотків, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку. На підставі п.5.1 зазначеного кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Згідно п.5.3 кредитного договору №ZPXRFB57271647 від 27.12.2007 року (умов надання споживчого кредиту фізичним особам) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. Однак, [PERSON] вимоги кредитного договору №ZPXRFB57271647 від 27.12.2007 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачувала. Станом на 16.09.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 27 234,87 гривень, а саме: 3 234,86 гривень - заборгованість за кредитом; 79,46 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 320,15 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 20 827,31 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1 273,09 гривень - штраф (процентна складова) (а.с.3). Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №ZPXRFB57271647 від 27.12.2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, відповідач порушив вимоги вказаного кредитного договору, а саме: не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. Тому, є підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, процентам, комісії, пені та нарахованого штрафу відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. На думку суду, позивач не пропустив строк позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 статті 259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Кредитним договором №ZPXRFB57271647 від 27.12.2007 року, а саме п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які є елементом кредитного договору, у розумінні вимог ч.2 ст. 628 ЦК України (сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір)) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за кредитним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що перебіг строку позовної давності почався з 27.12.2008 року, тобто з наступного дня після закінчення дії кредитного договору. Згідно позовній заяві, вона надійшла до суду 27.09.2013 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] видав споживчий кредит, що підтверджується «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам», а строк позовної давності мав би сплинути лише 27.12.2013 року, так як у даному випадку строк позовної давності був встановлений сторонами тривалістю 5 років, тому суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved