Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов до відповідача, посилаючись на ту обставину, що з 04.07.2008 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. Від даного шлюбу мають дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Однак, позивач та відповідач припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, сумісно не проживають внаслідок протилежних поглядів на життя, нехтуванням відповідачем сімейними цінностями, неповага останнього до дружини, відсутність піклування та створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Шлюб існує формально. Примирення позивач не бажає. Спору з приводу поділу спільно нажитого майна та місця проживання дитини між сторонами немає. При цьому позивач вказує, що допомога, яку надає відповідач на утримання сина добровільно, є недостатньою для належного утримання та виховання дитини, у зв'язку із чим вважає за необхідне з огляду не нерегулярний та мінливий дохід відповідача, стягнуто з останнього на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 2000,00 грн., щомісячно У зв'язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, відновити дошлюбне прізвище, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Позивач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини визнав, не заперечував проти їх задоволення. За таких обставин, суд вважав за можливе слухати справу у відсутності учасників судового процесу та вирішити спір на підставі наявних у справі даних та доказів(ст.ст. 158, 169 ЦПК України) Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі з 04.07.2008 року, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 343. Від даного шлюбу сторони мають дитину: сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №83. Судом встановлено, що відносини між сторонами припинені понад півтора року, шлюбні стосунки не підтримують, разом не проживають. Позивач прийшла до стійкого переконання про неможливість подальшого сумісного проживання та збереження сім'ї. З обставин викладених у позові вбачається, що подружжя фактично не підтримують стосунки, спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду подружніх стосунків є протилежні погляди на життя, нехтування відповідачем сімейними цінностями, неповага останнього до дружини, відсутністю піклування та створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Позивач вважає, що примирення та збереження шлюбу між ними не можливе. Відповідач у своїй заяві не спростовує викладені обставини та визнає їх. Спору про поділ спільно нажитого майна та щодо місця проживання сина між сторонами немає. Вказані відносини сторін врегульовані укладеним між ними шлюбним договором від 12.06.2008 року. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Таким чином, враховуючи що однією із основних засад шлюбу є його добровільність, а метою його укладання є створення сім'ї та беручи до уваги наявність стійкого переконання у позивача про необхідність розірвати подружні стосунки, а також враховуючи формальність існування подружніх стосунків, що суперечить інтересам позивача, відповідача та їх спільного сина, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, з огляду на що позивачу слід відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2015 року -1286 гривні, з 1 грудня - 1455 грн. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Шлюбним договором від 12.06.2012 року, укладеним між сторонами, останні погодили, що батько відповідно до умов цього договору в рахунок плати аліментних платежів на утримання та забезпечення дітей зобов'язується на утримання дітей до досягнення кожним із них віку повної цивільної відповідальності до кожного першого числа поточного місяця сплачувати аліментні платежі в сумі не менше одного прожиткового мінімуму на кожну дитину або за домовленістю подружжя. Як вказала позивач у позовній заяві, відповідач є приватним підприємцем, має нерегулярний та мінливий дохід. Вказані обставини відповідачем не заперечувались. Згідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід,частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин,що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи викладене беручи до уваги матеріальне становище дитини, необхідність у забезпеченні їй належного утримання, догляду та турботи, яку дитина отримує від того з батьків з ким проживає та забезпечує дитину всім належним та необхідним, чого вона потребує у цьому віці(належний догляд, лікування, виховання, спілкування, навчання, тощо), матеріальний стан позивача, матеріальний стан відповідача який має дохід та можливість оплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., враховуючи його можливість сплачувати аліменти на утримання дитини для збереження належного рівня життя дитини, та враховуючи, що відповідач не має обов'язку щодо сплати аліментів на інших дітей, беручи до уваги роз'яснення пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Окрім цього відповідно до Закону України «Про судовий збір» оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів то відповідно до ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved