Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду Дергачівського району Харківської області з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] суму в розмірі 19 750,00 грн., та сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 17.10.2011 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був укладений договір страхування транспортних засобів №028125, предметом якого є страхування автомобіля «Toyota Camry» державний реєстраційний номер [NUMBER]. 10.02.2012 року в м. Харкові по вул. Г. Праці, 32 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota Camry» та автомобіля «Opel», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. 27.02.2012 року постановою Московського районного суду м. Харкова [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Як вказує позивач, до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернувся страхувальник з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв'язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування №028125. 14.03.2012 року позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із рахунку-фактури №1-00001073 від 02.03.2012 року враховуючи звіт про оцінку здійснив виплату страхового відшкодування на користь СТО в розмірі 19 750,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №610 від 14.03.2012 року. Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою в якій запропонував в добровільному (позасудовому) порядку відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась з його вини, в розмірі 19 750,00 грн., але жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача не було здійснено. Представник позивача, в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, про що надав суду письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомила. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідків або сторін відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно ч.1, 2 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позову, з наступних мотивів. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що 17.10.2011 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був укладений договір страхування транспортних засобів №028125, предметом якого є страхування автомобіля «Toyota Camry» державний реєстраційний номер [NUMBER]. 10.02.2012 року в м. Харкові по вул. Г. Праці, 32 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota Camry» та автомобіля «Opel», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 27.02.2012 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 27.02.2012 року. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, зокрема постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову. До ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернувся страхувальник з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв'язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування №028125. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про страхування», страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування). 14.03.2012 року позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із рахунку-фактури №1-00001073 від 02.03.2012 року враховуючи звіт про оцінку здійснив виплату страхового відшкодування на користь СТО в розмірі 19 750,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №610 від 14.03.2012 року. Згідно вимог ст.ст. 990, 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору і страхового акту. Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою в якій запропонував в добровільному (позасудовому) порядку відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась з його вини, в розмірі 19 750,00 грн., але жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача не було здійснено. Так, розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до платіжного доручення №610 від 14.03.2012 року складає 19 750,00 грн. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, після проведення виплати у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 243 гривень 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved