Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 17.10.2007 № б/н у розмірі 44\~954,98 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом від суми залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем умови кредитного договору не виконувались, внаслідок чого станом на 31.07.2017 утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Разом із тим, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 05.10.2017 даний позов прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження. Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29.01.2018 позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково та вирішено з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 17.10.2007 № б/н в розмірі 42\~576,17 грн., в решті позовних вимог відмовлено. Проте, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 05.05.2008 було задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 29.01.2018 та відповідно скасовано заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29.01.2018 в справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу було призначено до нового судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, проте суд бере до уваги раніше подане представником клопотання за змістом якого позов підтримує та просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у відсутності представника банківської установи, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча у відповідності до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в т.ч. в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань та/або відзиву на позов не поступало. За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів, оскільки вимоги ч.3 ст.288 ЦПК України передбачають можливість ухвалення повторного заочного рішення у справі. У звязку з неявкою сторін та з врахуванням поданого представником позивача клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17 жовтня 2007 року [PERSON], звернулася з письмовою анкетою-заявою (б/н) до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про надання їй кредиту у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловила згоду з тим, що заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість [PERSON] станом на 31.07.2017 склала 44\~954,98 грн., з яких: 4\~931,98 грн. заборгованість за кредитом; 34\~744,19 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 900 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. (фіксована частина), 2128,81 грн. (процентна складова). Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, ч.4 ст.631 цього ж Кодексу, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд приходить переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту, відсотками, пенею обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо частини позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 2128,81 грн. (процентна складова), нарахованої позивачем через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст.61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору б/н від 17.10.2007 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафів - фіксованої частини та процентної складової. У відповідності до положень ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, суд приходить переконання, що оскільки у відповідності до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, а відтак вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 2128,81 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, а тому у цій частині позовних вимоги необхідно відмовити. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1600,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1\~515,36 грн. На підставі ст.ст.\~525, 526, 527, 530, 610, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України\~та

Outcome: partial