Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором б/н від 09.02.2007 року в сумі 27049,54 грн. мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 3020,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому наполягає на позовних вимогах та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила, що проти позовних вимог частково заперечує та просить суд зменшити заборгованість за пенею та штрафними санкціями, в звязку з тяжким матеріальним становищем, про що надала суду відповідні докази. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.02.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, що складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, копії яких додано позивачем до матеріалів справи. Копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809 є підтвердженням того факту, що 17.07.2009 року проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію на підставі зміни найменування юридичної особи, що також вбачається з витягу із Статуту (нова редакція) ПАТ КБ «Приватбанк», де зазначено, що закрите акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк», що вбачається також зі Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року виданої Національним банком України позивачу по справі вбачається, що Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» має право здійснювати банківські послуги, визначені частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». З матеріалів справи суд вбачає, що відповідач належним чином не виконує умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 227049,54 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 31.10.2016 року, яка складається: 2958,96 грн. заборгованість за кредитом; 19526,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1264,26 грн. штраф (процентна складова). Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Як вбачається з розрахунку позивача, відповідач частково виконував грошові зобов'язання за кредитним договором, останній раз сума погашення за наданим кредитом відповідачем була внесена 10.04.2014 року. Таким чином, суд вважає, що позовна давність переривалась, а тому у суду немає підстав для застосування строків давності. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певні послуги, а інша сплатити вартість отриманих послуг. Згідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобовязань є неприпустимою. Статтею 549 ЦК України передбачено, що «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання». Але статтею 551 ЦК України передбачено, що «Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення». За таких обставин, суд враховує норми ст.3 ЦК України, щодо справедливості, та розумності, які є загальними засадами цивільного законодавства та вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити. Положення ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~ст. 3 цього Кодексу\~щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15, яка відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для всіх судів України. При цьому, з матеріалів справи суд вбачає, що розмір пені не перевищує розмір основного боргового зобов€язання за кредитним договором. Цивільно-правова відповідальність\~це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягаютьу позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов€язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов€язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов€язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3ст. 549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2\~ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Таким чином, перевіряючи наведені розрахунки пені, суд зазначає, що розмір пені, заявлений позивачем в сумі 2800,00 грн. не перевищує суму наданого відповідачу кредиту, заборгованість за кредитом складає 2958,96 грн. Але суд вважає за можливе застосувати положення ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~та зменшити розмір нарахованої пені та комісії з 2800 грн. до 500,00 грн., враховуючи майновий стан відповідача, з наступних підстав. Як вбачається з доданих відповідачем доказів щодо погіршення її майнового стану, остання ніде не працює та на утриманні має малолітню дитину, яка тяжко хворіє, що підтверджується наступними копіями документами: свідоцтвом про народження дитини [PERSON], [INFO]; наказом № 69-к від 27.06.2013 р., наказом № 48-к від 23.05.2014 р., наказом № 71-к від 20.05.2015 р., з яких вбачається, що відповідачу за місцем роботи надавали додаткові відпустки по догляду за дитиною на протязі трьох років до досягнення дитиною 6 років, оскільки дитина потребує домашнього догляду; копією рішення Томаківського районного суду від 08.04.2015 року про розірвання шлюбу відповідача; копією трудової книжки, з якої вбачається, що відповідача 20.05.2016 року звільнено за власним бажання у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~ строків виконання грошових зобов€язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення штрафів (500 грн. + 1262,26 грн.)= 1762,26 грн. На підставі наведеного, виходячи із принципів об'єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 500,00 грн., та відмовити позивачу у стягненні штрафів, у зв'язку з чим підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 22985,28 грн., яка складається з: 2958,96 грн. заборгованість за кредитом; 19526,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Під час подання до суду позовної заяви судовий збір позивачем було сплачено в мінімальному розмірі 1378,00 грн. Тому суд стягує з відповідача таку ж суму судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial