Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив до суду позов до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, посилаючись на те, що 08 травня 2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 05/08/10 МЦ, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу грошовий кредит у розмірі 45\~000 дол. США. з кінцевим терміном повернення 08 травня 2013 року, а також відповідач зобовязувався сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісію та інші витрати у строки згідно умов кредитного договору, однак в порушення взятих на себе зобовязань відповідач умов договору не виконав, внаслідок чого станом на 10 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 120829,47 дол. США., яка складається із 33179,80 дол. США. заборгованості за кредитом, 40765,45 дол. США. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 46884,22 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Із цієї загальної суми боргу в розмірі 120829,47 дол. США. позивач віднімає 72488,09 дол. США, котра була уже стягнута з відповідачів рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2012 року, тому різниця становить 48341,38 дол. США. Крім того вважає, що крім різниці в розмірі 48341,38 дол. США. слід стягнути із відповідача в користь позивача 10,92 дол. США. штраф (фіксована частина), а також 2417,07 дол. США. штраф (процентна складова), а тому сума, що підлягає до стягнення становить 50769,37 дол. США, що еквівалентно до курсу долара складає 1162110,90 гривень. Крім того позивач посилається на те, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 05/08/10 МЦ із відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки. Враховуючи те, що відповідачі не виконують належним чином умов кредитного договору та на письмові вимоги позивача не реагують, просить стягнути із відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 50769,37 дол. США, що становить відповідно до курсу НБУ від 10 грудня 2015 року 1162110,90 гривень, а також понесені та документально підтверджені судові витрати. Представник позивача уточнені позовні вимоги у судовому засіданні підтримав, зіславшись на обставини, що викладені у позовній заяві, та просить їх задоволити. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог позивача категорично заперечив та пояснив, що рішенням Апеляційного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2011 року солідарно стягнуто із відповідачів [PERSON]М, [PERSON] [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору за період з 23 січня 2010 року по 18 лютого 2010 року в сумі 869,90 дол. США., що еквівалентно до курсу НБУ становить 7121,21 грн., а також судові витрати. Тобто суд апеляційної інстанції врахував наявність рішень попередніх судів та стягнув лише різницю суми за вказаний ними період. Однак заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2012 року солідарно стягнуто із [PERSON], [PERSON], заборгованість за кредитним договором в сумі 569397,32 грн., та з [PERSON][PERSON], ПАТ «Акцент-Банк» в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 10000 грн. Разом із тим із заявлених позивачем позовних вимог йому незрозуміло саме сума наведена представником позивача у позовних вимогах підлягає до стягнення та з чого вона випливає, не конкретизовано та не представлено чіткого розрахунку із урахуванням рішень судів, якими уже було стягнуто із відповідачів в користь банку сум заборгованості, також незрозуміло за який період позивач просить стягнути суму заборгованості, а тому заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають. Крім того посилаючись на те, що позивач не виконував умови кредитного договору ще у жовтні 2010 року, тому саме з цього часу знав про порушене його право, просить застосувати строк позовної давності до штрафних санкцій та пені терміном в один рік, а до кредиту та відсотків за користування кредитними коштами терміном у три роки. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час та місце судового розгляду, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причину повторної неявки, заяви про розгляд справи у його відсутності не подавав. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що згідно ст. 169 ЦПК України справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення та доводи представників позивача та відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи та подані сторонами докази у повній сукупності, приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, виходячи із наступних міркувань : Судом встановлено, що 08 травня 2008 року між позивачем ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05/08/10МЦ-01, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 45\~000 дол. США, з кінцевим терміном повернення 08 травня 2013 року, а позивальник зобовязується повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду у терміни встановлені угодою. Крім того, з метою належного виконання зобовязань за кредитним договором від 08 травня 2008 року № 05/08/10МЦ-01, цього ж дня, між кредитором та поручителем [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором. При огляді судових рішень встановлено, що із відповідачів в користь позивача уже була стягнута заборгованість за спірним кредитним договором зокрема : Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 липня 2010 року стягнуто із [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти по кредитній угоді № 05/08/10 МЦ від 08 травня 2008 року в сумі 52810 дол. США, що еквівалентно 421430, 49 грн. Крім того, в рахунок погашення заборгованості за даною кредитною угодою звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки «Мазда» - 2006 р.в. р.н. [NUMBER] шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення договору купівлі-продажу. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2011 року, яким скасовано рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2010 року стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № 05/08/10 МЦ від 08 травня 2008 року за період з 23 січня 2010 року по 18 лютого 2010 року в сумі 896,90 дол. США, що еквівалентно 7121,39 грн., а також сплачений судовий збір. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 08 травня 2008 року по 22 січня 2010 року провадження закрито. Заочним рішенням індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2012 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 569397,32 грн., а також стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 10000 грн., та судові суму сплаченого судового збору в розмірі 3219 грн. Таким чином з аналізу вищенаведених судових рішень слідує, що із відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приватбанку» по кредитному договором № 05/08/10 МЦ від 08 травня 2008 року за конкретні періоди часу вже було стягнуто заборгованість по тілу кредиту, штрафних санкціях, відсотках за користування кредитними коштами. Згідно п.17 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Разом із тим у судовому засіданні позивач просить стягнути із відповідачів у солідарному порядку заборгованість по кредитному договору № 05/08/10 МЦ від 08 травня 2008 року, яка утворилась із 2008 року по 10 грудня 2015 року внаслідок неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань, а також 10,92 дол. США штраф (фіксована частина), та 2417,07 штраф (процентна складова), всього 50769,37 дол. США за виключенням суми в розмірі 72488,09 дол. США, що була стягнута за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Згідно ст.. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом із тим представником позивача не доведено, а судом не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження факту заборгованості відповідачів [PERSON], та поручителя [PERSON] в розмірі 50769,37 дол. США., що еквівалентно1162110,90 грн. Так, незважаючи на пропозицію суду та представника відповідача, позивач в категоричній формі відмовився надати будь-які докази та належні обґрунтування на підтвердження факту заборгованості відповідачів перед Банком в розмірі 50769,37 дол. США., що еквівалентно1162110,90 грн. Не зміг пояснити з чого складається вказана сума відповідно до умов договору з посиланням на конкретні пункти договору. Тому, як суду так і іншим учасникам процесу незрозуміла складова суми заборгованості, з чого вона випливає та за який проміжок часу. Також представник позивача не зміг пояснити та належним чином обґрунтувати яка конкретна сума заборгованості із тієї, що просять стягнути являється заборгованістю за кредитом, яка сума являється заборгованість по процентах та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Крім того на пропозицію суду представником позивача не надано чіткий розрахунок заборгованості відповідачів із урахуванням рішень попередніх судів, що набрало законної сили, з урахуванням того, що за певний період закривались провадження, де вже стягувались суми заборгованості по тілу кредиту, по відсоткам за користування кредитними коштами, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань, а обмежився лише загальним нарахуванням заборгованості за весь період за мінусом суми, що була стягнута останнім рішенням, яка в даному випадку є неконкретною та незрозумілою. Також представником позивача не доведено та необґрунтовано належним чином порядок нарахування штрафів відповідно до умов договору та за який період. Таким чином встановити розмір заборгованості яка виникла, враховуючи попередні рішення суддів, не представилось можливим через не доведення представником позивача походження конкретної суми заборгованості, а саме конкретної суми, яку просить стягнути позивач, оскільки ним не доведено та необґрунтовано будь-яку суму яка підлягала б до стягнення, а відтак у суду не було можливості зробити перерахунок та стягнути суму коштів з урахуванням попередніх судових рішень. За вказаних обставин заявлені позовні вимоги позивача є недоведеними в судовому засіданні, а тому до задоволення не підлягають. Крім того, суд вважає, що в задоволенні клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності слід відмовити, виходячи із наступних міркувань : Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Разом із тим відповідно до вимог ст..259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як убачається із п. 6.8 кредитної угоди № 05/08/10МЦ від 08 травня 2008 року терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цією угодою встановлюються сторонами тривалістю у 5 років. Відповідно до вимог ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох відповідачів, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Разом із тим, як уже було встановлено судом - заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2012 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 569397,32 грн., а також стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 10000 грн., та суму сплаченого судового збору в розмірі 3219 грн. Таким чином з аналізу вищевказаних норм закону та враховуючи рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, термін позовної давності, що визначений між сторонами протягом 5 років ще не минув, а відтак право позивача на звернення до суду за захистом порушених або невизнаних прав не було порушеним. При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача про те, що до даних правовідносин слід застосовувати загальну та спеціальну позовну давність, що визначена Законом і рахувати її із часу коли боржник не виконував взяті на себе зобовязання, тобто з жовтня 2010 року (коли боржник востаннє проводив оплату), оскільки вказане спростовується як законом так і матеріалами цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed