Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач просить визнати за ним, за набувальною давністю, право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 60,60 кв.м, житловою площею 40,90 кв.м з відповідними господарськими будівлями і спорудами, посилаючись на те, що з 2001 року він проживає у житловому будинку [ADDRESS] , без реєстрації права власності, згідно погосподарської книги №1 на 2001-2005 роки. Позивач безперервно проживає у будинку, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну земельну ділянку. Позивач в підготовче засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що на позові наполягає та просить розглянути справу у його відсутністі. Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій проти позову не заперечує, просить розглянути справу у її відсутністі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання. Матеріалами справи встановлено, що з 2001 року [PERSON] проживає у житловому будинку [ADDRESS] , без реєстрації права власності, згідно погосподарської книги №1 на 2001-2005 роки, що підтверджується довідкою Шаліївської сільської ради Сквирського району Київської області від 21.04.2020 року №136 (а.с.21). Позивач безперервно проживає у будинку, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну земельну ділянку. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Частиною 3 статті 397 ЦК України передбачено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що в діях позивача при вселенні в житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 60,60 кв.м, житловою площею 40,90 кв.м з відповідними господарськими будівлями і спорудами, була добросовісність, що є обов`язковою умовою та юридично значимим фактором.

Outcome: approved