Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач ПАТ «Шахта ім. Засядько» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на жилу площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.1-2), посилаючись на те, що зазначений гуртожиток знаходиться на балансі позивача. Відповідачі [PERSON] та її дочка [PERSON] вселилися та проживали в зазначеному гуртожитку з березня 2000 року із тимчасовою реєстрацією в зв?язку з наданням цього жилого приміщення адміністрацією комунального підприємства «Заслужений академічний ансамбль пісні та танцю України «Донбас», продовжували проживати у цьому гуртожитку на підставі ордеру, виданого на підставі рішення адміністрації та профспілки того ж комунального підприємства, а 22 червня 2006 року відповідачі були зареєстровані у зазначеному гуртожитку постійно у встановленому законом порядку. Але з весни 2011 року відповідачі з власної ініціативи перестали проживати в гуртожитку, вивезли свої особисті речі, з листопада 2011 року припинили вносити плату за користування жилою площею та комунальними послугами в гуртожитку. Оскільки з весни 2011 року, тобто більше шести місяців відповідачі у гуртожитку не проживають без поважних причин, позивач просить визнати їх такими, що втратили право на жилу площу з підстав ст.ст.71, 72 ЖК України. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували. Відповідач пояснила, що з 1996 року вона працювала у Донецькій міській лікарні № 3, і у 2000 році за клопотанням головного лікаря цієї лікарні позивачці з неповнолітньою на той час дочкою [PERSON], 1991 року народження, було надане жиле приміщення - кімната [ADDRESS]. До зазначеного жилого приміщення відповідачі вселилися, були зареєстровані та проживали в ньому у встановленому порядку. Крім того, влітку 2000 року позивач стала на облік осіб, що потребують покращення жилих умов, у Київській районній в м. Донецьку раді, де й перебуває до теперішнього часу. Визнала, що у 2009 році вона уклала шлюб з [PERSON], після чого з 2009 року стала проживати однією сім?єю зі своїм чоловіком - спочатку у квартирі його батьків, а з 2011 року у двокімнатній квартирі, належній [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Стверджувала, що після укладення шлюбу з [PERSON] її дочка [PERSON] залишилася одна проживати у спірному гуртожитку, в якому постійно проживає до теперішнього часу. Крім того, сама [PERSON] у випадках конфліктів з чоловіком йшла на тиждень або два до гуртожитку, останній раз такий випадок був у жовтні 2013 року. За адресою спірного гуртожитку відповідач [PERSON] отримує пенсію, поштову кореспонденцію, а заборгованість з оплати за гуртожиток утворилася в них внаслідок тяжкого матеріального становища. Вважає позовні вимоги про визнання такими, що втратили право на жилу площу, несправедливими, тому що вона з дочкою мають потребу у зазначеному житлі, і найближчим часом [PERSON] має намір повернутися проживати до гуртожитку зі своїм чоловіком, оскільки він є інвалідом, страждає на тяжке захворювання та для отримання коштів на лікування має намір продати свою квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та стверджувала, що постійно проживає в кімнаті № 30 спірного гуртожитку з дитинства, вселилася до цього гуртожитку разом з матір?ю - [PERSON] Підтвердила, що після реєстрації шлюбу з [PERSON] її мати пішла жити до свого чоловіка на вул. Університетську, а потім вони стали жити у квартирі вітчима у пров. Донбаському. Після укладення шлюбу її матір?ю сама [PERSON] залишилася постійно проживати в гуртожитку, лише два-три рази за цей період тимчасово перебувала у матері кожного разу протягом місяця. Стверджувала, що гуртожиток є її єдиним житлом, усі її речі знаходяться в гуртожитку, там розташоване її спальне місце, а тому вона заперечує проти визнання її такою, що втратила право на жилу площу. В судові засідання 19 березня 2014 року та 22 квітня 2014 року відповідач [PERSON] не з?явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується розписками про вручення судових повісток та довідками про доставку судових повісток у вигляді SMS-повідомлення (а.с.115, 133, 136), направила заяву, в якій просила розглянути справу без її участі (а.с.138), в зв?язку з чим суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши показання сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що будинок [ADDRESS] є гуртожитком та знаходиться на балансі публічного акціонерного товариства «Шахта ім. Засядько». Зазначені обставини крім показань сторін підтверджуються довідками ПАТ «Шахта ім. Засядько», копією рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Донецьку ради (а.с.10, 21, 23, 23-а). Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] вселилися до спірного гуртожитку у встановленому законом порядку та були в цьому жилому приміщенні зареєстровані на підставі виданого спеціального ордеру № 147 від 16 березня 2005 року на зайняття жилої площі в гуртожитку на підставі спільного рішення адміністрації та профкому комунального підприємства «Заслужений ансамбль пісні та танцю України «Донбас» в зв?язку з клопотанням адміністрації та профкому Центральної міської клінічної лікарні № 3. Зазначені обставини повністю підтверджуються показаннями всіх сторін, копією клопотання ЦМКЛ № 3 (а.с.5), копією спеціального ордеру (а.с.8), копією картки прописки (реєстрації) (а.с.9). Усіх викладених обставин не заперечували в судовому засіданні усі особи, які приймають участь в справі. Таким чином, суд встановив, що між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Шахта ім. Засядько» був укладений договір найму спірного жилого приміщення з обмеженнями, встановленими для гуртожитків, а тому відповідач [PERSON] має статус наймача зазначеного жилого приміщення в гуртожитку, а відповідач [PERSON] - статус члена сім??ї наймача в цьому жилому приміщенні. Суд встановив, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з власної ініціативи не проживають в спірному гуртожитку не пізніше ніж з весни 2011 року без поважних причин. Факт непроживання [PERSON] і [PERSON] в спірному жилому приміщенні підтверджується показаннями представника позивача, актом комісії від 30 липня 2013 року (а.с.6), який був складений комендантом гуртожитку [PERSON] у присутності чергових [PERSON] і [PERSON] та чотирьох сусідів - мешканців гуртожитку, про непроживання [PERSON] та [PERSON] у гуртожитку протягом двох років та про вивезення ними своїх речей з гуртожитку навесні 2011 року (а.с.6). Не довіряти відомостям, викладеним у зазначеному акті, немає жодних підстав, оскільки чотири особи, допитані в судовому засіданні в якості свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повністю підтвердили зміст зазначеного акту та свою участь у його підписанні. Усі допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] - комендант гуртожитку, [PERSON] та [PERSON] - чергові гуртожитку, [PERSON] та [PERSON] - мешканці гуртожитку, [PERSON] - мешканка та прибиральниця гуртожитку категорично стверджували, що [PERSON] та [PERSON] в спірному гуртожитку не проживають не пізніше ніж з 2011 року, при цьому свідки [PERSON] та [PERSON] надали докладні пояснення про свою роботу в якості чергових протягом багатьох років, про режим, графік своєї роботи, про місце розташування їх робочого місця на вахті на вході до гуртожитку та про обставини, за яких їм достовірно відомо про непроживання відповідачів у гуртожитку, про обставини вивезення ними своїх речей з гуртожитку, а також про обставини ведення черговими журналу реєстрації відвідувачів, де вони фіксували дати відвідування гуртожитку мешканцями, які тривалий час в ньому не проживають, в тому числі й [PERSON], а також про обставини реєстрації та передачі ними поштової кореспонденції мешканцям гуртожитку, які в ньому не проживають, в тому числі й [PERSON] При цьому усі допитані в судовому засіданні свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стверджували, що в гуртожитку протягом декількох років не проживає не тільки [PERSON], а й її дочка [PERSON], а чергова гуртожитку [PERSON], яка працює в гуртожитку з 2011 року, та комендант гуртожитку [PERSON], яка працює з 2009 року, пояснили, що взагалі не знають [PERSON] і ніколи її в гуртожитку не бачили. Крім того, свідки підтвердили, що лише в грудні 2013 року, тобто вже після винесення судом заочного рішення у теперішній справі, відповідач [PERSON] привезла до гуртожитку розкладачку, ковдру та деякі речі та стала періодично відвідувати свою кімнату в гуртожитку. За змістом показань зазначених свідків виходить, що ніхто не перешкоджав і в теперішній час не перешкоджає проживанню [PERSON] та [PERSON] в їхній кімнаті в гуртожитку, і вони не проживають в своїй кімнаті гуртожитку з власної ініціативи. Не довіряти зазначеним показанням свідків та матеріалам справи у суду немає ніяких підстав, оскільки зазначені показання є логічними, повністю узгоджуються між собою, а характер викладення цих показань свідками у судовому засіданні безперечно свідчить про те, що ці показання не були заздалегідь підготованими. Крім того, сама відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала факт свого непроживання в гуртожитку з 2009 року до теперішнього часу в зв?язку з укладенням шлюбу з [PERSON] та проживанням з ним однією сім?єю за іншою адресою, тобто визнала факт свого не проживання в спірному жилому приміщенні з власної ініціативи. Ці факти непроживання [PERSON] в гуртожитку також підтвердили в судовому засіданні відповідач [PERSON] та свідок з боку відповідачів [PERSON] Зазначені докази в своїй сукупності безумовно свідчать про те, що ініціаторами залишення спірної кімнати в гуртожитку були самі [PERSON] та [PERSON], і вони не проживають в спірному гуртожитку з 2011 року; [PERSON] - з власної ініціативи без поважних причин, [PERSON] - з тієї причини, що створила сім'ю, і з власної ініціативи стала проживати не в гуртожитку, а в кращих умовах зі своїм чоловіком в його окремій двокімнатній квартирі. Доводи відповідачів про те, що вони не мають іншого житла і потребують кімнати в гуртожитку, не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки навіть після 13 січня 2014 року після скасування заочного рішення суду і до теперішнього часу відповідачі фактично не повернулися проживати до спірної кімнати, а лише почали створювати уяву про використання ними спірної кімнати в гуртожитку, завезши до кімнати розкладачку та деякі речі та інколи відвідуючи гуртожиток. При цьому сам по собі факт внесення відповідачем [PERSON] певної частини плати за користування житлом в гуртожитку не є підставою для збереження за відповідачами права на жилу площу у випадку їх відсутності без поважних причин більше шести місяців. Отже, усі наявні в справі докази в своїй сукупності підтверджують, що відповідачі в спірному гуртожитку не проживають з 2011 року, тобто більше шести місяців, з власної ініціативи без поважних причин. При цьому суд звертає увагу на те, що незважаючи на усі наявні можливості, надані судом, відповідачі протягом усього часу розгляду цієї справи не представили суду жодного свідка на підтвердження своїх доводів про те, що [PERSON] постійно проживає в спірному гуртожитку з 2000 року до теперішнього часу. Незважаючи на наявну можливість, відповідачі, в тому числі відповідач [PERSON], не представили суду жодного сусіда з усіх мешканців гуртожитку, не представила жодної іншої особи, або жодних інших доказів, які б підтвердили факт проживання [PERSON] в гуртожитку у період з 2011 року по теперішній час. Відповідно до ч.3 ст.10, чч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, в тому числі відповідачам та представнику відповідача, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, а також положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам, зокрема відповідачам та представнику відповідача, було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та технічним записом судових засідань. За таких обставин суд встановив, що відповідачі не надали суду жодних доказів тому, що вони з 2011 року постійно проживають в спірному гуртожитку, або не проживають в ньому з якихось поважних причин. Оскільки суд встановив, що між ПАТ «Шахта ім. Засядько» (наймодавцем) та [PERSON] (наймачем) був укладений договір найму жилого приміщення з обмеженнями, пов'язаними із статусом жилого приміщення у гуртожитку, суд вважає, що за відсутності наймача та члена його сім?ї [PERSON] в спірному жилому приміщенні більше шести місяців без поважних причин вони мають бути визнані такими, що втратили право на жилу площу в спірному жилому приміщенні з підстав, передбачених ст.71 ЖК України. Тому суд вважає позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право на жилу площу в спірному гуртожитку, законними, обгрунтованими,та вважає необхідним цей позов задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст.71, 72, 191 ЖК України,

Outcome: approved