Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач просить позбавити відповідачів [PERSON] , [PERSON] батьківських прав по відношенню до дочки [PERSON] , та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 1000грн. на місяць з кожного. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачі, всиновивши вказану дитину, не виконували батьківські обов`язки належним чином, не приділяли дочці належної уваги, і 21.08.2018р. фактично відмовились від дитини, коли відвезли і залишили дитину в Знам,янській лікарні Кіровоградської області , і після того взагалі припинили виконувати свої батьківські обов`язки. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що сім,я Козюби перебувала під наглядом органу опіки, оскільки подружжя всиновило дитину (вказану дівчинку). В березні 2018р. відповідачі звернулись до органу опіки з заявою про надання їм висновку про скасування всиновлення, мотивуючи тим, що вони при всиновленні не знали про стан здоров,я дитини, зокрема про її психічний стан і тяжкі захворювання. За розглядом даної заяви позивач зробив запити за місцем проведення всиновлення для з,ясування обставин усиновлення. Було встановлено, що в рішенні Соснівського райсуду м. Черкаси про всиновлення вказано, що усиновителі знали про стан здоров,я дитини, знали, що дитина хвора, що вона народжена від недієздатної особи, що усиновителям були передані всі документи, в тому числі і щодо медичного обстеження дитини. Тому в травні 2018р. орган опіки надав висновок про недоцільність скасування всиновлення з цих підстав. Орган опіки рекомендував усиновителям обстежити дитину, бо в неї були певні діагнози. Протягом часу після усиновлення службою у справах дітей та сім,ї були періодично здійснені відвідування усиновленої дитини, вперше в жовтні 2017р., і на той момент особливих скарг на дитину не було. В серпні 2018 року до органу опіки надійшло повідомлення зі Знам,янки про те, що вказана дитина була підкинута - залишена матір,ю (відповідачкою) у лікарні. Відповідач [PERSON] подав відзив, позов не визнав, пославшись на те, що при всиновленні знали про стан здоров,я дитини, цікавились діагнозом, на що отримали відповідь, що мати дитини була психічно хворою, тому вказані діагнози виставлені автоматично, і дитина потребує обстеження, але вони з дружиною не знали про тяжкість наявних у дитини розладів, які виявились після всиновлення; дитина постійно кричала, не реагувала на батьків; через постійні стреси, пов`язані з поведінкою і хворобами всиновленої дитини, у інших дітей і у відповідачки почались розлади здоров.я; лікарі щодо дитини зазначали, що дитина особлива, потребує посиленого медичного догляду, нагляду, особливих умов, окрему кімнату, - чого він забезпечити не має можливості. Сім,я вичерпала всі можливості допомогти цій дитині адаптуватись у сім,ї, тому він з дружиною прийняли рішення ініціювати скасування усиновлення. Вважає, що позов пред`явлений передчасно і питання щодо позбавлення батьківських прав може бути вирішено лише після розгляду питання про скасування всиновлення. Представник відповідача у суді пояснив, що подружжя [PERSON] перебували на обліку на всиновлення, знайшлась дівчинка, відповідачі познайомились з дівчинкою, знали, що дитина має певні проблеми з здоров,ям, відхилення від норми в серцевосудинній системі і по ендокринології, ураження головного мозку, дефіцитну анемію, але вони не знали про дійсний стан здоров,я дитини, який виявився пізніше; дитина постійно кричала, була неспокійна, виникли проблеми з харчуванням, робили масажі, давали ліки, але вони не допомагали. Після огляду дитини 13.02.2018р. у дитини був виявлений епілептичний синдром, затримка розвитку, високий цукор в крові, затримка психомовного розвитку, з елементами дитячого аутизму, було видано направлення на стаціонарне лікування. Відповідач був постійно на заробітках за кордоном, щоб утримувати багатодітну сім,ю, вдома бував рідко, дружина доглядала за іншими дітьми, тому не мала можливості пройти з дитиною стаціонарне лікування. Дитина не розвивалась, залишилась на тому ж рівні, не спілкувалась з іншими дітьми, не проявляла інтересу до батьків, через цю дитину погіршився емоційний стан в сім,ї, це стало шкодити іншим дітям, тому відповідачі спільно вирішили ініціювати питання про скасування всиновлення і в березні 2018р. звернулись до органу опіки за відповідним висновком. Дитина і надалі не піддавалась лікуванню, а всі вжиті заходи були неефективними. Враховуючи діагнози дитини, вони з дружиною зрозуміли, що не зможуть вилікувати дитину самотужки. 28.03.2018р. вони подали до суду заяву про скасування всиновлення. Враховуючи, що заява розглядалась тривай час, а стан дитини погіршувався, відповідачка відвезла дитину в лікарню в Черкаси, і про це повідомила відповідачу по телефону. Відповідач згоден з тим, що після того, як дружина залишила дитину у лікарні, він не намагався повернути дитину, не відвідував її, і не виконував свої батьківські обов`язки. Просив врахувати наявність інших дітей, що сім,я багатодітна, що він часто відсутній вдома через роботу, а також врахувати, що наразі вирішується питання про скасування всиновлення і тому недоцільно на даний час вирішувати питання про позбавлення батьківських прав. Позов про позбавлення його батьківських прав відповідач не визнає, бо вважає, що у даному випадку має бути скасоване всиновлення. Позов в частині стягнення аліментів не визнає, пославшись на те, що з нього вже стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання двох рідних дітей: синів [PERSON] і [PERSON] - в розмірі 1/3 частки доходів; пояснив, що на даний час працює водієм дальнобійником на орендованому автомобілі в Польщі. Відповідач [PERSON] подала відзив, позов не визнала. Відповідач у відзиві, і у своїх поясненнях суду послалась на те, що виконувала всі батьківські обов`язки по відношенню до даної всиновленої нею і чоловіком дитини, але при всиновленні вони не знали про дійсний стан здоров,я дитини, про наявність у дитини тяжких вроджених розладів фізичного і психічного здоров,я, тому в березні 2018р. вона з чоловіком ініціювали питання про скасування всиновлення, після чого вона займалась обстеженнями і лікуванням дитини, але через стан свого здоров,я і наявність інших трьох неповнолітніх дітей не мала можливості пройти стаціонарне обстеження всиновленої дитини, яке було рекомендовано. Просила врахувати, що вона не отримала ніякої допомоги від органів опіки, куди зверталась з питань скасування всиновлення, крім того в 2018році вона з чоловіком припинили спільне проживання і сімейні стосунки, вона залишилась сама з трьома своїми неповнолітніми дітьми і була вигнана чоловіком з будинку, вимушена була шукати інше житло; через стан здоров,я усиновленої дитини і її постійний неспокій - зіпсувались стосунки в сім,ї, це негативно стало відбиватись на її здоров,ї і психологічному та емоційному стані, а також на стані інших дітей; крім того пояснила, що потребувала негайного свого лікування, а ніхто з рідних та знайомих не погоджувався залишитись з цією дитиною на час лікування позивачки; вона також зверталась до кровної бабусі дитини з проханням взяти дитину на певний час до себе, але та відмовилась; тому вона вимушена була відвезти дитину у лікарню за місцем, де дитина народилась, і полишила дитину там. Просила не відмовити у позові про позбавлення її батьківських прав, врахувати вказані поважні причини та обставини, які вимусили її залишити дитину у лікарні; також просила не стягувати з неї аліменти, враховуючи наявність у неї рідних неповнолітніх дітей, її сімейний і майновий стан та відсутність можливості виплачувати аліменти на вказану дитину. Представник відповідача надала пояснення, аналогічні поясненням відповідачки, позов не визнала, просила врахувати ті конкретні обставини, які спонукали відповідачку відвезти і залишити дитину у лікарні, просила врахувати стан здоров,я цієї дитини і виявлені тяжкі розлади здоров,я , про які відповідачка не знала при всиновленні і які виявились пізніше, просила врахувати її стан здоров,я та наявність інших малолітніх дітей, для яких відповідачка є гарною матір,ю, а також врахувати, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою і у даному випадку відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу. Представник третьої особи Виконавчий комітет Знам.янської міської ради Кіровоградської області подав письмові пояснення щодо позову, в яких підтримав позов про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно підкинутої у лікарню дитини, просив позов задовольнити. Відповідачем [PERSON] було подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи про скасування всиновлення. Ухвалою суду у даному клопотанні було відмовлено через відсутність підстав для зупинення провадження. З наданих доказів вставлено такі обставини: Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідачі [PERSON] (батько) і [PERSON] (мати). Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.07.2017р. проведено всиновлення відповідачами малолітньої дівчинки, яка народилась [INFO] ; після всиновлення за зміненими даними про народження: [PERSON] , [INFO] . В рішенні зазначено, що дитина перед всиновленням перебувала у дитячому закладі Черкаської обласної ради як залишена без батьківського піклування, кровна мати дитини була визнана недієздатною; реєстрація народження дитини була здійснена за ч.1 ст.145 СК України органом опіки; згідно медичному висновку малолітня дитина мала ураження головного мозку не уточненої етіології, відхилення від норми, виявлені функціональними дослідженнями серцево-судинної системи і ендокринних залоз; з історією розвитку та станом здоров,я дитини заявники ознайомлені та готові взяти на себе відповідальність за лікування і утримання дитини. Рішення набрало законної сили. Згідно висновку про стан здоров,я , фізичний та розумовий розвиток дитини - дитина мала ураження головного мозку не уточненої етіології, відхилення від норми, виявлені функціональними дослідженнями серцево-судинної системи і ендокринних залоз. Розпискою [PERSON] підтверджено, що їй 9.06.2017р. був вручений пакет документів для всиновлення, в тому числі рішення суду про визнання матері дитини недієздатною, висновок про стан здоров,я дитини та інші документи. Заявою відповідачів від 9.06.2017р. підтверджено, що вони встановили контакт з дитиною, ознайомлені з її станом здоров,я та правовими наслідками усиновлення. Згідно свідоцтва про шлюб- відповідачі перебувають у шлюбі. Згідно свідоцтва про народження відповідач [PERSON] має також сина [PERSON] , [INFO] Згідно свідоцтв про народження відповідачі мають також двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , і сина [PERSON] , [INFO] . 13.10.2017р. посадовою осою служби у справах дітей складено звіт про умови проживання всиновленої дитини, підписаний відповідачами; згідно даного звіту дитина забезпечена всім необхідним, відповідно свого віку дитина виховується вдома. В березні 2018р. відповідачі звернулись до органу опіки про надання висновку щодо скасування всиновлення. Згідно відповіді Броварського центру первинної смедико-санітарної допомоги від 25.04.2018р. - [PERSON] перебуває на обліку в лікарні з серпня 017р., у дільничного лікаря була один раз в грудні 2017р., щеплення з порушенням календаря щеплень. В лютому 2018р. консультована в «Охмадит», психіатром дефектологом, генетиком, іншими лікарями, діагностовано затримку психомовного розвитку, порушення сну, панкреатопатію, дискинезію кишківника, субнанізм (генез потребує уточнення). 23.03.2018р. проконсультована психіатром, діагноз симптоматична епілепсія до рівня затримки психічного розвитку, з затримкою статокінетичного розвитку. В березні 2018р. відповідачі подали до суду заяву про скасування всиновлення. Відкрито провадженні у цивільній справі за даною заявою, рішенні наразі не ухвалено. Рішенням виконкому Броварської міської ради №388 від 5.06.2018р. надано висновок про недоцільність скасування всиновлення малолітньої [PERSON] у зв`язку з відсутністю підстав для скасування всиновлення. Згідно вказаного Висновку- Орган опіки, даючи висновок, врахував, що при всиновленні дитини усиновителі знали про стан здоров,я дитини, про стан здоров,я її матері, дитина проходила обстеження, були виявлені вади розвитку і певні захворювання, всі медичні документи були видані відповідачці, крім того на її прохання було виділено автомобіль для проведення додаткового обстеження дитини; усиновителі спілкувались з дитиною до її всиновлення; кандидатам на всиновлення (відповідачам) наголошувалось на тому факті, що мати дитини у 2015р. визнана недієздатною і народила дочку, знаходячись в психіатричній лікарні. 27.08.2018р. до служби у справах дітей Броварської міської ради надійшло подання від служби у справах дітей Знам,янської міської ради , згідно даного подання - доведено до відома, що 21.08.2018р. в приміщенні Знам,янської міської лікарні жінкою була залишена малолітня дитина- при дитині знайдено паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім.,я [PERSON] , [INFO] , мешканка м Бровари. Служба просила вирішити питання про доцільність позбавлення батьків дитини- [PERSON] і [PERSON] батьківських прав щодо всиновленої ними дитини, додаток: акт про підкинуту дитину. Згідно Акту від 21.08.2018р. про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, складеного представниками органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров,я, - у Знам,янській міській лікарні імені Лисенка при понятих двох медсестрах закладу та у присутності старшої медсестри закладу, представника служби у справах дітей, 21.08.2018р. о 11-00 виявлено дитину жіночої статі, дитина залишена жінкою в приміщенні лікарні, приблизний вік дитини рік 6 місяців, дитина вдягнута, при свідомості, при дитині паспорт. Встановлено особу дитини: [PERSON] , [INFO] . Дитина доставлена у КЗ Знам,янську лікарню, дитяче відділення. 31.08.2018р. до служби у справах дітей Броварської міської ради від [PERSON] надійшла заява, в якій [PERSON] повідомила, що за станом здоров,я (лікування в хірургічному відділенні), не може бути присутньою на засідання комісії 5.09.2018р. Повідомила, що погоджується на позбавлення її батьківських прав стосовно дитини (усиновленої) [PERSON] , [INFO] , просила розглядати дане питання без її участі. Рішенням виконкому Броварської міської ради №647 від 11.09.2018р. надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів по відношенню до їх малолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно вказаного Висновку №1-18/918 від 11.09.2018р. - Орган опіки враховував, що в березні 2018р. відповідачі подали заяву про скасування усиновлення, у зв`язку з виявленням невиліковної хвороби у дитини, про що дізнались після її усиновлення; було з,ясовано, що перед всиновленням даної дилини відповідачі були обізнані про стан дитини, мали весь пакет медичних документів, знали про наявні у дитини вади розвитку і діагнози; усиновителі не займались належним лікуванням і обстеженням дитини, дитина у лікаря була один раз у грудні 2017р., в лютому 2018р. було надано направлення дитині на обстеження, 23.03.2018р. встановлено діагноз симптоматична епілепсія, затримка психічного та статокінетичного розвитку. 30.05.2018р. надано висновок обстеження в «Охмадит», встановлено діагноз дитини: фетальний алкогольний синдром, симптоматична епілепсія, нефроптоз, недорозвиненість мови, затримка розвитку. 5.06.2018р. надано висновок про недоцільність скасування всиновлення. 25.07.2018р. за графіком відвідувань сімей з усиновленими дітьми було здійснено візит у сім,ю. 21.08.2018р. вказана дитина матір,ю (усиновителем) [PERSON] була залишена у лікарні міста Знам,янка. Свідок [PERSON] , начальник відділу опіки, піклування та сімейних форм виховання (колишня завідувач сектору справах сім,ї, служби у справах дітей та сім.ї Броварської міської ради) пояснила суду, що в вересні 2017р. відповідачі приходили у службу за отриманням посвідчення батьків багатодітної сім,ї, бо в них з,явилась ще одна усиновлена дитина. В березні 2018р. надійшла заява від [PERSON] , про надання висновку до суду про скасування всиновлення, усиновителі мотивували тим, що почалось захворювання у дитини, про яке вони не знали, і що перебування дитини в сім,ї вже шкодить їй і її рідним дітям. На звернення служби до лікарні буда отримана відповідь, що дитина на обліку не перебуває. На той же момент до служби звернувся представник лікарні, що виїжджав за адресою перевірити дитину, але ніхто не відкрив двері. З урахуванням цього і того, що лікаря не впустили, хоча він чув крики дитини, в квітні 2018р. свідок у складі комісії відвідала цю родину, був присутній педіатр, двері не відчинили, по телефону [PERSON] сказала, що не відкриє, поки не буде поліції, тому свідок викликала поліцію, і разом з поліцією увійшли в приміщення, - в приватний двоповерховий будинок на два входи, на другий поверх відповідачка не пустила, на першому поверсі було дитяче ліжко, дівчинка, педіатр опитала відповідачку, в цей час дитина була спокійна. Відповідачка була знервована, казала, що дитина часто кричить, що в неї генетичне захворювання, що через це вона знервована, сказала, що ліки надає, але саме на той час ліки закінчились, не показала коробки з ліків, що закінчились, але запевнила, що вранці ліки дитині давала. Казала, що дитину возить в Київ в «Охмадит», і що є направлення в стаціонар. Педіатр дала відповідачці рекомендації, що треба зробити, щоб лягти на обстеження. Відповідачка сказала, що не може, бо нема на кого лишити малих дітей, а її мати категорично відмовляється залишитись з дітьми. Свідок за пропонувала, що на час стаціонарного обстеження з цією дитиною, якщо інших дітей нема з ким залишити, то вони можуть бути тимчасово поміщені в сім,ю патронатного вихователя, але відповідачка на такий варіант не погодилась. На момент виходу батька дитини вдома не було. Зі слів матері дитини - він був у відрядженні. Свідок [PERSON] , головний спеціаліст відділу опіки, піклування та сімейних форм виховання і піклування з 2016 року, пояснила, що в травні 2017р. відповідачі звернулись як кандидати у всиновлювачі, були поставлені на облік, у подальшому всиновили дитину в Черкасах. Свідок взяла цю сім,ю на облік по нагляду за усиновленими дітьми. Через три місяці, 13.10.2017, здійснила перший візит, дитина посміхалась, йшла на руки, але не набирала вагу, не все їла що треба, на запитання чи обстежували дитину, відповідачка відповіла, що був лише масаж, свідок рекомендувала обстежитись з причини чому дитина не набирає вагу і не сприймає деякі продукти харчування. 6.03.2018р. відповідачі подали заяву щодо надання висновку про скасування всиновлення. Служба направила запити в Знаменівську службу дітей, в дитячий заклад, в Соснівський суд щодо обставин усиновлення, оскільки всиновлювачі посилались на те, що не знали про стан здоров.я дитини, і до заяви був долучений консультативний висновок. 27.04.2018р. був здійснений ще один вихід комісією в цю сім.ю, оскільки було звернення лікаря з дитячої лікарні, що медпрацівник виїжджав на місце, але двері не відкрили, хоча були вдома і кричала дитина. Наступного дня свідок у складі комісії виїхали у цю родину, двері не відкрили, по телефону відповідачка сказала, що впустить лише у присутності поліції, викликали поліцію, з поліцією зайшли в будинок, лікар оглянула дитину, склали акт обстеження умов проживання. На запитання чи була мати з дитиною на обстеженні, вона відповіла, що не мала можливості, бо є інші діти і нема чоловіка, що піде на обстеження, коли повернеться чоловік з відрядження. Їй було рекомендовано звернутись до дитячого невролога. Другий візит був 25.07.2018р., дитина була зовсім інакшою ніж у квітні, дитина лежала, не була жвавою, не посміхалась, при нас не кричала, не мала реакції у відповідь. Відповідачка казала, що провела обстеження дитини і дає ліки, але ліки закінчились, коробочки з-під ліків викинула, а нових ліків не купила. Тоді вже був присутній чоловік. У кінці серпня 2018р. з Знаменівської служби у справах дітей повідомили, що 21.08.2018р. у Знаменівській міській лікарні була кинута дитина, був складений акт про підкинуту дитину, просили вжити заходи щодо усиновлювачів і позбавити їх батьківських прав. Свідок [PERSON] , головний спеціаліст служби у справах дітей з 2013р., пояснила, що відповідачі звернулись надати висновок про доцільність скасування всиновлення, питання було розглянуте на засіданні 14.03.2018р., були присутні обоє батьки, повідомили, що думали, що брали здорову дитину, а з,ясувалось, що дитина має багато проблем з станом здоров,я. на запитання чи були вони ознайомлені зі станом дитини при всиновленні, відповідачі сказали, що так, але вони не бачили документів, повірили на слово. Служба зробила запити, чи ознайомлені батьки про стан здоров,я дитини, отримали відповіді, провели повторне засідання комісії і надали висновок на засіданні про недоцільність скасування всиновлення 30.05.2018р., на засіданні відповідачка була присутня. 27.08.2018р. надійшов лист від Знаменської служби у справах дітей , що 21.08.2018р. було складено акт про підкинуту та знайдену дитину у закладі охорони здоров,я, при дитині був паспорт [PERSON] , тому просили вжити заходів щодо позбавлення батьківських прав батьків. 31.08.2018р. [PERSON] з,явилась у службу і написала заяву, що вона не може бути присутньою на комісії за станом здоров,я, а 5.09.2018р. вона прийшла прямо з лікарні і заявила, що погоджується з позбавленням її батьківських прав, просила розглянути без неї. Відповідачка спілкувалась з працівником служби, розповіла, що залишила дитину у лікарні 21.08.2018р., і про це повідомила батька по телефону, але він кинув слухавку. Комісія телефонувала батькові дитини, але зв`язку не відбулось. 5.09.2018р. засідання комісії про надання висновку про позбавлення батьківських прав відбулось у відсутності батьків дитини. Свідок [PERSON] , дільничний педіатр амбулаторії №6, суду пояснила, що в кінці 2017року відповідачка зверталась з дитиною до лікарні, дитині зробили і щеплення, дитина візуально виглядала здоровою, була у нормальному стані, не було протипоказань до щеплення, на запитання чи є скарги - мати підтвердила, що скарги відсутні, питань по дитині у неї не було. Приблизно в лютому 2018р. відповідачка брала направлення в «Охмадит», бо турбувала поведінка дитини, і було необхідно направлення на консультацію до дитячого невролога, свідок видала таке направлення. Відповідачкою також надані такі докази: -медичні документи щодо обстежень та лікувань всиновленої дитини, згідно яких: дитина [PERSON] перебувала в стаціонарі з 11 по 24.05.2018р., пройшла обстеження і отримала консультативний висновок «Охмадит» від 3.04.2018р., з встановленням діагнозу симптоматичної епілепсії, затримки розвитку; - медичні документи про стан здоров,я відповідачки, згідно яких: вона перебувала на лікуванні в центрі жіночого здоров.я з 28.08. по 29.08.2018р.. проведено лазерний фракційний ліфтинг, ліпома лівого стегна, видалення ліпоми. -документи щодо виховання інших дітей, згідно яких: син [PERSON] навчається в коледжі культури; має вроджену ваду розвитку кишківника, перебуває на д-обліку; характеризується добре, розвитком і вихованням дитини займається мати [PERSON] син [PERSON] відвідує дитсадок, з 2019році син відвідує школу; характеризується добре, розвитком і вихованням дитини займається мати [PERSON] ; проходив консультування у офтальмолога 27.08.2019р. [PERSON] за 2018-2019рр. сплатила 2605грн. за перебування двох своїх дітей у ЗДО «Золота рибка»; -документи на підтвердження майнового стану, згідно яких: вона отримує допомогу в УСЗН в розмірі 860грн.; отримала у 2 та 3 кварталах 2018року доходу по 5160грн. що нараховані аліменти з [PERSON] на її користь на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини доходів, за грудень 2018-червень 2019р. 18318грн., сплачено 14631грн. Рішення Броварського міськрайонного суду від 22.03.2019р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу між відповідачами. Згідно рішення подружжя з весни 2017 року припинили сімейні стосунки. Спірні правовідносини врегульовані Сімейним Кодексом України. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.152 СКУ право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ст.155 СКУ здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. 2. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 3. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. 4. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СКУ мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: зокрема, 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. 3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. 4. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. 6. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. За приписами ст. 165 СКУ право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 СКУ (встановлені правові наслідки позбавлення батьківських прав. 1. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. 2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч.3ст.166 СКУ при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За приписами ч.5 ст.167 СКУ якщо дитина, відносно якої батьки позбавлені батьківських прав, не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Статтею 232 СКУ встановлено правові наслідки усиновлення. Зокрема, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена та усиновлювачем. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Статтею 238 СКУ передбачено випадки, коли усиновлення може бути скасоване за рішенням суду. Згідно ч.4 ст.238 СК- усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Статтею 239 СКУ передбачено правові наслідки скасування усиновлення. Зокрема, ч.1: У разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. Згідно ст. 242 СКУ якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу. 2. У разі позбавлення усиновлювача батьківських прав настають наслідки, встановлені статтею 166 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, при розгляді даної справи суд виходить з наступних міркувань: Відповідачі є усиновителями вказаної дитини і з моменту усиновлення набули батьківські права і набули батьківські обов`язки по відношенню до всиновленої дитини. Обсяг набутих батьківських обов`язків є повністю відповідним тим обов`язкам, які має батько/мати по відношенню до своєї кровної дитини. І закон не передбачає будь-яких виключень, обмежень чи привілегій усиновителів у їх батьківських обов`язках по відношенню до всиновленої дитини у порівнянні з кровними дітьми. Зокрема, усиновителі так само у разі невиконання ними батьківських обов`язків по відношенню до всиновленої дитини можуть бути позбавлені батьківських прав при наявності хоча б одної з підстав, зазначених у статті 164 СКУ. Проаналізувавши надані докази, пояснення сторін, конкретні обставини, відношення та ставлення відповідачів до усиновленої дитини, суд дійшов таких висновків: Принаймні з серпня 2018 року відповідачі повністю перестали виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до всиновленої дитини, зокрема [INFO] відповідачка [PERSON] покинула дитину, яка потребувала постійного догляду за станом малолітства і крім того потребувала посиленої уваги за її станом розвитку та станом здоров,я, - у лікарні; Відповідач [PERSON] , дізнавшись про залишення дружиною дитини у лікарні, фактично погодився з цим і не вчинив жодної дії, яка б свідчила про відсутність у нього такої згоди та про наявність у нього наміру виправити ситуацію та забрати дитину. Відповідачі не забрали дитину з лікарні і не виявили такого бажання чи наміру протягом тривалого часу, зокрема як станом на день подання позивачем даного позову до суду (більше місяця з дати залишення дитини), так і після того протягом всього часу розгляду справи судом. Відповідачка послалась на необхідність власного стаціонарного лікування і неможливості залишити дитину з родичами чи іншими знайомими; разом з тим після закінчення даної причини (за наданими нею документами стаціонарне лікування тривало два дні в кінці серпня 2018р.) вона не забрала залишену у лікарні дитину. Протягом всього часу після того, як дитина була залишена у лікарні, відповідачі жодного разу не відвідали дитину, не приймали участі у її лікуванні та утриманні, у вихованні дитини та у догляді за нею. Відповідач послався на зайнятість по роботі та часте перебування за кордоном. Разом з тим, він не надав суду доказів на підтвердження того, що він дійсно був відсутнім протягом всього часу, що має значення для розгляду даного питання та що він не мав об`єктивно можливості забрати дитину чи хоча б її відвідати у лікарні в той час, коли знаходився в Україні. Відповідачка посилається на те, що декілька разів телефонувала у лікарню та цікавилась станом дитини, але їй відмовили надати відповідь. Разом з тим вказані декілька дзвінків у лікарню протягом року і більше не можуть розглядатись судом як виконання матір,ю батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. При цьому суд враховує малолітній вік дитини, її фактично безпомічний у силу віку та розвитку стан, коли дитина потребувала постійної уваги, догляду, опіки, і крім того лікування та участі батьків. Визначальним у відношенні відповідачів до вказаної дитини є те, що ставлення до неї суттєво відрізнялось від ставлення до рідних (кровних) дітей. Суд виходить з того, що мотивацією для залишення дитини у лікарні в дійсності для відповідачів було не те, що дитина хвора і потребує лікування, і її ні з ким тимчасово залишити (враховуючи подальшу поведінку відповідачів - суд вважає, що вказана відповідачкою ситуаційна причина, що виникла у неї в другій половині серпня 2018р., не була єдиною причиною, що спонукала відповідачку відвезти дитину у лікарню і залишити її там); суд вважає, що дійсною мотивацією такої дії відповідачки (підтриманої за мовчазною згодою відповідачем) було небажання усиновителів надалі ставитись до усиновленої дитини як до своєї рідної, з усією материнською (а для відповідача - батьківською) турботою. Фактично, відвізши дитину у лікарню, і залишивши її там та не забравши з лікарні протягом тривалого часу, який не може бути виправданий любими причинами та життєвими ситуаціями, - відповідачі відмовились від дитини. Дані обставини у своїй сукупності дають суду підстави для висновку, що відповідачі самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до всиновленої дитини і протягом достатньо тривалого часу не виконували свої батьківські обов`язки взагалі, - і це є достатнім для позбавлення кожного з них батьківських прав по відношенню до цієї дитини. У даному випадку є підстави для позбавлення батьківських прав, визначені у статті 164 СК України як у пункті 1: батьки не забрали дитину з закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; так і у пункті 2: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Всі інші доводи відповідачів не є такими, що змінюють висновок суду про наявність підстав для позбавлення їх батьківських прав і про доцільність та необхідність цього. Посилання відповідачки на те, що вона виховує ще трьох дітей і є гарною матір,ю, - не мають значення для вирішення питання про позбавлення її батьківських прав по відношенню до окремо взятої дитини, - до якої відповідачі батьківські обов`язки не виконують. Закон допускає можливість позбавлення батьківських прав по відношенню до окремої дитини. Посилання позивачки на те, що неспокійна поведінка дитини шкодила іншим членам сім,ї і зокрема іншим дітям, - не є обставиною, що виправдовує дії відповідачів, і не є підставою, що перешкоджає застосуванню положень статті 164 СКУ, оскільки визначальною у даному випадку є сама дія: відмова від виконання батьківських обов`язків, а не мотив, який спонукав батьків до такої поведінки. Посилання відповідачки на те, що вона була покинута чоловіком з трьома дітьми і вигнана з будинку, так само може мати значення для пояснення наявної у неї поважної в певному сенсі причини для прийняття нею рішення про відмову від усиновленої дитини, але це не означає наявної підстави для абсолютного самоусунення від виконання будь-яких батьківських обов`язків по відношенню до покинутої дитини, і не може розглядатись як підстава для збереження за відповідачкою батьківських прав по відношенню до покинутої дитини. Той факт, що дана дитина не є рідною, а є всиновленою, значення не має, враховуючи приписи ст.232 та ст.242 СК України. Посилання відповідачів на те, що вони не знали про дійсний стан здоров,я, дитини , - не є підставою для збереження за ними батьківських прав по відношенню до такої дитини, оскільки таким, що має найбільше значення для інтересів дитини, є перш за все виконання батьками батьківських обов`язків , а не залишення батькам батьківських прав при невиконанні ними своїх обов`язків . Вказані відповідачами обставини можуть мати значення і підлягають з,ясуванню у справі про скасування всиновлення. Сам той факт, що відповідачі подали заяву про скасування всиновлення, не є перешкодою для позбавлення їх батьківських прав, оскільки у разі скасування всиновлення, - воно згідно ч.4 ст.238 СК скасовується лише від дня набрання чинності рішенням суду про скасування всиновлення, і . батьківські права та обов`язки згідно ч.1ст.239 СК припиняються на майбутнє. Тому сам цей факт не був для відповідачів законною підставою для припинення виконання ними батьківських обов`язків протягом часу, коли вирішується питання про скасування всиновлення. Вирішуючи питання про доцільність і відповідність інтересам дитини позбавлення відповідачів батьківських прав, суд враховує наступне: Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі М . С. проти України, від 11 липня 2017 року йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При з,ясуванні питання з відповідачкою щодо подальшого її відношення до дитини у разі, якщо вона не буде позбавлена батьківських прав, - відповідачка не виявила наміру забрати дитину до себе і піклуватись про неї та доглядати її надалі у повній мірі відповідальності і виконання батьківських обов`язків . Причини, які зазначає при цьому відповідачка (нема належних і достатніх житлових умов, нема матеріальної можливості, її особистий стан здоров,я, наявність інших дітей, неможливість забезпечити дитині необхідне лікування, тощо) - для цього значення не мають, оскільки головним є те, що відповідачка не має наміру надалі ставитись до вказаної дитини як до рідної і виконувати весь обсяг батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Так само відповідач [PERSON] протягом всього часу розгляду справи не виявив ніякого бажання забрати дитину і надалі виконувати до неї весь обсяг батьківських обов`язків. Представник відповідача посилається на те, що відповідачка мала декілька поважних причин залишити дитину у лікарні, і що вона не заслужила застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Разом з тим, суд вважає, що при встановлених обставинах позбавлення відповідачів батьківських прав дійсно відповідає інтересам дитини, які мають враховуватись понад усе. Суд виходить з того, що дитина вже покинута батьками, що батьки (усиновителі) не виконують абсолютно свої батьківські обов`язки протягом тривалого часу, і це не є тимчасовим явищем, а є їхнім свідомим вибором, що батьки не виявляють бажання надалі виконувати свої обов`язки по відношенню до вказаної дитини, - тому навпаки непозбавлення відповідачів батьківських прав зашкодить інтересам дитини і позбавляє її будь-якого шансу на отримання іншої родини та на всиновлення. Суд незгоду відповідачів з позбавленням їх батьківських прав не сприймає як їх дійсне прагнення зберегти між ними і вказаною дитиною відношення саме як батьків і дитини. Таку незгоду відповідачів суд розуміє виключно як бажання уникнути статусу осіб, що позбавлені батьківських прав, - без дійсного наміру виконувати батьківські обов`язки. Згідно висновку Органу опіки та піклування Броварської міської ради є доцільним позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дочки [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дитини. Таким чином позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів з відповідачів, то суд виходить з наступного: Частиною 2 ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.2 ст.242 СК такі ж наслідки позбавлення батьківських прав для усиновителів. Згідно ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстав для звільнення відповідачів від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини суд не вбачає, в тому числі, вказані відповідачами обставини, що стосуються їх сімейного та майнового стану, не є підставою для звільнення від обов`язку по сплаті аліментів, але судом враховуються при визначенні розміру аліментів. Позивач просить визначити розмір аліментів у розмірі 1000грн. На позивача покладається обов`язок довести майновий стан відповідачів для визначення вказаного ним розміру аліментів. Натомість позивач ніяких доказів цього не надав. Суд, врахувавши ті обставини, на які посилаються відповідачі, вважає необхідним стягнути аліменти, але визначити їх у мінімальному передбаченому ч.2 ст.182 СК України розмірі - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягуючи аліменти, відповідно до приписів ст.166 СК суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадного Банку України та зобов`язує інших законних представників дитини відкрити особистий рахунок після набрання рішенням законної сили. Оскільки суд позбавляє батьківських прав обох батьків , то законним представником дитини у даному випадку є орган опіки та піклування, тобто позивач.

Outcome: partial