Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право приватної особистої власності на спірну [ADDRESS]. Вказує, що з відповідачкою він з 1984 року перебував у зареєстрованому шлюбі, які розірваний у 2014 році. В 1998 році особисто для себе, за кошти, які йому надала його матір, він придбав вказану квартиру. Відповідачка матеріальної участі у придбанні квартири не приймала і визнавала право власності на вказану квартири належить тільки йому. Після розірвання шлюбу відповідача право на квартиру особисто за ним визнавати перестала, чим порушує його право на розпорядження квартирою. Відповідачка проти позову заперечувала з тих підстав, що квартира придбана за спільні кошті під час їх шлюбу, а тому є їх спільною власністю. В судовому засіданні встановлене наступне. Позивач і відповідач з 1984 року по 2014 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно договору купівлі-продажу від 18.04.1998 року, посвідченому приватними нотаріусами, на ім'я позивача [PERSON] придбана однокімнатна [ADDRESS]. Квартира придбана за 10250,00 грив.. Згідно до ст. 22 КпШС України, якій діяв на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 КпШС України 1969 року, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Оскільки спірна квартира придбана подружжям під час шлюбу, то вона є їх спільною власністю. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав суду належних доказів того, що спірна квартира придбана за його особисті кошті, які належали тільки йому. Письмових доказів того, що мати надавала йому особисто кошти на придбання квартири в сумі 5000 доларів США позивач суду не надав і таких доказів взагалі немає. Наданий суду лист із записом сум приходу і розходу в доларах, складений, як стверджує позивач, його матір'ю суд не вважає належним доказом, оскільки невідомо кім зроблені ці записи і коли. Дані записи не мають ні підписку особи, яка зробила їх, ні дати складання. Пояснення позивача, які були ним дані якості свідка, про те що мати надала йому кошти в сумі 5000 доларів США для придбання квартири і він придбав на них квартиру, суд не приймає в якості доказу, оскільки цей доказ у розумінні ст. 59 ЦПК України є недопустимим. Якщо мати подарувала вказану суму особисто позивачу, то відповідно до ст. 244 ЦПК України 1963 року, якій діяв в той час, то форма договору дарування повинна бути письмова і договір повинен був нотаріально посвідченим. Такого доказу передачі вказаної суми позивачу особисто, як пояснив позивач, не було. За смислом ст. 22 КпШС України майно набуте під час шлюбу, в тому числі ї за кошті отримані лише одним з подружжя, є спільним майном подружжя, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed