Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

позивач ПрАТ «Просто-страхування`звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього 132 901,00 грн. суми страхового відшкодування. 13 квітня 2018 року в м. Києві, по вул. Столичне шосе, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Рено Меган, яким керував [PERSON] , автомобіля Мерседес-Бенс (д.н.з. [NUMBER] ), яким керував [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Мерседес-Бенс (д.н.з. [NUMBER] ), відповідно рахунку-фактури №6 від 18.04.2018, рахунку-фактури №18 від 30.05.2018, рахунку-фактури №26.06/18 від 26.06.2018. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 11.05.2018, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальностіза ст.124 КУпАП. Відповідно до платіжних доручень №7662 від 02.05.2018, №11140 від 22.06.2018, №11915 від 05.07.2018 АТ «Просто-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт ТЗ Мерседес-Бенс, д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 232 901,00 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до полісу №АК/7649441. АТ «Просто-страхування» звернулось до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про відшкодування шкоди. 30.10.2018 ПрАТ «СК «Уніка» виплатила АТ «Просто-Страхування» страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. Позивач зазначає, що вказаної суми недостатньо для покриття всіх збитків, яких зазнало АТ «Просто-страхування», а тому відповідач повинен відшкодувати АТ «Просто-страхування» грошові кошти в розмірі 132 901,00 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києвавід 05.06.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києвавід 16.09.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність представника страхової компанії. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем проживання у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 квітня 2018 року о 09.25 годині в м. Києві, по вул. Столичне шосе, перед вул.Перша Садова 31/1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Рено, д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , при перестроюванні не дав перевагу в русі автомобілю Мерседес-Бенс, д.н.з. [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Мерседес-Бенс (д.н.з. [NUMBER] ), відповідно рахунку-фактури №6 від 18.04.2018, рахунку-фактури №18 від 30.05.2018, рахунку-фактури №26.06/18 від 26.06.2018. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 11.05.2018, по справі №752/8551/18, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Відповідно до матеріалів справи, на момент ДТП,відповідно до платіжних доручень №7662 від 02.05.2018, №11140 від 22.06.2018, №11915 від 05.07.2018 АТ «Просто-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт ТЗ Мерседес-Бенс, д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 232 901,00 грн. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до полісу №АК/7649441. АТ «Просто-страхування» звернулось до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про відшкодування шкоди. 30.10.2018 ПрАТ «СК «Уніка» виплатила АТ «Просто-Страхування» страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.п38.1.1. ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригодуякщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, до позивача перейшло право вимоги на отримання від винної особи - відповідача - компенсації матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума сплаченого при зверненні до суду судового збору та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень, які підтверджені документально.

Outcome: approved