Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що 30 квітня 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач одержала від нього позику в сумі 70000 грн. з зобовязанням повернути зазначені грошові кошти в строк до 30 вересня 2014 року. Однак, відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань перед позивачем не виконала, а звернення позивача до відповідача щодо повернення грошових коштів залишені останньою без задоволення. У звязку з чим на теперішній час позивач змушений предявити до відповідача даний позов, шляхом подання до суду відповідної позовної заяви, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 70000 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 700 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.4-5 ст. 74 та ч.5 ст. 76 ЦПК України. При цьому, представник за довіреністю позивача [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності і відсутності позивача та зазначив проте, що заявлений позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду своєчасно повідомлялася належним чином у порядку встановленому ч.4-5 ст. 74 ЦПК України. При цьому, відповідач надіслала поштою на адресу суду письмове заперечення проти позову, в якому просила суд відмовити в задоволенні останнього посилаючись на їх необґрунтованість внаслідок пропуску позивачем строків позовної давності за предявленою ним вимогою та скрутної економічної ситуації у державі. Також в зазначеному запереченні відповідач просила суд розглянути справу за її відсутності. Згідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 30 квітня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач [PERSON] одержала від позивача [PERSON] позику в сумі 70000 грн. з зобовязанням повернути позивачу зазначені грошові кошти в строк до 30 вересня 2014 року, про що відповідач, з залученням свідків, склала відповідну розписку, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.7). Однак, відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань перед позивачем [PERSON] не виконала, а саме до зазначеного строку позичені кошти не повернула, а звернення позивача [PERSON] до неї щодо повернення грошових коштів залишені відповідачем без задоволення. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Заперечення відповідача проти позову з підстав пропуску позивачем строків позовної давності за предявленою ним вимогою суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В свою чергу ч.5 ст. 261 ЦК України передбачає, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому, строк виконання зобовязання за договором позики був визначений сторонами до 30 вересня 2014 року. Таким чином на момент предявлення позивачем позову до відповідача, а саме 25 березня 2016 року строк позовної давності за предявленою ним вимогою не сплив. Крім цього, тяжке матеріальне становище відповідача, повязане із скрутною економічною ситуацією у державі, не є підставою для відмови в задоволенні вимог позивача. Враховуючи вище викладене суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем обґрунтовані у звязку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

Outcome: approved