Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» з [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 238 976,85 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 570,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.04.2017 року на площі Дарницькій, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з транспортними засобами марки ГАЗ 3110, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (надалі-Відповідач) та Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Зазначені обставини та факт вини Відповідача у вказаній вище ДТП підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва № 755/5472/17 від 31.07.2017 року, якою притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Транспортний засіб марки Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП був застрахований у ПрАТ СК «Колоннейд Україна» відповідно до договору добровільного страхування автотранспорту № CAS0033249 від 04.08.2016 року. На підставі Звіту № 111-04-17 від 06.04.2017 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу марки Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та згідно зі страховим актом № 1500018451 від 14.06.2017 року, ПрАТ СК «Колоннейд Україна», з метою відшкодування шкоди, завданої Відповідачем, на виконання зобов`язань по договору страхування, сплатила страхове відшкодування у розмірі 238 976,85 грн. 18 вересня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, з повідомлення сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що [PERSON] 04 квітня 2017 року о 07 год. 05 хв. керуючи автомобілем «ГАЗ 3110», д.н.з. [NUMBER] , по площі Дарницькій в м Києві, виїхав на регульоване перехрестя пр. Ю.Гагаріна та Харківського шосе на заборонений сигнал світлофора, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddy», д.н.з. [NUMBER] , який рухався на зелений сигнал світлофора, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів та матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив п. 8.7.3.е ПДР України. Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КупАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності - закрито. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Транспортний засіб марки Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП був застрахований у ПрАТ СК «Колоннейд Україна» відповідно до договору добровільного страхування автотранспорту № CAS0033249 від 04.08.2016 року. Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 990 ЦК України. 06 квітня 2017 року ТОВ «Сканія Україна» звернулося до ПрАТ СК «Колоннейд Україна» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування по страхуванню автомобіля та відповідальності автовласника. На підставі Звіту № 111-04-17 від 06.04.2017 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу марки Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та згідно зі страховим актом № 1500018451 від 14.06.2017 року, ПрАТ СК «Колоннейд Україна», з метою відшкодування шкоди, завданої Відповідачем, на виконання зобов`язань по договору страхування, сплатила страхове відшкодування у розмірі 238 976,85 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 000050388 від 15.06.2017 року. Відповідно положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. Крім того, згідно правової позиції, наданої Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15), право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено вимогу до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 238 976,85 грн., що є сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, право вимоги до якої є абсолютним, що відповідає правовій позиції, наданій Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15). Крім того, 06 листопада 2017 року представником позивача на адресу відповідача була направлена регресна вимога. Однак, вбачається, що станом на теперішній час вказана вимога відповідачем проігнорована та як наслідок сума заборгованості погашена не була. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3 570 гривень 00 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved