Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 31 липня 2017 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що 24 травня 2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3400 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості. Вказував, що у звязку з порушенням [PERSON] зобовязань станом на 30 червня 2017 року заборгованість за договором складає 36088,09 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 36088,09 грн. та понесені вимерти зі сплати судового збору. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2017 року до участі в справі як правонаступника [PERSON] залучено [PERSON]. В судове засідання представник позивача не зявився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подавав, але звернувся до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи та клопотанням про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. Клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи є таким, що не підлягає задоволенню. Має місце повторна неявка відповідача [PERSON] в судове засідання, тому в силу норм ст. 240 ЦПК України правові підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24 травня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування в розмірі 36 % на суму залишку заборгованості за кредитом. Встановлено, що позивач умови договору виконав та надав [PERSON] кредитні кошти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] в повному обсязі отримані кредитні кошти та нараховані відсотки згідно з умовами договору не повернула. Також встановлено, що 26 липня 2014 року [PERSON] померла. Станом на 26 липня 2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором склала 2651,72 грн., яка складається з наступного: 2584,28 грн. заборгованість за кредитом, 67,44 грн. заборгованість за відсотками. За нормами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено судом, після померлої 26 липня 2014 року [PERSON] [PERSON] полтавською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 2/2015, наявна заява про прийняття спадщини від [PERSON]. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). У статті 1281 ЦК України визначено порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. У частині 3 цієї статті визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Як встановлено судом, відповідач [PERSON], будучи спадкоємцем майна померлої [PERSON], не повідомив позивача, як кредитора, про відкриття спадщини. Таким чином, в даному випадку, початок перебігу строку права пред'явлення вимоги до спадкоємця [PERSON] має відліковуватися з моменту настання строку вимоги, а не з моменту відкриття спадщини. За умовами кредитного договору від 24 травня 2011 року кінцевий термін повернення коштів відповідає строку дії картки. Право вимоги у банка виникло з часу закінчення строку дії картки, але до суду позивач звернувся лише 31 липня 2017 року, тобто, з пропуском встановленого строку одного року від настання строку вимоги. З цих підстав позов ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Разом з тим, при вирішенні справи, суд прийшов до висновку про відмову позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог саме з підстав пропуску кредитором строків звернення з вимогами до спадкодавців, тому клопотання відповідача щодо застосування судом наслідків спливу саме позовної давності не підлягає застосуванню. Також відповідно до норм ст. 141 ЦПК України у звязку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені ним судові витрати зі сплати судового збору не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed