Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак протягом останнього півріччя не отримував заробітну плату, у звязку з чим позивач розірвав трудовий договір з власної ініціативи, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, але в день звільнення 29.05.2018 року заборгованість із заробітної плати, розрахункові та належні компенсації сплачені не були. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 07.08.2018 року по 28.08.2018 року складає 5490,75 гривень, який позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3400 гривень. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач заперечує проти позову, просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до довідок ПАТ «Запоріжжяобленерго» про середній заробіток середньоденний дохід позивача складав 366,05 грн. 16.10.2018 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої, позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 07.08.2018 року по 17.10.2018 року у розмірі 18302,5 гривень, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 6 300 гривень. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» також подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити з урахуванням відзиву. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно зіст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП Українизаробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233\~КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», 29.05.2018 року був звільнений на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України. В день звільнення заборгованість із заробітної плати, розрахункові та належні компенсації позивачу сплачені не були. На підставі рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.08.2018 року з ПАТ « Запоріжжяобленерго» на користь [PERSON] було стягнуто заробітну плату у розмірі 61232,78 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29.05.2018 по 06.08.2018 у розмірі 17936,45 гривень. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як розяснено у п. 21постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За розрахунком, який був наданий відповідачем нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має проводитися наступним чином: заробітна плата за березень 2018 року та квітень 2018 року становить 7297,40 гривень та 7344,48 гривень = 14641,88 гривень. Таким чином середня заробітна плата для розрахунку затримки виплати заробітної плати становить14641,88 /40 днів = 366,05 гривень на день. Період прострочки виплати середнього заробітку за весь час затримки з 07.08.2018 року по 17.10.2018 року становить 50 робочих днів. Таким чином загальний розмір виплати середнього заробітку позивачу за весь час затримки виплати заробітної плати станом на 17.10.2018 року становить 366,05 грн. х 50 днів = 18302,5 гривень, що підтверджується розрахунком позивача. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6300 гривень, суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст.133ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі [PERSON] факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги від 02.07.2018 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6300 грн. Від 12.10.2018 року та актом прийняття-передачі наданих адвокатських послуг від 10.10.2018 року. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав, а тому суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1 800 гривень. На підставі п.1.ч.1ст.5ЗУ«Про судовий збір»позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial