Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про Іпотечний кредит. В обґрунтування свого позову посилається на те, що Між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 737 від 25.12.2012. Відповідно п. п. 1.1. - 1.3. Кредитного договору, Банк зобов`язався надати Позичальнику на умовах договору Кредит в сумі 77000,00 грн., а Позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 19,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 240 (двісті сорок) місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 24.12.2032 на придбання квартири. Відповідно до умов договору Позичальник зобов`язувався здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, ануїтетними платежами шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, на відповідні рахунки Позичальника, відкриті в АТ «Ощадбанк». В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено Договір поруки № 1 від 25.12.2012 з [PERSON] . За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до умов договору поруки Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язання за Кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Поручитель відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Банк свої обов`язки, передбачені Кредитним договором, виконав повністю та належним чином. Позичальник порушив умови Кредитного договору, а саме: не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування Кредитом. Починаючи з 2014 року [PERSON] почав порушувати умови Кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 11.01.2019 у справі № 426/14683/17, яке набрало законної сили, та залишено без змін постановою Луганського апеляційного суду від 18.04.2019 у справі № 426/14683/17 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Банку заборгованість за договором № 737 від 25.12.2012 року станом на 30.08.2017, яка складає 139 442,34 грн. Проценти по Кредиту розраховані за період по 29.08.2017 року. В зв`язку з тим, що відносини між Банком та Позичальником не припинялися, відповідно до умов Кредитного договору, Позичальнику щомісячно нараховувалися проценти за користування. Відповідно до розрахунку, з урахуванням рішення Сватівського районного суду Луганської області від 11.01.2019 року у справі № 426/14683/17 про стягнення заборгованості з Відповідачів та періоду нарахування, починаючи з 30.08.2017, заборгованість за договором про іпотечний кредит № 737 від 25.12.2012 складає 24 041,89 грн. (двадцять чотири тисячі сорок одна гривня вісімдесят дев`ять копійок. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму. Відповідно до ч. 4ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 27 листопада 2020 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про місце, день та час слухання справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11ст.128 ЦПК України, ч.1ст.1-1 Закону України«Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», якою передбачено повідомлення учасників справи про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач [PERSON] направила на адресу суду відзив на позовну заяву, просила суд продовжити строк, визначений в ухвалі суду на подання відзиву до 19.12.2020. Вирішуючи питання щодо продовження строку подання відзиву, судом з`ясовано, що ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана судом до Єдиного державного реєстру судових рішень 04.12.2020 та оприлюднена 07.12.2020. Також ця ухвала надійшла відповідачу [PERSON] 04.12.2020 на Офіційну електронну адресу Електронного суду. Ухвалою суду визначено було відповідачу [PERSON] п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву. 17.12.2020 відповідач [PERSON] направила на адресу суду відзив на позовну заяву. Таким чином суд вважає, що відзив на позовну заяву був направлений на адресу суду відповідачем [PERSON] в межах встановлених судом строків. У своєму відзиві на позов відповідач [PERSON] не визнала позовні вимоги та просила відмовити в їх задоволенню. У відзиві вказала, що нею було сплачено на рахунок виконавчої служби суму боргу з урахуванням виконавчого збору та витрати на провадження виконавчих дій у розмірі 155 139,00 грн. Оскільки вже наявне рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, то відповідальність поручителя не поширюється на правовідносини в межах цього договору. Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги АТ «Ощадбанк» в особі філії - Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та фізичною особою [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 737 від 25.12.2012. Відповідно п. п. 1.1. - 1.3. Кредитного договору, Банк зобов`язався надати Позичальнику на умовах договору Кредит в сумі 77000,00 грн., а Позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 19,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 240 (двісті сорок) місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 24.12.2032 на придбання квартири. Згідно п. п. 1.5. - 1.6.1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язувався здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, ануїтетними платежами в сумі 1265,00 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, на відповідні рахунки Позичальника, відкриті в АТ «Ощадбанк». Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити не пізніше 24.12.2032 (а.с. 8-13). Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 11.01.2019 у справі № 426/14683/17, яке набрало законної сили, та залишено без змін постановою Луганського апеляційного суду від 18.04.2019 у справі № 426/14683/17 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Банку заборгованість за договором № 737 від 25.12.2012 року станом на 30.08.2017, яка складає 139 442,34 грн, у тому числі: борг за Кредитом в розмірі 75408,44 грн; відсотки за користування Кредитом з 01.08.2014 по 29.08.2017 в розмірі 47749,80 грн; інфляційні втрати Банку з серпня 2014 року по липень 2017 року за прострочення сплати Кредиту в розмірі 483,09 грн; інфляційні втрати Банку з серпня 2014 року по липень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в розмірі 13574,61 грн; три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 01.08.2014 по 29.08.2017 в розмірі 81,08 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 01.08.2014 по 29.08.2017 в розмірі 2145,32 грн. Проценти по Кредиту розраховані за період по 29 серпня 2017 року. На виконання рішення суду відповідачем [PERSON] було сплачено на рахунок виконавчої служби суму боргу з урахуванням виконавчого збору та витрати на провадження виконавчих дій у розмірі 155 139,00 грн. (а.с. 101). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факти, встановлені вищевказаними судовими рішеннями, зокрема, щодо видачі Кредиту та тривалого невиконання відповідачами зобов`язань за Кредитним договором, мають вже доведений характер і не підлягають доказуванню у справі. Відповідно до ст.ст. 599, 629 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. З аналізу ст.ст. 598-609 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобов`язання. Отже, наявність судового рішення про стягнення боргу та/або інших грошових сум за інші періоди невиконання боржником договірного зобов`язання, відкриття виконавчих проваджень за цим рішенням, вчиненням інших процесуальних дій по виконанню рішення суду, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового), не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін та/або припинення зобов`язань. В зв`язку з тим, що відносини між Банком та Позичальником не припинялися, відповідно до умов Кредитного договору, Позичальнику щомісячно нараховувалися проценти за користування кредитом (п. 1.6.1.1 - до закінчення строку, визначеного в п. 1.2 Договору). Відповідно до розрахунку, з урахуванням рішення Сватівського районного суду Луганської області від 11.01.2019 року у справі № 426/14683/17 про стягнення заборгованості та періоду нарахування, починаючи з 30.08.2017, заборгованість за договором про іпотечний кредит № 737 від 25.12.2012 складає 24 041,89 грн (двадцять чотири тисячі сорок одна гривня вісімдесят дев`ять копійок), в тому числі: - прострочені проценти за користування Кредитом за період з 30.08.2017 по 16.02.2018 - 6 764,96 грн; - три проценти річних за прострочення боргу за Кредитом за період з 30.08.2017 по 26.06.2020 в сумі 284,87 грн, що нараховані на борг по кредиту в розмірі 75 408,44 грн, який стягнуто рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 11.01.2019 у справі № 426/14683/17 - три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування Кредитом з 30.08.2017 по 06.10.2020 в сумі 4 597,06 грн, в тому числі три проценти річних в сумі 4 046,73 грн, які нараховані на проценти, що були стягнуті рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 11.01.2019 у справі № 426/14683/17. - інфляційні втрати Банку з вересня 2017 року по вересень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 11 747,85 грн, в тому числі інфляційні втрати в сумі 10 763,02 грн, які нараховані на проценти, що були стягнуті рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 11.01.2019 по справі № 426/14683/17. - інфляційні втрати за прострочення боргу за Кредитом за період з вересня 2017 по червень 2020 - 647,15 грн, що нараховані на борг по кредиту в розмірі 75 408,44 грн, який стягнуто рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 11.01.2019 у справі № 426/14683/17. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Стосовно вимог щодо стягнення коштів з відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог у цій частині виходячи з наступного. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 11.01.2019 у справі № 426/14683/17, яке набрало законної сили, та залишено без змін постановою Луганського апеляційного суду від 18.04.2019 у справі № 426/14683/17 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованість за договором № 737 від 25.12.2012 року станом на 30.08.2017, яка складає 139 442,34 грн. Відповідно до умов договору поруки № 1 від 25.12.2012 [PERSON] є поручителем та відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Отже на вимоги цього позову, предметом якого є правовідносини, які виникли після ухвалення рішення області від 11.01.2019 у справі № 426/14683/17 порука не поширюється Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), відповідно до якого, враховуючи встановлену правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Аналогічний висновок про те, що у випадку наявності рішення суду, яке набрало законної сили та яким задоволено вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень статті 559 ЦК України немає, міститься, зокрема, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 23 листопада 2018 року у справі № 922/5787/15. Викладені обставини є підставою для задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] та відмови в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: partial