Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 14 березня 2016 року подав через канцелярію Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області датовану 27 лютого 2016 року позовну заяву про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного 12.10.2006 року кредитного договору № б/н [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В позовній заяві, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.01.2016 року має заборгованість перед банком в сумі 40175,70 грн., яка складається з наступного: 7895,96 грн. - заборгованість за кредитом, 32279,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, від якої віднімається сума у розмірі 23019,49 грн., яка була задоволена рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26.02.2013 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПиватБанк», різниця становить 17156,21 грн. Також зазначає про нарахування 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 857,81 грн. штрафу (процентна складова). Відтак, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 18514,02 грн. за кредитним договором № б/н від 31.01.2014 року та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, водночас представником позивача подано клопотання від 07.07.2016 року про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Водночас, представником відповідача подано заперечення проти позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.11.2016 року, згідно з якими останній зауважує на тому, що строк звернення з позовом до суду позивачем пропущено, оскільки строк дії договору закінчився у вересні 2008 року з урахуванням закінчення дії картки на цю дату, з огляду на що представник відповідача просить відмовити у позові повністю. Представником позивача 16 січня 2017 року подано письмове пояснення на письмові заперечення відповідача, у яких зазначено, що за час кредитних відносин між сторонами у справі було пере випущено декілька кредитних карт, остання з яких за №4149605377584503 строком дії до 10.12. Також на спростування заперечень відповідача представник позивача наголосив, що відповідач активно користувався банківським продуктом карткою із встановленим кредитним лімітом, постійно знімаючи готівку, розраховуючись через термінали в магазинах та виконуючи погашення заборгованості, останнє з яких відбулося у листопаді 2011 року. Крім того, з метою підтвердження доводів представник позивача зауважив, що дія договору пролонгується кожні 12 місяців, при цьому, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк картки зазначено на самій картці, відтак, строки виконання зобовязання та строки позовної давності вимог банку повинні обчислюватися з моменту настання строку погашення останнього чергового платежу з листопада 2012 року (наступний місяць після закінчення строку дії карти). На думку представника позивача, висловлену у поясненнях на заперечення представника відповідача, заява про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки строк дії картки визначено до 31.10.2012 року, дата останнього щомісячного платежу 03.11.2011 року, рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26.02.2013 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк про стягнення заборгованості з [PERSON], що в розумінні ч. 2 ст. 264 ЦК України перервало перебіг позовної давності, а позивач звернувся до суду 14.02.2016 року в межах строку позовної давності. Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Із заяви клієнта раніше ідентифікованого за рахунком карткою [PERSON], [INFO], датованою 12.10.2006 року, власноручно підписаною клієнтом, судом встановлено ознайомлення та згоду клієнта з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Також клієнт - [PERSON] погодилася, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ею та банком договір про надання банківских послуг. Отже, 12.10.2006 році між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за валютою: гривня, сумою кредитного ліміту: 5000, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік з кінцевим терміном кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки та погодженим сторонами порядком погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Судом встановлено, що за п. 9.12 Розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього часу ні одна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Як вбачається з матеріалів справи, а саме, заяви, заповненої клієнтом у розділі «КРЕДИТНА КАРТКА», строк дії - 09/08. До матеріалів справи долучено копію рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26.02.2013 року у справі №700/2013, яке прийнято відносно відповідача [PERSON], водночас, як вбачається з копій заяв клієнта, в тому числі якого ідентифіковано за рахунком/карткою №4149605351493713 з датою відкриття 16.10.2006 року та строку дії 09/08 (а.с. 11-12), копії паспорта відповідача серії ВР 220242 (а.с. 19) персональними даними, а саме імям відповідача є «Арменуі», а рішення прийнято відносно відповідача «Арменці», які не є тотожними фізичними особами. За п. 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право в будь-який момент (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 5.2. розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою» Умов та Правил надання банківських послуг погашення кредиту це поповнення картрахунку Держателя, що здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому та безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків держателя на підставі договору. Пунктом 5.4. розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою» Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що строк погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановленого мінімального платежу, здійснюється у наступному порядку: -строк погашення процентів за кредитом щомісячно за попередній місяць; -строк погашення кредиту у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного у платіжній картці поле (MONTH). Відповідно до п. 8.6 розділу І Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж за 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що регламентовано в п. 5.5. розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою» Умов та Правил надання банківських послуг. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити прострочене тіло кредиту та комісію. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою визначено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Зокрема, за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовим наслідком порушення зобов'язання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Окрім того, у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. З довідки банку, доданої до пояснень на заперечення на позов, вбачається, що [PERSON] 21.10.2008 року було видано картку №4149605377584503з терміном дії 10/12. Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.10.2006, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.01.2016 (а.с. зворот ст. 6 - 9), позивачем станом на 31.01.2016 року нараховано заборгованість [PERSON] перед банком в сумі 40175,70 грн., яка складається з наступного: 7895,96 грн. - заборгованість за кредитом, 32279,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 857,81 грн. штраф (процентна складова), при цьому, судом встановлено, що датою останнього платежу суми погашення за наданим кредитом банк вказав 20.12.2011 року 20 грн. Відтак, з наступного місяця банку стало відомо про порушення його прав позичальником [PERSON] Щодо заяви представника відповідача про пропущення позивачем строку звернення з позовом, суд констатує наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, що в силу\~ст.360-7 ЦПК України\~є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Водночас підставою для переривання перебігу позовної давності, регламентованою ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як судом зазначалось, рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26.02.2013 року у справі №700/2013, прийнято відносно відповідача [PERSON], під час розгляду якої судом встановлено укладення кредитного договору та отримання кредитної карти саме 21.10.2008 року, а не 12.10.2006 року (дата укладення договору, на яку позивач посилається у даній справі). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 14 березня 2016 року. Оскільки з моменту закінчення строку дії платіжної картки (жовтень 2012 року), а також з моменту постановлення рішення Третейським судом при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 26.02.2013 року у справі №700/2013 (якщо припустити, що у рішенні допущено описки стосовно найменування позичальника, дати укладення договору) до звернення з позовом у даній справі, датованим 27 лютим 2016 року та поданим безпосередньо до суду 14 березня 2016 року пройшло більше трьох років, суд констатує, що позивач подав позовну заяву за межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, з пропущенням строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, наявні правові підстави для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки при зверненні позивачем до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 12.10.2006 року було пропущено строк звернення з позовом в межах строку, регламентованого ст. 257 ЦК України.

Outcome: dismissed