Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування працівником матеріальної шкоди, в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що відповідно до наказу директора філії « Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 68-к від 13.04.2009 року відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу складачем поїздів другого розряду станції ЦЗФ з 14.04.2009 року, при цьому 22.02.2016 року відповідача [PERSON] переведено на посаду комірника паливно-мастильних матеріалів депо ЦЗФ, відповідно до наказу директора філії № 58-к від 22.02.2016 року. Враховуючи, що посада комірника паливно-мастильних матеріалів безпосередньо пов`язана зі зберігання переданих товарно-матеріальних цінностей між адміністрацією філії та відповідачем 10.06.2016 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність та відповідачу за актом приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 06.06.2016 року передані під відповідальність товарно-матеріальні цінності, у тому числі дизельне паливо. 21.05.2018 року від провідного спеціаліста служби рухомого складу [PERSON] надійшла службова записка про виявлення розбіжностей між фактичними даними дизельного палива та даними бухгалтерського обліку за квітень 2018 року та першу половину травня 2018 року, за наслідками розгляду якої наказом директора філії від 23.05.2018 року № 358 ( з наступними змінами та доповненнями) було призначено у період з 01.06.2018 по 20.07.2018 року проведення позапланової інвентаризації залишків дизельного палива по філії, у тому числі у депо станції ЦЗФ. Відповідно до звіряльних відомостей результатів інвентаризації запасів, станом на 01.06.2018 року було виявлено нестачу дизельного палива, а саме по складу № 2032 в кількості 2 780,4 кг, по складу № 2038 в кількості 6 800 кг, по складу № 2035 в кількості 2 494,8 кг. Інвентаризаційною комісією встановлено, що нестача дизельного палива виникла в результаті неналежного оформлення документів на оприбуткування та списання дизельного палива комірником [PERSON] щодо фіктивних екіпіровок тепловозу 2ТЭ10М № 2331, який знаходиться в неробочому стані з січня 2018 року, шляхом переміщення дизельного палива з обліку матеріально-відповідальної особи [PERSON] до обліку матеріально-відповідальної особи [PERSON] , а також в результаті фіктивної екіпіровки тепловозів ТЭМ-2 № 7274 та № 2611 шляхом оформлення фіктивних накладних на списання дизельного палива зі складу паливно-мастильних матеріалів при фактичній відсутності палива на складі. Відповідно до протоколу засідання інвентаризаційної комісії за підсумками проведення позапланової інвентаризації дизельного палива від 20.07.2018 року, який затверджено директором філії 25.07.2018 року, недостачею [PERSON] визнано 10 630,40 кг дизельного палива на загальну суму (з ПДВ) 293 467, 10 грн. Відповідач [PERSON] у завданні матеріальної шкоди підприємству свою вину не визнав, відшкодовувати завдану матеріальну шкоду в добровільному порядку відмовився. На підставі викладеного, посилаючись на статті 130, 134, 135-1, 135-3, 136 КЗпП України, позивач просив стягнути з відповідача по справі завдану підприємству матеріальну шкоду у розмірі 293 467, 10 грн., а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Пінчук - Ніколайчук Ю.В. заявлені позовні вимоги повністю підтримав та просив такі задовольнити (т.1 ас.158,159). Представник відповідача адвокат Самоткан М.П. в судовому засіданні позовні вимоги повністю не визнав, просив такі залишити без задоволення (т.1 ас.128-130,131,132). В ході судового розгляду справи вчинено наступні процесуальні дії: - 11.04.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі (т.1 а.с. 58-59); - 10.05.2019 року постановлено ухвали про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 70-72), виклик свідків в судове засідання (т. 1 а.с. 73-74); - 03.06.2019 року постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання (т. 1 а.с. 106); - 02.07.2019 року постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження (т. 1 а.с. 138-139); - 07.08.2019 року постановлено ухвали про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву з додатками до нього (т. 1 а.с. 170-173), про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 174-175); - 13.08.2019 року постановлено ухвалу про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т. 1 а.с. 198-199); - 22.08.2019 року постановлено ухвалу про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т. 1 а.с. 213-214); - 05.09.2019 року постановлено ухвалу про залишення без розгляду клопотання позивача при прийняття та приєднання до матеріалів справи письмових доказів (т. 4 а.с. 30-33). Суд також зауважує, що в судовому засіданні 22.08.2019 року задоволено клопотання представника позивача про відмову від виклику та допиту в судовому засіданні свідків , щодо яких 10.05.2019 року, за клопотанням позивача, постановлено ухвалу про виклик та допит в судовому засіданні (т.1 ас.73,74). Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: - відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. За трудовим законодавством суб`єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Поняття «працівник» розкрито в ст. 1 закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» , згідно якого працівник - це фізична особа, яка працює на підставі трудового договору на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи, яка використовує найману працю. Згідно з ч.1 ст. 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Підставою трудових правовідносин є трудовий договір. У ст. 21 КЗпП передбачено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Слова в ч.1 ст. 130 КЗпП «працівники несуть матеріальну відповідальність» означають, що матеріальна відповідальність може бути покладена на будь-якого працівника, який уклав трудовий договір з підприємством, установою, організацією. В судовому засіданні достовірно встановлено і ніким не оспорювалося, що відповідно до розпорядження директора філії ВАТ «Павлоградвугілля» Вантажно-транспорне підприємство «Павлоградвантажтранс» № 68-к від 13.04.2019 року, відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу складачем поїздів другого розряду станції ЦЗФ з 14.04.2009 року (т. 1 а.с. 12), при цьому, відповідно до розпорядження директора філії «Вантажно-транспортного підприємства «Павлоградвантажтранс» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 58-к від 22.02.2016 року, відповідач [PERSON] переведений на посаду комірника паливно-мастильних матеріалів депо станції ЦЗФ (т. 1 а.с. 13). Наказом № 413-к від 27.08.2018 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням (т. 1 а.с. 14). Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст.130 КЗпП). Згідно з ч.2 ст. 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. З урахуванням викладеного до категорії прямої дійсної шкоди належать - недостача матеріальних цінностей, виявлена у матеріально відповідальної особи або в іншої особи, якій матеріальні цінності передані у зв`язку з виконанням нею трудових обов`язків. Матеріальна відповідальність за недостачу матеріальних цінностей можлива лише в разі недостачі понад норму природної втрати. Якщо втрата природна, то притягнення працівника до матеріальної відповідальності неможливе. Якщо ж власник доведе, що втрата, хоч і не перевищує межі норм природної, не є природною, а спричинена винними діями працівника, то притягнення до матеріальної відповідальності можливе. Про недостачу мова йде у всіх випадках, коли працівник зобов`язаний відзвітувати про отримані матеріальні цінності, а при звіті (інвентаризації) виявиться їх менша кількість. При цьому термін «недостача» не розкриває причини зменшення кількості матеріальних цінностей. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Зі змісту ч. 2 ст. 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв`язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією, відповідно до статті 135-1 цього Кодексу, укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. У відповідності до ст. 135-1 КЗпП, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджених постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24, посада завідувача комор цінностей віднесена до посад при прийнятті на які укладається договір про повну матеріальну відповідальність. 10.06.2016 року між філією «Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та відповідачем [PERSON] , який обіймав посаду комірника паливно-мастильних матеріалів депо ст. ЦЗФ укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно п. 1 якого в порядку та на умовах визначених цим договором та на підставі п. 1 ст. 134, ст. 135-1 КЗпП України, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості всіх переданих йому під звіт роботодавцем в установленому порядку товарно-матеріальних цінностей та коштів, згідно з інвентаризаційними описами № 1 та № 2, що додаються до цього договору, а також за незабезпечення цілості тих товарно-матеріальних цінностей та коштів, що будуть передаватись йому під звіт роботодавцем протягом усього строку дії цього договору (т.1 ас.15). Згідно п. 3 вказаного договору, у випадку виявлення недостачі переданих працівнику під звіт товарно-матеріальних цінностей, або коштів більше встановлених допустимих норм… він зобов`язується відшкодувати недостачу коштів та заподіяну шкоду відповідним товарно-матеріальним цінностям (т. 1 а.с. 15). Як вбачається з доданого до матеріалів позову акту прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей від 06.06.2016 року, матеріально-відповідальній особі [PERSON] було передано товарно-матеріальні цінності, які зберігалися на складі ПММ № 3005 (т. 1 а.с. 16). Інших товарно - матеріальних цінностей [PERSON] під звіт не передавалося (доказів про зворотнє позивачем суду не надавалося, представники позивача суд про це не повідомляли), а отже матеріальна відповідальність відповідача поширюється виключно на ті товарно-матеріальні цінності, які йому було передано згідно акту від 06 червня 2016 року. Крім цього, представник позивача підтвердив у судовому засіданні ( від 05.09.2019 року), що під звіт відповідачу передавалися виключно товарно-матеріальні цінності, які зберігалися на складі № 3005. 23.05.2018 року директором філії «Вантажно-транспортне підприємство «Павлоградвантажтранс» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було винесено наказ (з наступними змінами) про проведення позапланової інвентаризації дизельного палива з метою забезпечення порядку обліку, зберігання та використання товарно-матеріальних цінностей у виробництві, у тому числі і інвентаризацію дизельного палива, що перебуває у звітності матеріально-відповідальної особи [PERSON] (склад № 3005). Для розгляду результатів проведеної позапланової інвентаризації по складам створено головну інвентаризаційну комісію, результати роботи якої підлягали оформленню підсумковим протоколом з долученням відомості надлишків - недостач дизельного палива (т. 1 а.с. 18-23). 20.07.2018 року за результатами проведеної позапланової інвентаризації дизельного палива по філії Вантажно-транспортного підприємства «Павлоградвантажтранс» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було складено протокол (т. 1 а.с. 42-43). Згідно вказаного протоколу, виявлено недостачу дизельного палива на складах: - № 2035 в кількості 2 494,80 кг на суму 5 7235, 79 грн.; - № 2038 в кількості 6 800 кг на суму 156 027, 40 грн.; - № 2032 в кількості 2 780, 40 кг на суму 64 686, 35 грн., при цьому матеріально-відповідальною особою по цим складам є [PERSON] . З протоколу, також вбачається, що на складі паливно-мастильних матеріалів № 3005 (матеріально-відповідальною особою по якому є відповідач [PERSON] ) недостачі або надлишків виявлено не було. Надані позивачем докази - копії звіряльних відомостей та інвентаризаційних описів (т.1 а.с. 24-35) підтверджують виявлення недостачі (при проведенні інвентаризації) на складах №№ 2032, 2038, 2035, матеріально-відповідальної особою по яким є [PERSON] , в присутності якого, відповідно до вимог Положення « Про інвентаризацію активів та зобов`язань», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 року № 879, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 року № 1365/26142 і складені вказані документи (ним підписані). За таких обставин, враховуючи, що на складі ПММ № 3005 недостачі або надлишків виявлено не було, суд вважає, відсутніми правові підстави для покладення на відповідача [PERSON] повної матеріальної відповідальності за шкоду завдану підприємству, в зв`язку з виявленою недостачею матеріальних цінностей на складах, які під звіт та відповідальність відповідачу [PERSON] не передавались, оскільки останній, відповідно до умов договору про повну матеріальну відповідальність несе відповідальність виключно за товарно-матеріальні цінності та кошти, які зберігаються на складі ПММ № 3005. Як вбачається з протоколу засідання інвентаризаційної комісії (т. 1 а.с. 42-43), рішення про допущену [PERSON] недостачу грунтується на визнанні фіктивним проведене в SАР екіпірування тепловоза 2ТЕ10М № 2331 (склад 2038) на 6 800 кг на суму 156 027, 40 грв. зі складу № 3005, внаслідок відсутності підтверджуючих документів (п. 4 резолютивної частини протоколу). Однак, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували фіктивність таких дій (зокрема, підробку документів, рішення суду, яким би такі дії були визнані фіктивними, висновок експертизи, тощо). Не надано позивачем суду доказів і на підтвердження можливого руху дизельного палива між складами, як і того, що [PERSON] фактично розпоряджався дизельним паливом на складах №№ 2032, 2035, 2038 матеріально - відповідальним за яке був [PERSON] . Твердження позивача в позовній заяві про оформлення [PERSON] фіктивних накладних на списання дизельного палива не підтверджується ні протоколом засідання інвентаризаційної комісії (т. 1 а.с.42-43), ні наказом «Про вжиття заходів за наслідками проведеної інвентаризації» (т. 1 а.с. 44-45), де про складання відповідачем будь-яких накладних не вказано, не надано позивачем суду і копій самих накладних (як і можливо, їх електронних замінників). У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу даної норми слідує, що суд приймає рішення в даній справі виключно на підставі наданих йому сторонами доказів, у тому числі доказів наданих позивачем, які останній при зверненні до суду вважав достатніми для задоволення позову (без врахування доказів, клопотання позивача про прийняття та приєднання яких до матеріалів справи, було залишено без розгляду 05.09.2019 року, а докази повернуто (т.4 ас.30-33) та доказів долучених до відзиву відповідача на позов, який у свою чергу також був залишений без розгляду (т.1 ас. 170-173). З копії наказу директора філії Вантажно-транспортного підприємства «Павлоградвантажтранс» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 534 від 31.07.2018 року «Про вжиття заходів за наслідками проведеної інвентаризації» (т. 1 а.с. 44-45) слідує, що в результаті проведеної інвентаризації виявлено недостачу дизельного палива по складам №№ 2038, 2035, 2032. Про недостачу дизельного палива на складі № 3005 у наказі не вказано, з чого слідує, що за наслідками проведеної інвентаризації, як недостачі, так і надлишку дизельного пального на складі № 3005, за який відповідач ніс матеріальну відповідальність виявлено не було, а отже вимога про відшкодування ним завданого підприємству збитку не грунтується на доказах наданих суду позивачем. Крім цього, у вказаному наказі позивач зазначив про те, що фіктивно провівши в SАР ЕRP екіпіровку тепловоза 2ТЭ10М № 2331 дизельним паливом та тепловозів ТЭМ-2 № 5739, ТЭМ-2 № 7013, відповідач порушив п. п. 2.4, 4.1 робочої інструкції комірника по ПММ депо ЦЗФ, п. 2.6 правил внутрішнього трудового розпорядку, що призвело до спричинення матеріальної шкоди підприємству. Щодо посилання позивача на те, що [PERSON] зобов`язаний відшкодувати підприємству матеріальну шкоду з огляду на порушення відповідачем вимог робочої інструкції комірника, то суд з цим не може погодитися, оскільки як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не було ознайомлено з вказаною інструкцією. Так, сам [PERSON] в судовому засіданні 22.08.2019 року заперечував, що його було ознайомлено з робочою інструкцією, а у наданій позивачем суду на підтвердження факту ознайомлення відповідача з нею копії інструкції (т. 1 а.с. 47-49), про ознайомлення з інструкцією та одержання її копії розписалася невідома особа (серед осіб, що підписали документ відсутнє прізвище та ініціали відповідача). Крім цього, ознайомлення з інструкцією вказаної особи та вручення її копії проводилося у 2014 році , а [PERSON] на посаду комірника було прийнято у 2016 році. Представник позивача, у свою чергу, в судовому засіданні (05.09.2018 року) не зміг пояснити суду чому вказаний документ датовано 2014 роком. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в задоволенні позову слід відмовити, то підстав стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати (судовий збір) не має.

Outcome: dismissed