Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н, укладеним 29.12.2011 р., в сумі 92868,51 грн., в тому числі заборгованість за кредитом, відсотками, комісією, посилаючись на те, що позивач видав відповідачу кредит, відповідач кредит отримав, але допустив прострочення в платежах, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість; крім того, нараховано пеню і штрафи, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.12.2011 р. між банком і [PERSON], відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов'язання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідач повторно не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його місця проживання, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, вважає можливим розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. Згідно листа позивача та відомостей з ЄДРПОУ ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» змінило тип товариства і назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». З наданих документів встановлено, що 29.12.2011 р. між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким кредитор надав відповідачу (позичальнику) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі базової процентної ставки згідно умов кредитування. Відповідно до анкети-заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У анкеті - заяві міститься підпис відповідача про те, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку. З наданого розрахунку заборгованості видно, що позичальник допустив прострочення в платежах по поверненню кредиту, по сплаті відсотків. Станом на 30.04.2018 р. заборгованість складається з заборгованості за тілом кредиту 1989,94 грн., за відсотками 80984,38 грн. Згідно ст.627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст.638, ст..639 ЦК - якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобов'язання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч.1ст.631 ЦК- строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки у відповідності з договором. Згідно ч.4 ст.631 ЦК - збіг строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобов'язання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надав позивачу кредит. Відповідач не подав заперечень проти цього і не оспорив договір або отримання суми кредиту на вказаних умовах і в указаному розмірі. Відповідач (позичальник) свої зобов'язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість у вказаній в розрахунку сумі - в тому числі заборгованість за кредитом, за відсотками. Відповідач не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх спростування повне або часткове, тому вони судом приймаються до уваги. Відповідач не оспорив факт укладення договору, умови договору, зокрема, щодо порядку та умов кредитування, процентної ставки, порядку і підстав нарахування неустойки. Тому суд дійшов висновку, що договір між сторонами укладений саме на вказаних позивачем умовах, і відповідач має заборгованість за даним договором у вказаному розмірі. Таким чином, позивач, як сторона договору, що виконав його умови, має право вимагати від другої сторони договору (відповідача) виконання умов договору, зокрема повернення кредиту та сплати відсотків на умовах договору. Окрім зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача такі суми: заборгованість за пенею та комісією в сумі 4995,69 грн., і штраф 500грн. плюс 4398,50 грн., щодо даних позовних вимог суд дійшов наступних висновків: Згідно ч.1 ст.611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки (п.3). Враховуючи, що відповідач порушив строки виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, допустив прострочення у платежах, суд вважає, що, в даному випадку, позивач має право вимагати сплати неустойки відповідно до умов договору. З розрахунку заборгованості вбачається, позивач нарахував відповідачу штрафи 500 грн. (фіксована частина) + 5 % від суми позову, що становить 4398,50 грн.. Суд не вбачає передбачених законом підстав для звільнення відповідача від зобов'язань по сплаті штрафу за неналежне виконання ним грошових зобов'язань по поверненню кредиту і по сплаті відсотків за користування кредитом. Разом з тим, перевіряючи правильність розрахунку штрафу, зокрема його процентної складової, суд виходить лише з розміру пред'явлених позовних вимог, які є обґрунтованими та підлягають задоволенню, зокрема виходячи з вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача штраф 500 грн.- фіксована частина, 1989,94 грн. (заборгованість за кредитом) + 80984,38 грн. (заборгованість за відсотками) х 5 %) - процентна складова, всього штраф становить 4148,71 грн. З розрахунку заборгованості видно, що станом на 30.04.2018 р. за позичальником рахується заборгованість за пенею та комісією у розмірі 4995,69 грн. З представленого суду розрахунку заборгованості не можливо встановити яка сума становить пеню, а яка сума становить заборгованість за комісією, у розрахунку заборгованості дані складові боргу об'єднані в одну колонку без роздільних значень кожної складової. У позові позивачем не наведено жодних обґрунтувань щодо того, яка сума із 4995,69 грн. становить пеню, а яка - комісію, позивач неодноразово викликався у судові засідання для надання пояснень по суті позову, але жодного разу представник позивача в судове засідання не з'явився, тому суд розглядаючи позов, виходить лише з тих обґрунтувань, які наведені у позовній заяві, і лише з поданих документів, наявних у справі. При цьому суд також виходить з того, що рішення має ґрунтуватись на доказах, і не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, зокрема, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України); пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). таким чином, неустойка (штраф або пеня) є санкцією за порушення боржником грошового зобов'язання і є видом матеріальної відповідальності. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто позивачем застосовано одночасно два види неустойки пеню та штраф за одне й те саме порушення умов договору - несвоєчасне та не в повному обсязі виконання договірних зобов'язань з однією лише різницею, що підставою для нарахування неустойки у виді штрафу є прострочення (несплата) протягом 30 днів, а для нарахування пені - наявність прострочених зобов'язань на суму на 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше. Враховуючи вищевикладене, а також відповідно до статті 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності (неустойки), а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - прострочення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При таких обставинах суд не вбачає підстав для покладення на відповідача одночасно зобов'язання і по сплаті штрафу, і по сплаті пені, тобто за один і той самий вид порушення. При наведених вище підставах і враховуючи закон, що регулює спірні правовідносини, а також виходячи з наведених позивачем у позовній заяві обґрунтувань і мотивування стягнення пені, розглядаючи справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі лише поданих доказів, дотримуючись принципу диспозитивності і рівності сторін, суд не вбачає підстав для стягнення нарахованої позивачем пені. В цій частині у позові суд відмовляє. Такі висновки суду відповідають і правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. Щодо комісії: Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Передбачивши сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, а компенсація сукупних послуг банку за рахунок позичальника, є такою, що не відповідає Закону.. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 234/169/15-ц. Відповідно до ч.4 чт. 263 ЦПК України при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Таким, чином враховуючи правові висновки Верховного Суду України з аналогічних правовідносин щодо нарахування комісії, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредиту є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Крім того, надані документи не дають суду підстави перевірити обґрунтованість нарахування сум, які позивач пред'являє до стягнення у вигляді комісії та пені. Таким чином, підстав для стягнення даної суми як комісії, або як пені позивач не довів. Такі підстави відсутні, і в даній частині позову слід відмовити. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту - 1989,94 грн., по відсоткам - 80984,38 грн. та штраф - 4648,71 грн. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 1762 грн. Позов задоволено на 94 %. Тому відшкодуванню підлягають судові витрати на 94 %, що становить 1656,28грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial