Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» звернулись до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.08.2019 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між 06.04.2016 між ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» та [PERSON] , був укладений договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9627545. За даним полісом АСК «ОМЕГА» взяла на себе зобов`язання щодо відшкодування шкоди перед третіми особами, яку може бути завдано транспортним засобом «ВАЗ 21154», державний номер [NUMBER] , а страхувальник - виконання обов`язків покладених на страхувальника законом, включаючи своєчасне письмове повідомлення страховика про настання ДТП. 02.11.2016 відбулось ДТП, учасниками якого були [PERSON] , транспортний засіб ВАЗ 21154», державний номер [NUMBER] , та транспортний засіб «АUDI А3» державний номер [NUMBER] . Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 25.01.2017 у справі №753/20979/16, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративному правопорушенні, передбаченого ст.124 КУпАП. На підставі страхового акту №5424-ЦВ, розрахунку суми страхового відшкодування, Звіту за шкоду завдану транспортному засобу «АUDI АЗ» державний номер [NUMBER] , було виплачене страхове відшкодування у розмірі 37809,61грн. Про ДТП, що сталася 02.11.2016, АСК «ОМЕГА» відповідач, як страхувальник та водій, не повідомив письмово, чим порушив Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 37809,61грн. 24.10.2019 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] відповідно до якого зазначено, що 06 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем укладений поліс №АІ/9627545 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «ВАЗ -21154» державний номер [NUMBER] - є забезпечений. Таким чином, відповідачем у відповідності до вимог Правил дорожнього руху укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для захисту своїм майнових прав під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховик прийняв рішення про виплату та виплатив страхове відшкодування, то відповідно не був позбавлений можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір шкоди. При цьому слід зазначити, що дорожньо-транспортна пригода була задокументована працівниками Управління патрульної поліції в місті Києві, що виключає можливість виникнення сумніву щодо факту її настання. Причини та обставини дорожньо-транспортної пригоди були встановлені постановою Дарницького районного суду міста Києва у межах справи № 753/20979/16. Позивач не заперечує факт дорожньо-транспортної пригоди, який зафіксований правоохоронними органами, добровільно сплатив страхове відшкодування, а тому сам по собі факт відсутності письмового неповідомлення Страхувальника, не дає право Страховику на реалізацію права регресної вимоги. Страхувальник не чинив Страховику жодних перешкод в розслідуванні обставин дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі із визначення розміру збитків і після настання події зателефонував представнику позивача (страховий агент), мобільний номер телефону якого був отриманий під час оформлення договору страхування. Позивач наголошує виключно на відсутності письмового повідомлення. Письмова форма повідомлення установлена законодавством для надання Страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Відповідно до копії страхового акту № 5424-ЦВ страховик отримав заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування потерпілої особи 07.11.2016, що свідчить про те, що потерпілий був проінформований страхувальником про наявність та місцезнаходження страховика і останній не був позбавлений зокрема, можливості визначити розмір збитку. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити в повному обсязі. 28.10.2019 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідно до якої зазначено, що позивач звернувся до суду у відповідності до вимог пп.г п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також позивач зазначає про ДТП, яке сталося 20.03.2017 та 06.04.2016, відповідач письмово або в телефонному режимі позивача про вказані ДТП не повідомляв, жодних дій щодо надання інформації щодо обставин ДТП, розміру завданої шкоди потерпілому до позивача не надав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Також, до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 2 листопада 2016 року о 14 год. 40 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21154», державний номер [NUMBER] по вул. Срібнокільській, 3-а в м. Києві, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «AUDI АЗ», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснював поворот ліворуч з [ADDRESS] до прибудинкової території на [ADDRESS] , чим порушив п. 10 ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 25.01.2017, визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку 06.04.2016 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» та [PERSON] , був укладений договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9627545. За даним полісом АСК «ОМЕГА» взяла на себе зобов`язання щодо відшкодування шкоди перед третіми особами, яку може бути завдано транспортним засобом «ВАЗ 21154», державний номер [NUMBER] , а страхувальник - виконання обов`язків покладених на страхувальника законом, включаючи своєчасне письмове повідомлення страховика про настання ДТП. Згідно із ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 21.1. ст. 21 «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Згідно із положення ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно з п. 33.1.4 ст. 33Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Судом встановлено, що ПАТ «Акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» отримали від потерпілого повідомлення про настання страхового випадку в телефонному режимі. АТ «Акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА», визнало зазначений випадок страховим, провела перевірку його обставин, та провела розрахунок суми страхового відшкодування на виконання умов Договору страхування, на підставі страхового акту №5424-ЦВ, розрахунку суми страхового відшкодування, Звіту за шкоду завдану транспортному засобу «АUDI АЗ», державний номер [NUMBER] , було виплачене страхове відшкодування у розмірі 37809,61грн. Разом з цим, позивач АТ «Акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» зазначає, що відповідач не повідомив його своєчасно про настання дорожньо-транспортної пригоди у строки, передбачені вищевказаними нормами права, тому, відповідач у порядку регресу, має відшкодувати позивачу понесені ним витрати по виплаті страхового відшкодування. Статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування», передбачено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником без поважних причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 989 ЦК України на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Зі змісту пункту 5 частини першої статті 989, статті 991 ЦК України та статті 26 Закону України «Про страхування» вбачається, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому. Сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Тобто за змістом зазначених норм можна дійти висновку, що у разі настання страхового випадку, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування. Порушення страхувальником інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, яка підтверджена у подальшому постановами Верховного Суду (№ 495/8394/15ц від 13.03.2019, №465/36/17 від 20.02.2019, № 686/21485/17 від13.02.2019), підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Отже, при розгляді даної справи, судом встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення страхового відшкодування в порядку регресу не знайшли своє підтвердження, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому позов не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed