Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач предявив даний позов до відповідача і враховуючи змінені позовні вимоги просять визнати незаконним наказ генерального директора Національного історико етнографічного заповідника «Переяслав» від 29 квітня 2015 року № 3 ДС, стягнути з Національного історико етнографічного заповідника «Переяслав» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн., зобовязати Національного історико етнографічного заповідника «Переяслав» довести до відома всіх працівників НІЕЗ «Переяслав» рішення Переяслав Хмельницького міськрайонного суду в цій справі, яким наказ від 29.04.2015 року визнано незаконним. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити повністю. Представник позивача [PERSON] пояснила суду, що позивач працює начальником відділу кадрового та інформаційного забезпечення Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав». Наказом генерального директора НІЄЗ «Переяслав» №3 ДС від 29.04.2015 року їй оголошено догану. Вважає вказаний наказ необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням трудового законодавства, а саме ст.ст. 148, 149, ч. 2 ст. 252 КЗпП України. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] пояснили суду, що всупереч вказаним вище нормам Закону, відповідач приймаючи спірний наказ, не врахував загальні положення законодавства про працю, які зобовязують роботодавця врахувати ступінь тяжкості проступку, розмір заподіяної шкоди та обставини за яких вчинено даний проступок. Крім того відповідачем при винесенні наказу про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності порушено строк встановлений в ст. 148 КЗпП України та генеральний директор достовірно знаючи, що [PERSON] є членом первинної профспілкової організації НІЇЗ «Переяслав» прийняв даний наказ без погодження з профспілковим комітетом, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 252 КЗпП України. Моральну шкоду позивач оцінює в 5000 грн., яка на його думку виражається в душевному болі, відчутті зневаги з боку керівництва, відчуття зневаги і приниження, образи та підриву професійного авторитету і репутації серед працівників підприємства саме внаслідок прийняття вказаного вище наказу Генерального директора НІЕЗ «Переяслав». В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що з метою позасудового врегулювання даного спору, наказом генерального директора НІЕЗ «Переяслав» від 17 липня 2015 року №4-ДС скасовано спірний наказ №3 ДС від 29.04.15р. Вимоги про стягнення моральної шкоди представник відповідача також не визнав в повному обсязі, вважає, що представником позивача не доведено розмір моральної шкоди. В частині вимог про відшкодування судових витрат повязаних з наданням правової допомоги, представник відповідача не заперечив в частині, що підтверджена відповідними документами. Заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Дійсно наявний в матеріалах справи наказ № 3 ДС винесено з порушенням положень ст. 149, та ч. 2 ст. 252 КЗпП України. Довести протилежного в судовому засіданні представник відповідача не зміг. Та обставина, що пізніше, вказаний наказ про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності було скасовано, в повній мірі не відновлює порушеного права працівника, гарантованого йому Конституцією та Законами України, а відтак є незаконним. Стосовно витрат на правову допомогу [PERSON], то відповідно положенню статей 60, 61 ЦПК України суду були надані підтвердження сплати нею вартості правової допомоги в розмірі 3000 грн., у вигляді товарного чека та відповідно до договору про надання правової допомоги №28 від 08.05.2015 року та акту №1 про прийняття передачу наданих послуг, який також наявний в матеріалах справи. Відтак вказана вимога відповідає положенню ст. 84 ЦПК України, та підлягає задоволенню. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що позивач та її представник пояснили, що незаконність наказу та поведінка керівника підприємства викликали у позивача почуття приниження та образу крім того в спірному наказі міститься вимога про доведення наказу до особового складу заповідника. Вказаний пункт наказу який в подальшому скасовано самим роботодавцем та визнано суд розцінює, як доказ завдання моральної шкоди працівнику. Однак суд приймає до уваги і позицію представника відповідача що всупереч Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди) розмір моральної шкоди позивачем необґрунтовано, та виходячи з цього вважаю, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 2500 грн., що відповідає принципам розумності та справедливості. Стосовно вимоги про зобовязання Національного історико етнографічного заповідника «Переяслав» довести до відома всіх працівників НІЕЗ «Переяслав» рішення Переяслав Хмельницького міськрайонного суду в цій справі, яким наказ від 29.04.2015 року визнано незаконним, суд вважає її необґрунтованою та некоректною, оскільки звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав, позивач наперед ставить вимогу про оголошення рішення про скасування наказу, хоч таке рішення судом ще не прийнято, крім того просить зобовязати вчинити дію в частині оголошення судового рішення особам, які не є учасниками процесу в даній справі, крім того вимога спрямована безпосередньо до юридичної особи, а не до керівника, який наклав дисциплінарне стягнення, тобто виніс оскаржуваний наказ. За вказаних вище обставин така вимоги судом не може бути задоволена. На підставі викладеного,

Outcome: partial