Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений між відповідачами 10.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2132. Позов обґрунтовано тим, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 2-7955/09 (№ 2-2534/201) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ПП «Будівельна компанія «Левша», [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. 23 червня 2009 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська була винесена ухвала по вищезазначеній справі про забезпечення позову. З метою запобігання можливості відчуження майна відповідачами, судом була задоволена заява про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту на майно відповідачів, оскільки невжиття таких заходів по забезпеченню позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зокрема, зазначеною ухвалою було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] в межах заявлених позовних вимог у розмірі 4 097 864,61 грн. Ухвала підлягає негайному виконанню. 31 липня 2009 року державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 14020053 з виконання вищезазначеної ухвали. Також державним виконавцем 31 липня 2009 року було винесено постанову про накладення арешту на все майно та цінні папери в межах суми 2 761 778,38 грн., що належать [PERSON] За результатами розгляду вказаної позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 11.09.2012 року було винесено рішення по справі № 2-412/1182/2012, яким позовні вимоги банку було задоволено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2013 року зазначене рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2012 року було змінено та стягнуто, зокрема, з [PERSON], заборгованість за кредитним договором у сумі 7 392 308,68 грн. 25 квітня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 37746738 відносно боржника [PERSON] В березні 2015 року банку стало відомо, що станом на 23 червня 2009 року, тобто на момент накладення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська арешту на все майно відповідача [PERSON] був власником нерухомого майна квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. Зазначене нерухоме майно, всупереч забороні, було відчужене [PERSON] шляхом укладання договору дарування від 10 липня 2009 року на користь [PERSON] В свою чергу, [PERSON] 10.07.2009 року видала нотаріально посвідчену довіреність на ім' я [PERSON] з правом оперативного управління і повного розпорядження вказаною нерухомістю, що підтверджує намір [PERSON] на здійснення дій по приховуванню свого майна шляхом формальної передачі права власності на нерухоме майно третій особі та збереженням за собою права фактичного влодіння, користування та розпорядження. Посилаючись на вказані обставини, надані суду докази, норми діючого законодавства, просить визнати недійсним даний договір. Сторони в судове засідання не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлені. При цьому, представник позивача, надав суду заяву, в якій позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позов, відповідач [PERSON] також надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав, відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, причини неявки суду не сповістила. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 202 ЦПК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України та згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України п.7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як зазначено у абз. 5 ч.5 вказаної постанови відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У п.10 постанови зазначається, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 2-7955/09 (№ 2-2534/201) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ПП «Будівельна компанія «Левша», [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. 23 червня 2009 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська була винесена ухвала по вищезазначеній справі про забезпечення позову. З метою запобігання можливості відчуження майна відповідачами, судом була задоволена заява про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту на майно відповідачів, оскільки невжиття таких заходів по забезпеченню позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зокрема, зазначеною ухвалою було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (25000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]), в межах заявлених позовних вимог у розмірі 4 097 864,61 грн. Ухвала підлягає негайному виконанню. 31 липня 2009 року державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 14020053 з виконання вищезазначеної ухвали. Також державним виконавцем 31 липня 2009 року було винесено постанову про накладення арешту на все майно та цінні папери в межах суми 2 761 778,38 грн., що належать [PERSON] За результатами розгляду вказаної позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 11.09.2012 року було винесено рішення по справі № 2-412/1182/2012, яким позовні вимоги банку було задоволено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2013 року зазначене рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2012 року було змінено та стягнуто, зокрема, з [PERSON], заборгованість за кредитним договором у сумі 7 392 308,68 грн. 25 квітня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 37746738 відносно боржника [PERSON] У цивільному процесі забезпечення позову допускається як до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частини 3,4 ст. 151 ЦПК України). Частиною 5 статті 153 ЦПК України встановлено, що про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання (ч.7 ст. 153 ЦПК України). Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було проінформовано [PERSON] про винесення ухвали про забезпечення позову від 23.06.2009 року. Як зазначається позивачем у березні 2015 року банку стало відомо, що станом на 23 червня 2009 року, тобто на момент накладення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська арешту на все майно відповідача [PERSON], який був власником нерухомого майна квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] зазначене нерухоме майно, всупереч забороні, було відчужене [PERSON] шляхом укладання договору дарування від 10 липня 2009 року на користь [PERSON] В свою чергу, [PERSON] 10.07.2009 року видала нотаріально посвідчену довіреність на ім' я [PERSON] з правом оперативного управління і повного розпорядження вказаною нерухомістю, що підтверджує намір [PERSON] на здійснення дій по приховуванню свого майна шляхом формальної передачу права власності третій особі. Зазначені обставини підтверджуються інформацією, наданою ОКП «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації». Так, згідно інформаційної довідки ОКП «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 27.05.2015 року № 5-351, за архівними даними реєстрових книг підприємства право власності на квартиру № 10 за адресою Кіровоградська область, місто Кіровоград, вулиця Шевченка, будинок 16, станом на 01.01.2013 р. зареєстровано за [PERSON], згідно договору дарування від 10.07.2009 року, перейшло від [PERSON]. Відповідно до п.4 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги банку в повному обсязі, а тому враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вказаний правочин договір дарування поруки має бути визнаний недійсним. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON], який просив покласти судові витрати на нього, на користь позивача підлягають судові витрати по справі, що підтверджені квитанцією про сплату судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і ст.ст. 203, 215 ЦК України,

Outcome: approved