Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК «АХА Страхування» (на даний час ПрАТ «СК «АРКС») звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, в порядку суброгації. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між страховою компанією та [PERSON] було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 200313а8кг, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] . 09.01.2019 року сталась ДТП за участі застрахованого автомобіля та автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, внаслідок якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб. Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Як зазначає позивач, за страховим випадком було складено страховий акт по договору страхування на підставі рахунку СТО та було визначено розмір страхового відшкодування в розмірі 198 671,13 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № 531 362 від 29.01.2019 року. З урахуванням п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України, сума стягнення з відповідача дорівнює 99 335,57 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму завданих збитків в розмірі 99 335,57 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2019 року вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2019 року змінено найменування позивача з ПрАТ «СК «АХА Страхування» на ПрАТ «СК «АРКС». 23.09.2020 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. У даній заяві позивач вказує на те, що на дату ДТП 09.01.2019 року ще не настав строк 4 платежу за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 200313а8кг від 10.07.2018 року. Тому, з урахуванням умов договору позивачем із загальної суми виплати страхового відшкодування було утримано несплачену частину страхового платежу, яку страхувальник мав би сплачувати 10.04.2019 року. Відтак, 6100,00 грн. є частиною страхового відшкодування, яка була зарахована страховиком як борг по страховому платежу. Таким чином, позивачем було здійснено страхове відшкодування за договором у загальному розмірі 204 771,13 грн., з яких 198 671,13 грн. - сплачено на рахунок СТО ТОВ «Автосаміт ЛТД», 6100,00 грн. - зарахування в рахунок несплаченої частини страхової премії за договором добровільного страхування. Позивач зазначає про те, що в судовому порядку було встановлено вину відповідача ВДТП, а також [PERSON] , тобто їх вина є обопільною, отже, розмір страхового відшкодування підлягає поділу на двох учасників. Тому, розмір шкоди, який має бути компенсований відповідачем, становить 102 385,57 грн., який позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.05.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача Волинський В.М. позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та не визнав розмір шкоди, під час судових дебатів заявляв про відстрочку або розстрочку судового рішення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 10.07.2018 року між позивачем [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 200313а8кг, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] . 09.01.2019 року об 11.14 год. на автодорозі Київ-Харків-Довжанський 30 км + 500 метрів сталась ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, внаслідок якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2019 року відповідача та водія застрахованого автомобіля [PERSON] було визнано винними у вчиненні вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП не була застрахована. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено забезпечений транспортний засіб «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] . 09.01.2019 року страхувальник звернувся з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Позивачем на виконання умов договору на підставі рахунку-фактури СТО № 0000001068 від 25.01.2019 року було складено страховий акт № АХА2442805 від 28.01.2019 року, на підставі чого було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 198 671,13 грн. згідно платіжного доручення № 531 362 від 29.01.2019 року. Також, з урахуванням п.п.18, 28, 29 договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 200313а8кг, позивачем здійснено зарахування 6100,00 грн. в рахунок несплаченої частини страхової премії за договором. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Під час застосування наведених норм права підлягає урахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), відповідно до якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункти 68-70). У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до позивача (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, визначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки під час судового розгляду судом встановлено, що позивачем свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 200313а8кг виконано належним чином та в повному обсязі. Відтак, в зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, саме відповідач має сплатити 1/2 частину завданої шкоди, з урахуванням наявності вини іншого учасника ДТП, що становить 102 385,57 грн. Вказану суму необхідно стягнути з урахуванням вимог ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування», на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог. Інші доводи відповідача висновки суду не спростовують та підстав для відмови в задоволенні позову не дають. Також, відсутні і підстави для відстрочення та розстрочення виконання рішення суду. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що вищевикладене є достатніми та вичерпними підставами для задоволення позову. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved