Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором поставки продукції, в тому числі: основний борг - 1000 грн., 3% річних - 65,76 грн., інфляційні втрати - 252 грн., а також 243,60 грн. судових витрат, мотивуючи тим, що між сторонами у справі був укладений цивільно-правовий договір поставки продукції без номера від 30.09.2011 року, за яким позивач поставив відповідачу картоплю на загальну суму 2134 грн., а відповідач зобов'язаний був оплатити її вартість до 30.09.2012 року, однак у встановлений договором строк повністю не розрахувався, внаслідок чого утворився борг на суму 1000 грн., який підлягає стягненню з відповідача відповідано до ст.625 ЦК України з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат. В судовому засіданні позивач вимоги та доводи позовної заяви підтримав, просив її задоволити, з мотивів у ній наведених. Представник відповідача, проти задоволення позову не заперечує, визнав обставину існування основного боргу в сумі 1000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі був укладений договір поставки від 30.09.2011 року без номера, за умовами п.п.1.1, 2.1 якого позивач зобов'язаний поставити відповідачу 1067кг картоплі за ціною 2,00 грн./кг (тобто на загальну суму 2134 грн.), а відповідач зобов'язаний був оплатити її вартість протягом року до 30.09.2012 року. Факт поставки позивачем товару - 1067кг картоплі за ціною 2,00 грн./кг на загальну суму 2134 грн. та прийняття його відповідачем, підтверджується копією акту закупки від 30.09.2011 року, що відповідає п.3.1 договору поставки від 30.09.2011 року, а також копією накладної № 0185 від 30.09.2011 року. Згідно з п.2.2 договору поставки від 30.09.2011 року, у випадку прострочки розрахунків замовник (тобто відповідач) виплачує постачальнику (тобто позивачу) суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за час прострочки і 3% річних від прострочениї суми. У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Стеттею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання рошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням становленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як стверджується довідкою КП «Дитяче харчування» № 1 від 11.01.2015 року, у встановлений договором строк відповідач з позивачем у повному обсязі за поставлену продукцію не розрахувався, так як 16.12.2011 року сплатив лише частину боргу в сумі 1134 грн., внаслідок чого у нього утворився борг на суму 1000 грн. Докази відсутності заборгованості відповідача перед позивачем у матеріалах справи відсутні та сторонами суду не надані. Таким чином, на підставі ст.625 ЦК України вказаний борг на суму 1000 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з врахуванням 3% річних в сумі 65,76 грн. та інфляційних втрат в сумі 241 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком ціни позову в частині 3% річних та інфляційних втрат (тобто без врахування судових витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., які відповідно до вимог ст.80 ЦПК України не включаються в ціну позову), і разом становить заборгованість за договором на суму 1306,76 грн. Відтак, оскільки заявлена позивачем у позові позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 252 грн. в повному обсязі не підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком ціни позову (а лише в частині 241 грн.), тому в частині стягнення інфляційних втрат на суму 11 грн. (252-241=11) - у позові слід відмовити. З огляду на викладене, позовні вимоги, як законні та обгрунтовані, підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення основного боргу в сумі 1000 грн., 3% річних в сумі 65,76 грн. та інфляційних втрат в сумі 241 грн. (всього на суму 1306,76 грн.), в решті вимог про стягнення інфляційних втрат на сумі 11 грн. - у позові слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в сумі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача. Тому

Outcome: approved