Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач ПАТ «Український Страховий Дім» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.10.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» (надалі - банк) було укладено договір №12683 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування з дебетово-кредитною схемою, відповідно до якого банк відкрив [PERSON] картковий рахунок і відновлювальну кредитну лінію, а [PERSON] зобов'язувався погашати кредит і відсотки за його користування. 31.08.2011 року між банком і позивачем (страховиком) було укладено договір добровільного страхування кредитів №КР-11-0033-ГО, предметом якого є майнові інтереси банка (страхувальника), що не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з невиконанням або неналежним виконанням позичальниками банку своїх зобов'язань за кредитними угодами - договорами про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, та у рамках якого страховиком на страхування був прийнятий у тому числі ризик невиконання або неналежного виконання [PERSON], як позичальником банку, своїх договірних зобов'язань. У лютому 2013 року банк звернувся до позивача як страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитною угодою, а саме виникнення простроченої заборгованості за його картковим рахунком, у зв'язку зі смертю. У зв'язку із цим, згідно із умовами договору страхування позивачем було визнано заявлену подію страховим випадком і здійснено виплату банку страхового відшкодування в розмірі 14 443,36 грн. Позивач вважає, що до нього перейшло право на отримання від спадкоємців [PERSON] - відповідачів по справі, компенсації завданих збитків - суми виплаченого страхового відшкодування відповідно до вимог ст.ст.1216, 1218, 1231 ЦК України, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів компенсацію завданих збитків в сумі 14 443,36 грн. та витрати щодо сплати судового збору. Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не з'явився, хоча про день, час та місце судового розгляду неодноразово повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять письмові заяви від останнього про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні представник відповідачів - адвокат [PERSON] позов не визнав та просив у задоволенні останнього відмовити у зв'язку з безпідставністю. Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено та сторонами не оспорюється, що 02.10.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір №12683 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування з дебетово-кредитною схемою, відповідно до якого банк відкрив [PERSON] картковий рахунок і відновлювальну кредитну лінію, а [PERSON] зобов'язувався погашати кредит і відсотки за його користування (а.с.14-20). 31.08.2011 року між банком і позивачем (страховиком) було укладено договір добровільного страхування кредитів №КР-11-0033-ГО, предметом якого є майнові інтереси банка (страхувальника), що не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з невиконанням або неналежним виконанням позичальниками банку своїх зобов'язань за кредитними угодами - договорами про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, та у рамках якого страховиком на страхування був прийнятий у тому числі ризик невиконання або неналежного виконання [PERSON], як позичальником банку, своїх договірних зобов'язань (а.с.8-12). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого В ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 26.12.2012 року [PERSON] помер [INFO] року в м. Вінниці (а.с.25). Відповідно до звіту про стан рахунку [PERSON] за розрахунковий період з 26.12.2012 року по 25.01.2013 року заборгованість останнього складає 14 443,36 грн. (а.с.26). 21.02.2013 року банк звернувся до позивача як страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у розмірі 14 443,36 грн. у зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитною угодою, а саме виникнення простроченої заборгованості за його картковим рахунком, у зв'язку зі смертю (а.с.13). Старховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк (п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування»). А тому, позивачем було визнано заявлену подію страховим випадком, про що складено страховий акт №0032-Вн2 від 23.05.2013 року (а.с.27), і здійснено виплату банку страхового відшкодування в розмірі 14 443,36 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1507 від 23.05.2013 року (а.с.28). Зі змісту ст.27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України випливає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Згідно ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги. Частиною 3 ст.1281 ЦК України передбачено, що якщо кредитор спадкодавця не знав та не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Як вбачається з матеріалів копії спадкової справи Першої Вінницької державної нотаріальної контори №717/2013 р. до майна померлого [PERSON] (а.с.135-139) позивач протягом 6 місяців від дня, коли дізнався про відкриття спадщини, пред'явив свої вимоги до спадкоємців. Частина 1, 2 ст.1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з довідки ТОВ «ЖЕО» №12 від 08.01.2014 року (а.с.51) та копії особового рахунку ТОВ «ЖЕО» №140563 за вих. №01 від 08.01.2014 року (а.с.52) спадкодавець [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] разом із батьком [PERSON], матір'ю [PERSON] та братом [PERSON]. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на наведене, відповідачі являються спадкоємцями за законом на майно померлого [PERSON], оскільки проживали разом із спадкоємцем на момент відкриття спадщини, та протягом строку встановленого 1270 цього Кодексу не заявили відмову від неї. Однак, суд не може погодитись із вимогами позивача щодо стягнення з відповідачів компенсації завданих збитків - суми виплаченого страхового відшкодування з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З пояснень представника відповідачів - адвоката [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що відповідачі фактично являються спадкоємцями після смерті свого сина [PERSON], однак жодного майна не успадкували та право на спадкове майно не отримали і не реалізували, оскільки за життя спадкодавця будь-якого майна чи права на таке майно у останнього не було. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів того, що спадкодавцю за життя належало будь-яке (рухоме, нерухоме) майно чи право на таке майно, що відповідачі отримали останнє у спадщину, а тому в межах вартості майна, одержаного у спадщину, зобов'язані задовольнити вимоги кредитора. Окрім того, суд звертає увагу стосовно розбіжностей у написанні прізвища спадкодавця та спадкоємців. Так, прізвище померлого спадкодавця значиться як «[PERSON]», натомість прізвища його спадкоємців - батьків значиться як «[PERSON], що відіграє неабияке значення при визначенні кола спадкоємців померлого та встановлення факту їх родинних відносин. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed