Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2003 року, який було розірвано рішенням Хустського районного суду від 25 березня 2019 року; -від шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -при розірванні шлюбу вищевказаним рішенням суду неповнолітніх дітей було залишено на її виховання та утримання; - [PERSON] відвідує школу мистецтв м.Хуст по класу баян з 2014 року, [PERSON] відвідує танцювальний зразковий географічний ансамбль «Еліт», де займається танцями; -також вона оплачує харчування [PERSON] та [PERSON] у Боронявській ЗОШ І-ІІІ ступенів - в межах суми 400грн. на двох на місяць; -вона не працює, оскільки перебуває на обліку в УСЗН як така, що здійснює догляд за малолітньою дитиною до 6 років - донькою [PERSON] , [INFO] ; -відповідач залишив дітей без належної батьківської допомоги, не бере участі в утриманні та вихованні трьох неповнолітніх дітей; -відповідач приховує дійсний розмір своїх доходів, він офіційно ніде не працює, але, як їй відомо з неофіційних джерел, має постійну роботу за кордоном і отримує достатній дохід, звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі - у розмірі по 2500грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи у її відсутність від позивача до суду не надходило. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про місце та час слухання справи були повідомлені належним чином /а.с.28/, про причини неявки суд не повідомили. Заяви про розгляд справи у їх відсутність від відповідача та його представника до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, відповідача та представника відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.7-9,11-12/. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано, а неповнолітніх дітей залишено на виховання та утримання біля матері - позивача по справі /а.с.10-12/. Як вбачається з довідки - [PERSON] , 2004 року народження, навчається в школі мистецтв м.Хуст на відділі народних інструментів по класу баян з 2014 року. Квитанцією від 13 листопада 2019 року прийнято від [PERSON] благодійний внесок за жовтень у розмірі 300грн. /а.с.13-14/. Згідно розрахунку дієтсестри: плата за харчування уч-ня 2-го класу [PERSON] : за вересень 2019 року - 200грн., за жовтень 2019 року - 150грн., за листопад 2019 року - 150грн.; борг за харчування [PERSON] : за листопад - 48грн.75коп., за жовтень - 197грн., за вересень - 107грн. /а.с.15/. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказала позивач у своєму позові: їй відомо, що відповідач має постійну роботу за кордоном і отримує достатній дохід, але ніяких доказів цієї обставини суду не надала. З наданої позивачем довідки про навчання дитини сторін - [PERSON] в школі мистецтв /а.с.13/ та квитанції про внесення позивачем в листопаді, тобто безпосередньо перед зверненням до суду, благодійного внеску у розмірі 300грн. /а.с.14/, не вбачається, що навчання в школі мистецтв - є платним щомісячно, а благодійний внесок суд розцінює, як одноразовий добровільний /а не обов`язковий/ платіж позивача. А тому, виходячи зі змісту ст.77 ЦПК України, подані позивачем довідку та квитанцію не можна визнати належними доказами у справі тієї обставини, що позивач щомісячно обов`язково сплачує по 300грн. за навчання дитини в школі мистецтв. Розрахунок дієтсестри за оплату харчування двох неповнолітніх дітей сторін: [PERSON] та [PERSON] , які подані позивачем і які вона вказує як додаткові витрати на неповнолітніх дітей, суд вважає не додатковими витратами на дітей, а звичайними /щоденними/ витратами на харчування дітей, на покриття яких позивач повинна витрачати аліменти, які будуть стягнуті з відповідача. Відповідач відзиву на позов та ніяких доказів по суті позову суду не надав. Крім того ні позивач, ні відповідач взагалі не вказали про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дітей та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дітей лежить обов`язок забезпечувати дітей фінансово, тим самим створивши їм умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається з ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -ні позивачем, ні відповідачем не надано суду жодних доказів своєї непрацездатності, а тому суд вважає батьків трьох неповнолітніх дітей: позивача та відповідача здоровими та працездатними, які зобов`язані працювати та утримувати своїх неповнолітніх дітей; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2020 року - 2218грн., з 1 липня 2020 року - 2318грн., з 1 грудня 2020 року - 2395грн.; -сторони мають трьох неповнолітніх дітей віком від 6 до 18 років; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2020 року - не може бути меншим, ніж 1109грн.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час - 2218грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -ні позивач, ні відповідач не надали суду жодних доказів достатності /недостатності/ заробітку /доходу/ платника аліментів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково - у твердій грошовій сумі - у розмірі по 1500грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивача аліменти щомісячно по 1500грн. на кожну дитину, не встановлено. На підставі ст.141 ЦПК України: суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору, від сплати якого позивач звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial