Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач подав звернувся до суду 31 січня 2017р. з позовними вимогами до [PERSON] і [PERSON] про визнання договору відступлення права вимоги недійсним №1/06/15 від 06 березня 2015 р. за договором банківського вкладу «Строковий» №18939/2009 від 25.06.2009 року з моменту його вчинення на користь [PERSON], просить задовольнити позов повністю. (л.с.2-4) Свій позов мотивує тим, що 25 червня 2009 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір банківського вкладу «Строковий» №18939/2009 (в евро).10 березня 2015 р. [PERSON] направив лист на адресу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу №18939/2009 від 25 червня 2009 року. 06 березня 2015 року між відповідачі між собою уклали договір уступки права вимоги (цесії) № 1/06/15, за яким частина прав за Договором банківського вкладу «Строковий» № 18939/2009 від 25 червня 2009 року (в євро з виплатою процентів по закінченні строку дії Вкладу) укладеного між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», в особі начальника відділення № 160 ВАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON], в обсязі 9 888, 00 (девять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) євро, що в еквіваленті на гривню за офіційним курсом НБУ гривні до євро на 21.11.2014 року становить 187\~080грн.87 коп., які перейшли до [PERSON] Позивач вважає, що оспорюваний договір укладено на підставі зловмисної домовленості сторін, що укладання даного договору порушує норми чинного законодавства щодо діяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з відшкодування коштів за вкладами у звязку з початком процедури виведення Фондом відповідного банку з ринку під час відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Позивач подав до суду заяву, в якій просить розглянути позов у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] і його представник повністю заперечували проти позову, просив відмовити в задовленні. Відповідач [PERSON] не з,явився в судове засідання, належним чином сповіщений, причини неявки суд не повідомив. Судом встановлено : 25 червня 2009 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір банківського вкладу «Строковий» №18939/2009 (в евро). 10 березня 2015 р. [PERSON] направив лист на адресу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу №18939/2009 від 25 червня 2009 року. 06 березня 2015 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір уступки права вимоги (цесії) № 1/06/15, за яким частина прав за Договором банківського вкладу «Строковий» № 18939/2009 від 25 червня 2009 року (в євро з виплатою процентів по закінченні строку дії Вкладу) укладеного між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», в особі начальника відділення № 160 ВАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON], в обсязі 9 888, 00 (девять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) євро, що в еквіваленті на гривню за офіційним курсом НБУ гривні до євро на 21.11.2014 року становить 187\~080грн.87 коп., які перейшли до [PERSON] Позивач просить визнати спірний договір недійсним, таким що не відповідає чинному законодавству. На підтвердження своїх вимог позивач не представив суду будь-яких доказів, окрім копії рішення від 20.03.2015р. за №63 про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та рішення від 22.02.2016р. за №213 про продовження строків здійснення процедури ліквідації (л.с.5,6)позивачем не було представлено ні спірний договір, ні договір від 2009 р., нічого про що згадувалось в позові. З заявами про забезпечення чи витребування доказів позивач не звертався. Відповідач [PERSON] представив суду копію постанови Одеського апеляційного адміністративного суду № 815/2158/15 від 08.09.2015р., яке набрало законної сили, копію договору уступки права вимоги (цесії) №1/06/15 від 06 березня 2015р., копію договору банківського вкладу «Строковий» №18939/2009 від 25 червня 2009р. , копію повідомлення [PERSON] від 06.03.2015р., копію поштового опису з квитанцією, копію ухвали від 20 квітня 2016р. Вищого адміністративного суду України . Відповідач [PERSON] пояснив, що для реалізації своїх прав на включення до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, через ігнорування його заяв позивачем , він звернувся за судовим захистом до відповідного адміністративного суду. В своєму рішенні апеляційний адміністративний суд дослідив дійсність та чинність договору відступлення права вимоги № 1/06/15 від 06 березня 2015р. укладеного між [PERSON] і [PERSON] , правомірність та законність дій Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON], повязаних з не включенням [PERSON] до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В рішенні суду вказано наступне : «Відповідно до ч. 1 ст. 516ЦК України, передбачено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про банки та банківську діяльність» не містить обмежень прав вкладників на укладання договорів уступки права вимоги у зв язку з початком ліквідаційної процедури банку. Колегія суддів вважає, що заміна кредитора у зобов язанні по договору банківського вкладу проведено у відповідності до порядку та у відповідності до вищезазначених норм, а тому [PERSON] 3.0, отримано всі права вкладника за договором банківського вкладу З огляду на вищевикладене та з метою забезпечення прав [PERSON], колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, в частині визнання протиправної відмови Уповноваженої особи у включенні [PERSON] 3.0, до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню та зобовязати Уповноважену особу здійснити зазначені дії». Зазачена вище Постанова апеляційної адміністративної інстанції набрала законної сили та Ухвалою Вищого адміністративного суду України № К/800/5779/16 від 20 квітня 2016 р. залишено без змін. Відповідно до ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини чинності та дійсності договору уступки права вимоги (цесії) № 1/06/15 від 06.03.2015 року досліджувалися судом, йому була надана відповідна правова оцінка, та ця угода стала законною підставою для внесення [PERSON] до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду. Порядок заміни кредитора у зобовязанні регулюються ст. ст. 512-517 ЦК України. Стаття 512 ЦК України визначає однією з підстав заміни кредитора у зобовязанні передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). А в ч. З ст. 512 ЦК України зазначено , що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Договір банківського вкладу «Строковий» № 18939/2009 від 25 червня 2009 року (в євро з виплатою процентів по закінченні строку дії Вкладу) не містить заборони, встановленої ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», щодо можливості заміни кредитора за таким договором банківського вкладу. У позовній заяві позивач не наводить жодної правової норми спеціального законодавства, яке застосовуються під час введення тимчасової адміністрації або ліквідації у банку, яка б містила пряму заборону укладання вкладником банку договорів відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу. Таким чином, позивачем не наведено жодних правових підстав, які б забороняли укладання договору відступлення права вимоги, які б містилися в Договорі банківського вкладу «Строковий» № 18939/2009 від 25 червня 2009 року або у спеціальному законодавстві, на яке посилається Позивач. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Договір уступки права вимоги (цесії) № 1/06/15 від 06 березня 2015 року був укладений у письмовий формі як і Договорі банківського вкладу «Строковий» № 18939/2009 від 25 червня 2009 року. Оскільки договір банківського вкладу не підлягав реєстрації, то і укладений договір цесії також не підлягав реєстрації. Тобто, договір уступки права вимоги (цесії) № 1/06/15 від 06 березня 2015 року відповідає вимогам встановленим ст. 513 ЦК України щодо письмової форми договору про заміну кредитора у зобовязанні. В статті 515 ЦК України передбачено єдину підставу з якої заміна кредитора у зобовязанні не допускається, а саме у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Стаття 516 ЦК України визначає порядок заміни кредитора у зобовязанні. Так, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. З метою попередження ситуації непорозуміння Відповідачем 1 після укладання договору були направленні листи, якими Позивач був сповіщений про укладання відповідного договору відступлення права вимоги (повідомлення від 06.03. 2015 року). За результатами укладання договору цесії позивачу був переданий Договір банківського вкладу «Строковий» № 18939/2009 від 25 червня 2009 року за Актом прийому-передачі № 1/06/15-1 від 06.03.2015 року, що є невідємною частиною Договору, що є доказом прав нового кредитора [PERSON] у зобовязанні банку перед відповідачем . Укладаючи договір відступлення права вимоги [PERSON] передав право вимоги на майно, яке є його власністю і щодо якого він має право вільного розпорядження. Норми статті 517 ЦК України передбачають , що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ст. 12 ЦК України, передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на свій розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 10, 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень… доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У позовній заяві позивач не наводить жодних передбачених законодавством випадків обмеження розпорядження вкладником своїм банківським вкладом, не представляє будь-яких доказів. Таким чином, позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] до [PERSON], [PERSON] є необгрунтованими та незаконними у звязку з чим не підлягають задоволенню з наступних підстав: Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду № 815/2158/15 від 08.09.2016 року обставини дійсності та чинності договору уступки права вимоги (цесії) № 1/06/15 від 06.03.2015 року досліджувалися судом, йому була надана відповідна правова оцінка, та ця угода стала законною підставою для внесення [PERSON] до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду. Договір уступки права вимоги (цесії) № 1/06/15 від 06.03.2015 року між Відповідачами було укладено у порядку та з додержанням вимог встановлених ст. 512-517 ЦК України, що також підтверджується висновками викладеними у судовому рішенні апеляційної інстанції Згідно зі ст. 10 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивач не надав жодного доказу, яким би доводилися обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства , а саме : неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом ; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом ; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Стаття 13 ЦК України передбачає , що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція ; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов,язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки встановлені законом.. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. З урахуванням встановленого, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як безпідставних і не доказаних.

Outcome: dismissed