Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач - ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості у розмірі 24315,39 грн., зазначивши, відповідно до укладеного договору без номеру від 08.08.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Окрім того, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі міста Харкова» укладено договір поруки від 01.09.2010 року, відповідно до умов якого зобов'язання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою у розмірі 10000 грн., та у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У зв'язку з тим, що [PERSON] порушив умови повернення кредиту, станом на 30.09.2013 року виникла заборгованість у розмірі - 24315,39 грн., яка складається з: 5617,60 грн. - заборгованість за кредитом; 17063,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1134,07 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на наведене, просив стягнути з відповідачів зазначену заборгованість та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, враховуючи подані письмові заперечення по справі, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості та неустойки. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає відмові у задоволенні. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 того ж Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 тієї ж статті). Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.1050 того ж Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, а якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.554 ЦК України, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржнику, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч.ч.1,2 ст.543 того ж Кодексу, у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо; солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. 08.08.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договор без номеру, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі міста Харкова» укладено договір поруки від 01.09.2010 року, відповідно до умов якого зобов'язання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою у розмірі 10000 грн., та у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У зв'язку з тим, що [PERSON] порушив умови повернення кредиту, станом на 30.09.2013 року виникла заборгованість у розмірі - 24315,39 грн., яка складається з: 5617,60 грн. - заборгованість за кредитом; 17063,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1134,07 грн. - штраф (процентна складова). Разом з тим, відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, [PERSON] порушив умови кредитного договору у грудні 2006 року, а Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом лише 12.06.2014 року. Крім того, що стосується стягнення неустойки у вигляді штрафу, суд застосовує до цієї частини позовних вимог спеціальну позовну давність, тривалістю 1 рік відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Таким чином, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в повному обсязі.

Outcome: dismissed