Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач по справі - [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, оскільки відповідач фактично більше року не проживає у вищезазначеній квартирі після її продажу позивачу, яка в даний час належить позивачу на праві приватної власності.. У судовому засіданні позивач по справі - [PERSON] позовні вимоги повністю підтримала та наполягала на задоволенні позову. Відповідач по справі у судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце всіх судових засідань по суті повідомлялася належним чином відповідно до п. 4. ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить копія повістки про виклик до суду (а.с.13). Третя особа - представник Шевченківської селищної ради у судове засідання не з'явився, надавши до суду лист № 221 від 06.03.2017 року про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог - не заперечують (а.с.15). Свідок по справі - [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що цілком підтверджує той факт, що [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає і добровільно після продажі квартири позивачу виїхала на постійне місце мешкання до свого рідного брата до Білорусії. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини пов'язані з правом власності. Позивач по справі - [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу № 554 від 26.12.2016 року в матеріалах справи (а.с.3,4). 26.12. 2016 року позивачкою було придбано майно у відповідача, яке складається з квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу і витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 76943190 відповідно до свідоцтва про придбання майна від 26.12.2016 року позивачкою (а.с.5). Окрім позивача по справі, у вищевказаній квартирі зареєстрована колишня власниця - [PERSON], яка як зі слів позивача після продажу квартири виїхала до Білорусії. Про те, що відповідачка добровільно продала квартиру позивачці і виїхала до Білорусії підтверджується і письмовим поясненням свідка [PERSON], який відповідно до довіреності посвідченої приватним нотаріусом діяв від імені відповідачки при продажі квартири позивачу (а.с.16). Позивач по справі, як законний власник зазначеної квартири в даний час не має змоги на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, зокрема і з позовом про усунення перешкод у користуванні власністью. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право відповідача користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок із припиненням права власності особа втрачається й право користування жилим приміщенням. Зазначені обставини є підставою для задоволення позову. Така правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року (справа № 6-158 цс 14 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку та зняття з реєстрації за заявою), та відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Як вбачається з матеріалів справи і довідки начальника адресно- довідкової роботи ГУДМС України в Харківській області (а.с.11), відповідач по даний час зареєстрований у [ADDRESS] яка належить позивачу на праві приватної власності. Відповідно до ст.7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Як випливає із указаної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням. Положення ст.7 вищевказаного закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивач має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Враховуючи, що відповідач по місцю реєстрації в квартирі не проживає більше року після її продажі суд вважає належним позов задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved