Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що зареєстрований 20.08.2007 року Виконавчим комітетом Ременівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, актовий запис №9 від 20.08.2007р. мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачкою не склалось. Також просить визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з позивачем [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Позивач, представник позивача в судовому засідання позов підтримали з підстав наведених у позові. Відповідач в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову. Представник третьої особи в судовому засідання позов підтримала. Заслухавши думку сторін, дослідивши надані докази справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Від спільного подружнього життя з відповідачем у них народилося донька [PERSON], [INFO] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] та син [PERSON], [INFO] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Як встановлено в судовому засіданні та доведено матеріалами справи те, що одружившись 20.2007 року у подружжя протягом останніх років стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Причина розладу у сім'ї - відсутність спільних інтересів, формальність існування шлюбу, тому збереження такого шлюбу є недоцільним. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з вказаним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно довідки про склад сім'ї №914 від 23.10.2018 року, виданої Ременівською сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівської області, у будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають 4 (чотири) особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач [PERSON] має постійне місце праці - на посаді водія-кондуктора в ПП «АТП-Завада» з 21.06.2010 року та по теперішній час. У статті 141 Сімейного кодексу України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності для України 27.09.91 р.) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини», а також ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позивач погоджується, що діти [PERSON] та [PERSON] потребують уваги як батька, так і матері, тому в жодному разі зі своєї сторони не буде перешкоджати побаченням відповідачки із дітьми у разі прийняття нею рішення проживати окремо після розірвання шлюбу. Відповідачка у судовому засіданні зазначила, що не може забезпечити нормальних для здоров'я дитини умов проживання, а тому просить суд залишити дітей проживати з батьком. Відповідно до ч. 4-5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні не заперечила проти задовлення позову. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач має постійне місце праці та проживання, постійний дохід, може забезпечити належні соціально-побутові умови проживання для дітей, неповнолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відповідач не заперечила проти задовлення позову, а тому після розірвання шлюбу між сторонами, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей визначити з батьком.

Outcome: approved