Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, який зареєстрований 25 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Старовижівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №14, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалось, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, оскільки неодноразові спроби налагодити сімейні стосунки не дали позитивного результату. Вважає, що шлюб існує лише формально, сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Також просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], по 1700 грн. на кожну дитину щомісячно, що підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 25 січня 2017 року та до їх повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач не надає постійної матеріальної допомоги на утримання дітей, в даний час вона не працює, оскільки змушена доглядати дітей, вони знаходяться на утриманні її батьків. Зазначає, що у відповідача задовільний стан здоровя, офіційно не працює, має доходи і можливість утримувати дітей, однак ухиляється від цього, а також просила стягнути з відповідача судові витрати. У ході розгляду справи позивач подала заяву, в якій просить залишити без розгляду позовну вимогу про визначення місця проживання дітей. Позивачка у судовому засіданні в частині розірвання шлюбу позов підтримала у повному обсязі, зазначає, що з серпня 2016 року не проживає з відповідачем, на примирення не погоджується, наполягає на розірванні шлюбу, після розлучення просить залишити прізвище «Романчук». Позовні вимоги в частині стягнення аліментів, зменшила та просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину. Пояснила, що в даний час вона не працює, оскільки змушена доглядати дітей, діти знаходяться на утриманні її батьків. Відповідач достатніх коштів на утримання дітей не надає, має задовільний стан здоровя, отримує доходи і може сплачувати аліменти, оскільки працює не офіційно за кордоном. Вважає, що з урахуванням наведених обставин, відповідач зобовязаний сплачувати аліменти. У судовому засіданні відповідач позов визнав, пояснив, що погоджується на розірвання шлюбу, оскільки постійно виникають непорозуміння в сімї. До 2012 року перебував на обліку в районному центрі зайнятості як безробітний, з 2012 року виїздить на сезонні роботи за кордон, готовий сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину, інших осіб на утриманні немає. Суд, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Старовижівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №14, є батьками двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], 26 вересня 2012 року /а.с. 5-7/. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. Як ствердила суду позивачка конфлікт в сім'ї носить постійний характер, як повноцінна їхня сім'я існувати не може, примирення між ними вважає неможливим. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, підтвердив, що не бажає зберегти сім'ю, це рішення не є спонтанним, строк на примирення надавати недоцільно. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам\~ одного з них. Як встановлено в судовому засіданні у подружжя постійно виникають непорозуміння та конфлікти, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї.\~ Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд вважає за недоцільне надавати сторонам строк для примирення, оскільки як встановлено з пояснень позивача і\~ відповідача, вони наполягають на розірванні шлюбу. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, позивач і відповідач не бажають примиритись, сімя розпалась остаточно і можливість її збереження втрачена, а тому суд вважає, що в цій частині позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, діти перебувають на утриманні матері, яка не працює, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги у повному обсязі на утримання дітей не надає, згоди щодо утримання дітей між сторонами добровільно не досягнуто. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.\~ Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач ствердив, що офіційно не працевлаштований і має нерегулярний дохід, на утриманні будь-яких осіб не має. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, що кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З врахуванням викладеного і вимог ст.ст.180, 184 СК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі, у розмірі, який узгодили сторони. Таким чином, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, матеріальний стан позивача, яка не працює, відповідача, який не працює, документів щодо незадовільного стану його здоров'я чи інших обставин, які б звільняли його від обовязку як батька забезпечувати належне утримання дітей не надано, а тому відповідно до ч.1 ст. 184 СК України та з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти, на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме інтересам дітей, забезпечить дітям право на рівень життя достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.\~\~ Відповідно до ч.1 ст.191 СК аліменти слід стягувати, починаючи з дня предявлення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.\~ На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати повязані з оплатою судового збору. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved