Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 15466 грн. 05 коп. На обґрунтування своїх вимог вказав, що 26.01.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач допустив порушення у виконанні своїх зобов'язань, в зв'язку з чим станом на 31.12.2013 року виникла заборгованість в розмірі 15466 грн. 05 коп., що складається з наступного: 3236,30 грн. - заборгованість за кредитом; 11017,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 712,67 грн. - штраф (процентна ставка). В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - Бордюг С.Д. позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позові та прохав їх задовольнити. Додатково пояснив що останній платіж на погашення заборгованості був здійснений відповідачем у жовтні 2010 року, при цьому відповідно до умов договору відповідач повинен був виконувати зобов'язання щомісячно в розмірі не менше 7% від суми заборгованості, а також 3% в місяць заборгованості, тобто повністю все тіло кредиту вийшло на прострочку з 31.07.2012 року і складає 3236,30 грн. і саме з цього часу необхідно починати рахувати строк позовної давності. Крім того відповідно до умов договору в разі якщо протягом 12 місяців жодна зі сторін договору не проінформує іншу про припинення дії договору він автоматично лонгується. А тому не вбачає підстав для задоволення клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідач - [PERSON] позовні вимоги не визнав, звернувся до суд з клопотанням про застосування строку позовної давності та прохав відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача адвокат за угодою - [PERSON] в судовому засіданні підтримав клопотання позивача про застосування строків позовної давності та вказав, що позивачем пропущено строк позовної даності, так як договір укладався у 2006 році строком на 3 роки, а до суду з вимогою про сплату заборгованості позивач звернувся лише в січні 2014 року. Зазначив, що відповідач умови та правила надання банківських послуг не підписував, тому не можна вважати що договір пролонгований. Вважає що позивачем не надано доказів, що договір вважається продовженим. Прохав клопотання задовольнити, в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 26 січня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір, у відповідності до якого останній отримав від банку кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладений у формі заяви позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, що узгоджується з вимогами до письмової форми правочину, передбаченими ч. 1 ст. 207 ЦК України. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] факт отримання кредиту та використання кредитної картки не оспорює, а тому у відповідності до ч 1 ст. 61 ЦПК України, вказане не підлягає доказуванню. При цьому судом також встановлено, що відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав у зв'язку з чим у останнього перед позивачем виникла заборгованість. Відповідно до ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За умовами та правилами надання банківських послуг кредит [PERSON] виданий на строк дії кредитної картки, яку він отримав 14.02.2006 року. Після закінчення строку дії карти, на вимогу клієнта клієнту видається нова карта, якщо від нього не поступала заява про закриття картрахунку (п.п. 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3. Умов). Дія карти [PERSON] закінчилась у лютому 2009 року і строк її дії позивачем не продовжений. Пунктом 9.12 договору передбачено, що договір діє протягом 12-ти місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Однак, такі умови не свідчать про те, що договір не має строку виконання. За п.9.3 Умов та правил надання банківських послуг в разі наявності перевитрат на картці і непогашення кредиту позичальником на протязі 6 місяців, картка закривається, подальше відновлення картки можливе тільки після повного погашення заборгованості. Згідно п. п. 9.6, 9.7 Умов у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом 3 місяців з часу закінчення строку дії карти банк починає нараховувати комісію за користування рахунком, а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати, пенсії або соціальних виплат на карту протягом 6 місяців і дія кредитної карти не продовжується п.9.6 договору передбачає, що при відсутності на картці грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії карти та при ненадходженні грошових коштів на карту протягом 3 місяців з часу спливу дії карти банк стягує комісію за обслуговування рахунку за тарифами. В розділі 4 Умов та правил надання банківських послуг передбачені обов'язки банку повідомити позичальника про стан картрахунку і проведених операціях, про наявність у нього кредитної заборгованості (п.4.9.). Будь-якої інформації про наявність заборгованості Банком [PERSON] не надавалось. Суд приходить до висновку, що п. п. 9.3., 9.4., 9.6., 9.7., 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3. Умов та правил надання банківських послуг свідчать про встановлення строку дії кредитного договору та початок перебігу строку, з якого дія кредитної карти припиняється, а банк набуває права вимоги за договором, а також настає початок строку, з якого у банка виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Оскільки, після спливу строку дії карти, дія кредитної карти припинена, то з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Однак, судом встановлено, що останній платіж по погашенню заборгованості по кредитній картці був здійснений відповідачем 05.10.2010 року, що свідчить про переривання перебігу позовної давності, а тому на думку суду, перебіг строку позовної давності настав 05.10.2010 року та закінчився 05.10.2013 року. При цьому протягом зазначеного періоду жодна зі сторін договору не вчиняла будь-яких дій які б свідчили про продовження виконання умов договору. Відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст..266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки строк позовної давності на вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором сплинув, і вимог про поновлення цих строків представник позивача не заявляв, то наявні підстави для застосування строків позовної давності і відмови у задоволенні позову в повному обсязі саме з цих підстав.

Outcome: dismissed