Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Марфін Банк» 28 грудня 2016 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 21 червня 2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00316/RP6, згідно з яким відповідачу надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 189225 доларів США на: придбання 2-ох квартир у сумі 176000 доларів США та 13225 доларів США - на оплату страхових платежів, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 13,50 % і терміном погашення по 20 червня 2012 року включено. Цього ж дня в рахунок забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №003/rP6, згідно з умовами якого вона, як поручитель, відповідає за виконання зобов`язань солідарно з боржником та в повному обсязі. Позивач вказував, що станом на 28 грудня 2016 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором № 00316/RP6 від 21.06.2007 в розмірі 136897,61 доларів США, що складається з заборгованості за тілом кредиту 120294,17 доларів США, заборгованості за відсотками 16603,44 доларів США. В поданій до суду позовній заяві позивач просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00316/RP6 від 21 червня 2007 року в розмірі 136897,61 доларів США та судові витрати. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року даній справі в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2017 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON] у зв`язку із пропуском строку звернення до суду скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. У іншій частині позовних вимог до [PERSON] рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2017 року в цій справі в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу передано в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2019 року прийнято до розгляду справу частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи про час, дату та місце підготовчого судового засідання. Відповідачем [PERSON] 23 травня 2019 року подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивачем не надано до суду обґрунтований розрахунок позову, тому позов має бути судом залишений без розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2019 року зарито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалами Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2019 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про повернення позовної заяви відмовлено, клопотання про призначення в справі судової експертизи задоволено, призначено в цивільній справі № 552/7479/16-ц судово-економічну експертизу, провадження в справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2019 року скасовано ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2019 року в цивільній справі № 552/7479/16-ц в частині призначення судової експертизи, відновлено провадження в справі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2019 року в задоволенні клопотання про заміну експертної установи відмовлено. 10 грудня 2019 року до суду надано висновок експерта № 174 від 09.12.2019, підготовлений на замовлення відповідача [PERSON] . В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечувала, вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження розміру заборгованості та звернувся до суду з пропуском строків позовної давності. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 21 червня 2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00316/RP6, згідно з яким відповідачу надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 189225 доларів США на: придбання 2-ох квартир у сумі 176000 доларів США та 13225 доларів США - на оплату страхових платежів зі сплатою за користування відсотків у розмірі 13,50 % і терміном погашення по 20 червня 2012 року включено. Згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол № 56 від 28.12.2017), назву Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» змінено на Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК». ПАТ «МТБ БАНК» виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК», Відкритого акціонерного товариства «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», Акціонерного комерційного банку «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», Акціонерного комерційного банку «МОРТОРГБАНК» та Міжрегіонального акціонерного банку «МіДО». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд виходить з того, що кредитний договір 21 червня 2007 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки № 6 від 21 червня 2007 року (том 1 а.с. 17) та меморіальним валютним ордером № 28 від 21.06.2007 (том 1 а.с. 115). Представник відповідача в судовому засіданні не оспорювала виникнення кредитних правовідносин між сторонами по справі та отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів. Встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовує свої вимоги наявністю станом на 28 грудня 2016 року заборгованості за кредитом в сумі 136897,61 доларів США, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 120294,17 доларів США та заборгованості за відсотками в розмірі 16603,44 доларів США, про що надає відповідний розрахунок (том 1 а.с. 114, 116-120, 211-220). Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 120294,17 доларів США повністю підтверджується дослідженими судом доказами. Так, сторони під час укладення кредитного договору № 00316/RP6 в п. 1.1. передбачили, що погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 1) (том 1 а.с. 12). Дослідженими в справі доказами, а саме - довідкою про рух коштів по рахунку (том 4 а.с. 5-27) встановлено, що відповідачем [PERSON] сплачено кошти в рахунок погашення тіла кредиту на суму 55705,83 долари США, тому заборгованість за тілом кредиту складає 120294,17 доларів США (176000долари США - 55705,83 долари США = 120294,17 долари США). Відповідач [PERSON] , оспорюючи наявність заборгованості за тілом кредиту, жодні докази на спростування такої заборгованості, якими можуть бути квитанції про сплату, не надає. Розмір заборгованості за тілом кредиту також підтверджено даними висновку експерта № 174 від 09.12.2019, де експертом зазначено, що співставленням з довідкою по особовому рахунку за період з 21.06.2007 по 15.11.2011 підтверджується погашення кредиту в сумі 55705,83 долари США. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «МТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 120294,17 доларів США є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на недопустимість наданих позивачем доказів на підтвердження розміру заборгованості судом оцінюється критично. Статтею 78 ЦПК України (Допустимість доказів) передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з п. 62. Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджено Постановою Правління Національного банку України 04 липня 2018 року N 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Суд приходить до висновку, що надана до суду позивачем виписка по рахунку 332397201200518940 за період 21.06.2007 по 15.11.2011 (том 4 а.с. 5-8) є допустимим доказом в розуміння норм ст. 78 ЦПК України, яким повністю підтверджується розмір заборгованості за тілом кредиту. Окрім вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість по процентам в розмірі 16603,44 долари США. В наданого до суду розрахунку розміру заборгованості вбачається, що розрахунок заборгованості по процентам позивачем обраховано за період з 21.06.2007 по 25.07.2013. Разом з тим, як встановлено судом, під час укладення кредитного договору від 26.06.2007 його сторони в п. 1.1. визначити строк договору до 20.06.2012. Тому з 20.06.2012 після спливу визначеного договором строку кредитування припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Тому суд приходить до висновку, що в період з 20.06.2012 нарахування процентів за кредитним договором № 00316/RP6 позивачем здійснено безпідставно. Розмір нарахованих позивачем процентів за період з 20.06.2012 складає 18601,85 доларів США. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «МТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 16603,44 долари США заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню, оскільки такий розмір процентів розрахований позивачем після спливу визначеного договором строку кредитування. Твердження відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності судом не можуть бути прийняті до уваги виходячи з такого. У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому у частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Аналіз зазначеної норми права указує про те, що у разі визнання боргу чи пред`явлення особою позову до боржника позовна давність переривається. Дослідженими в справі доказами встановлено, що позивач 16 серпня 2013 року звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави суду з позовом щодо того самого кредитного договору. Отже, має місце переривання строків перебігу позовної давності. З даним позовом про стягнення кредитної заборгованості до Київського районного суду м. Полтави позивач звернувся 28 грудня 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності з моменту постановлення Октябрським районним судом м. Полтави 27 липня 2016 року ухвали про повернення позовної заяви, поданої 16 серпня 2013 року. Тому клопотання відповідача про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності не підлягає задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «МТБ Банк» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 45268 грн 26 коп. (51517,31 грн (том 1 а.с. 1)/100 х 87,87% (задоволено від ціни позову)=45268,26 грн).

Outcome: partial