Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 45\~519,12 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 16.07.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNH4KS11400736, згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у розмірі 5\~933,39 гривень зі сплатою 25,08 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.07.2008 року. Однак, [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, а саме, не виконав в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просить на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суду про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільно-процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16.07.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (банк), правонаступником якого є позивач, та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № DNH4KS11400736, згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у розмірі 5\~933,39 гривень зі сплатою 25,08 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.07.2008 року. Пунктом 1.3.1 кредитного договору № DNH4KS11400736 від 16.07.2005 року передбачено, що банк зобовязався надати кредит позичальнику на придбання товарів: пилосос, телевізор, комплект DVD, магнітола, мобільний телефон, телефон. Згідно п.1.3.2 зазначеного кредитного договору позивальник зобовязаний сплатити банку комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 16,00 % розрахованої від вартості товару за вирахуванням внесеного авансу. Відповідно до п. 1.3.3. договору позивальник повинен сплатити компанії комісії за консультативні послуги в розмірі 8,00 % розрахованої від вартості товару за вирахуванням внесеного авансу. Відповідно до п. 3.10 кредитного договору № DNH4KS11400736 від 16.07.2005 року при порушенні позичальником кожного із зобовязань, передбачених п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 3.7, 3.9 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день просрочки. Однак, [PERSON] вимоги кредитного договору № DNH4KS11400736 від 16.07.2005 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачувала. Станом на 23.06.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 97\~343,42 гривень, а саме: 4\~877,11 гривень заборгованість за кредитом, 28 732,44 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 63\~733,87 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 14.11.2012 року з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» було стягнуто 51824,30 гривень. Таким чином, сума боргу [PERSON] складає 45\~519 грн. 12 коп. Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобовязані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № DNH4KS11400736 від 16.07.2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, відповідач порушив вимоги вказаного кредитного договору, а саме: не виконав в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. Тому, є підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми заборгованості по несплаченій пені та нарахованого штрафу відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved