Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач ПАТ «Просто-страхування», в особі представника [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання оспорюваного правочину недійсним. Посилається на те, що 29.08.2014 року між позивачем ПАТ «Просто-страхування» та відповідачем [PERSON] був укладений договір страхування №АI/3367950 цивільно-правової відповідальності власника Трактору Т-25, реєстраційний номер 8819шт, строком дії з 30.08.2014 р. по 29.08.2015 р. При формуванні відомостей про укладені договори працівниками АТ «Просто-страхування» було виявлено, що при укладенні Полісу було допущено помилку, і, таким чином, на забезпечення був взятий транспортний засіб, що не може бути забезпеченим згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вважає, що укладений Поліс не є правомірним, тому що він укладений всупереч встановлених вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. З цих підстав просить визнати договір №АІ/3367950 від 29.08.2014 року недійсним. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та повідомлення про дату судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього також не надходило, а тому справа розглянута у його відсутності, що відповідає вимогам ч.4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача [PERSON] суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, врахувавши заяву представника позивача, суд вважає, що позов доведений та обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.08.2014 року між позивачем ПАТ «Просто страхування» та відповідачем [PERSON] був укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності власника трактору Т-25, реєстраційний номер 8819шт №АІ/3367950 (а.с. 4). Згідно п. 3 вказаного договору строк його дії з 30.08.2014 року по 29.08.2015 року включно (а.с. 4). Предметом договору є забезпечення транспортного засобу трактора Т-25, реєстраційний номер 8819шт №АІ/3367950 транспортний засіб, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована Право користування згаданим трактором за відповідачем підтверджується посвідченням тракториста-машиніста та технічним паспортом (а.с. 5). Згідно п. 1.5 ст. 1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземними транспортними засобами є пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну території України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу Відповідно до ст. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» згаданого закону, коригуючі коефіцієнти до страхових платежів застосовуються лише до наступних типів ТЗ: легковий автомобіль; причепи до легкових автомобілів; автобуси; вантажні автомобілі; причепи до вантажних автомобілів; мотоцикли та моторолери. Відповідно до п. 1.10 «Правил дорожнього руху України» механічним транспортним засобом є транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Трактор є сільгосптехнікою, тобто, фактично, трактор є безрейковий механічний транспортний засіб, що використовується як тягач, але на власників даного виду транспортних засобів не поширюється дія згаданого Закону. Згідно із ст. 21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, Згідно п.22 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо шкоди завдано з вини особи, діяльність якої пов'язана з використанням іншого транспортного засобу (сільськогосподарські збиральні машини, косарки тощо), цивільно-правова відповідальність якої не підлягає обов'язковому страхуванню, шкода відшкодовується за загальними правилами, визначеними ЦК України. Згідно ст. 10 згаданого Закону укладаються такі види договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності; договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Внутрішні договори страхування діють виключно на території України. Внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються по відношенню до тих транспортних засобів щодо яких встановлені коефіцієнти залежно від їх типу. Якщо транспортний засіб не відноситься до вказаних типів, то по відношенню до нього не може бути укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналізуючи вказані норми закону суд приходить до висновку, що трактор, щодо якого між сторонами було укладено страховий поліс, є тим типом транспортного засобу щодо якого, коефіцієнт до страхового платежу не встановлено. Такий вид транспортного засобу як трактор не підлягає державній реєстрації та обліку у підрозділах МВС України, адже є спецтехнікою і підлягає державній реєстрації в державній інспекції сільського господарства України, що вбачається з п. 7 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» та ст. 15 Постанови КМУ «Про затвердження Технічного регламенту затвердження типу сільськогосподарських та лісогосподарських тракторів, їх причепів і змінних причіпних машин, систем, складових частин та окремих технічних вузлів». Отже, трактор не підпадає під транспортний засіб, власники якого зобов'язані укладати договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Більше того, трактор не може бути забезпеченим згідно ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки законодавчо не встановлено коригуючий коефіцієнт до тарифу стосовно даного транспортного засобу. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір страхування визнається недійсним у випадках, встановлених Цивільним Кодексом України. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статттею 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частина 1 статті 229 ЦК України, яка регулює правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки передбачає, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. При укладенні між сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик, тобто позивач допустив помилку, оскільки трактор як транспортний засіб не підлягає класифікації згідно ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що має бути забезпеченим згідно страхового договору. Суд вважає, що допущена страховиком помилка має істотне значення, оскільки вона вплинула на природу вчиненого правочину. Таким чином, з підстав вказаних вище, суд вважає, що договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3367950, укладений між позивачем ПАТ «Просто страхування» та відповідачем [PERSON] від 29.08.2014 року слід визнати недійсним з моменту його укладення, тобто з 29.08.2014 року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. За змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину суд застосовує відповідно до ст. 11 ЦПК України, але враховуючи те, що позивачем не заявлена вимога про те, які саме правові наслідки недійсності правочину слід застосувати, то в задоволенні такої вимоги слід відмовити На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial