Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його дідусю [PERSON] для будівництва зазначеного житлового будинку була виділена земельна ділянка рішенням Виконкому Ларинської селищної ради № 10 від 21 травня 1952 року. Останній збудував вказаний житловий будинок та жив у ньому до самої смерті [INFO] року. За життя [PERSON] видав заповіт, за яким житловий будинок заповів батькові позивача - [PERSON] Останній спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, однак своє право власності на спадкове майно не оформив. [INFO] року [PERSON] помер і позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкодавці не зареєстрували в свій час право власності на спадкове майно. Іншим шляхом, ніж через суд, позивач не може підтвердити набуття ним права власності на спадщину. Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються, просить справу розглянути за його відсутність. Будьоннівська районна у м. Донецьку рада надала суду заяву, за якою просить справу слухати без участі представника районної ради. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Позивачем надана копія технічного паспорту на домоволодіння, за яким [PERSON] за адресою: [ADDRESS], зведені: - житловий будинок літ. А-1, загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м.; - літня кухня літ. Б; - сараї літ. В, К, З; - вбиральня літ. Г; - гараж літ. И; - погріб літ. Д; - огородження № 1-2; - замощення І. Будівництво було здійснене на земельній ділянці, яка була надана [PERSON] на підставі рішення Виконкому Ларинської селищної ради депутатів трудящих № 10 від 21 травня 1952 року. З копії технічного паспорту та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що [PERSON] зазначене домоволодіння в БТІ проінвентаризував, однак право власності не зареєстрував. У Постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах сформульовано обов'язкова для всіх судів України правова позиція. Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Тобто, відсутність державної реєстрації права власності на домоволодіння не є підставою для визнання його самочинно зведеним, а оскільки домоволодіння було зведене за наявності відповідних дозвільних документів на відведеній для цієї мети земельній ділянці, право власності на домоволодіння виникло. За копією свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло належне померлому домоволодіння. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК України (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. [PERSON] за життя видав заповіт, посвідчений 12 травня 1982 року Дев'ятою Донецькою державною нотаріальною конторою, за яким зазначене домоволодіння заповів своєму сину [PERSON]. Виданий [PERSON] заповіт на час його смерті був чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори». Відповідно, [PERSON] як спадкоємець за заповітом згідно ч. 1 ст. 534 ЦК України мав право на спадкування після смерті [PERSON] За ст. 548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З наданої нотаріальною конторою інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» вбачається, що жоден із спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] на момент смерті [PERSON] був зареєстрований разом з останнім у зазначеному домоволодінні та вступив у фактичне володіння спірним майном, що підтверджується копією домової книги. Таким чином, [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], та спадщина згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України (1963 року) належить йому з моменту відкриття спадщини. За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, [PERSON] право власності на домоволодіння не зареєстрував. Сам [PERSON], згідно копії свідоцтва про смерть, помер [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло належне померлому домоволодіння за адресою: [ADDRESS] За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту [PERSON] після себе не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою з відповідного Спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори». Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З наявної у справі копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] мав сина - позивача по справі, [PERSON]. Останній на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] Інші спадкоємці [PERSON] дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені. За ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З копії спадкової справи до майна [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 25 лютого 2014 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] В обґрунтування вказаної постанови нотаріус послався на той факт, що [PERSON] не зареєстрував право власності на майно, що входить до складу спадщини. Суд виходить з того, що як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач має об'єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і за вищенаведених обставин позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на успадковане домоволодіння підлягають задоволенню.

Outcome: approved