Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідачів на його користь в рівних долях кошті в сумі 49\~590,00 грив., які він витратив в період з 24.11.2008 року по 07.03.2015 року на придбання ліків, медичних виробів і послуг. Стягнення вказаної суми з відповідачів просить розстрочити на 6 місяців. Також просить стягнути з відповідачів на його лікування, починаючи з 19.03.2015 року по 2000,00 грив. з кожного щомісячно і до його одужання. Вказує, що відповідачі є його синами. Він інвалід 2 групи з 20.06.2008 року, а тому непрацездатний. Має пенсію по інвалідності в сумі 1654,00 грив. і 605,00 грив. аліментів від відповідача [PERSON]. Цих коштів на його лікування не хватає. За вказаний період він витратив на лікування вказану суму. В подальшому йому також необхідно постійно проходити лікування для чого необхідні кошти, як на придбання ліків, так і медичних виробів і послу, вартість яких здорожила, яких у нього немає. Відповідачі добровільно відмовляються від надання матеріальної допомоги на його лікування. Вважає, що все це підпадає під винятковий випадок, передбачений ст. 206 СК України Відповідачі про дату і час розгляду справи повідомлені повісткою під розписку. Але відповідачі в судове засідання не зявились, заяв про перенос розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутністю до суду не подавали. Суд розглянув справу на підставі доказів, які є в справі. В судовому засіданні встановлене наступне. Відповідачі є синами позивача. З 10.06.2008 року позивачу встановлена 2 група інвалідності у звязку зі спільним захворюванням організму. Позивач має дохід у вигляді пенсії в сумі 1654,00 грив. щомісячно і аліментів в сумі 605,00 грив. від відповідача [PERSON]. Відповідно до ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними. Статтею 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Таким чином, ст. 206 СК України, на підставі якої позивач звернувся до суду з вказаним позовом, передбачає обовязок неповнолітніх дітей, які мають достатній дохід (заробіток), надавати батькові, матері кошти на покриття витрат, повязаних з їх лікуванням та доглядом за ними. Як вбачається з матеріалів справи позивач є інвалідом 2 групи і потребує постійного лікування і догляду, на що витрачає значні кошти. Але відповідачі, які є його синами вже дорослі, а тому під дію ст. 6 СК України, яка дає поняття дитини, не підпадають. У звязку з цим ст. 206 СК України не може бути застосована в даному разу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦКПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог на підставі ст. 206 СК України суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають. З урахуванням наведеного суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed