Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач просить: 1) стягнути з [PERSON] вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, постраждалого внаслідок ДТП у розмірі 32933,03 гривні; 2) стягнути витрати по оплаті юридичних послуг в сумі 8170 гривень та 908 гривень судового збору. Позов обґрунтований тим, що 10.11.2020р. близько 08.10год. в Харківська область, Ізюмський (кол. Балаклійський) район, смт. Андріївка, вул. Заводська, б. 19, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та ВАЗ 21121 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (потерпілий). Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 09.02.2021р. [PERSON] було визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. На момент скоєння [PERSON] ДТП цивільно-правову відповідальність позивача, як власника наземного транспортного засобу, було застраховано, а цивільно-правову відповідальність [PERSON] не було застраховано у встановленому законом порядку. Позивач скористався своїм правом та вирішив стягнути завдану шкоду з винуватця ДТП, який в позасудовому порядку не бажає добровільно сплатити кошти на відновлення пошкодженого належного позивачу транспортного засобу. З метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ВАЗ 21121 д.н.з. [NUMBER] , вартості відновлювального ремонту авто та його ринкової вартості, ним замовлено проведення експертної оцінки, за висновком якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 32933,03 гривні (а.с. 3-10). Позивач надав письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за його відсутності (а.с. 52, 60). Відповідач надав письмову заяву про визнання позову, обізнаність з наслідками його визнання, розгляд справи за його відсутності (а.с. 53). Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. За постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 09.02.2021 року, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася з його вини 10.11.2020 року (ст. 124 КУпАП). Із зазначеної постанови вбачається, що 10.11.2020 року о 08.10год. в Харківська область, Ізюмський (кол. Балаклійський) район, смт. Андріївка, вул. Заводська, б. 19, [PERSON] на власному автомобілі ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER] , в порушення п. 10.1 ПДР, перед початком руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21121 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в бік м. Балаклія зі сторони смт. Андріївка. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 23). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, порушення відповідачем [PERSON] ПДР, що спричинило виникнення ДТП, та винуватість відповідача встановлено постановою суду від 09.02.2021р., тому ці обставини є встановленими та доведенню не підлягають. Отже, внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль ВАЗ 21121 д.н.з. [NUMBER] з вини [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль ВАЗ 21121 д.н.з. [NUMBER] належить позивачу [PERSON] на праві власності (а.с. 17, 18). Цивільно-правова відповідальність позивача [PERSON] застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з 21.01.2020р. до20.01.2021р. згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6989760 та договору добровільного комплексного страхування «Автопарасолька» серія АП № 0110294. В полісі вказано, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом) (а.с. 19-21). Відповідно до довідки інспектора СРПП Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області 10.11.2020р. внаслідок ДТП, яка мала місце на асфальтованій дорозі автомобіль [PERSON] ВАЗ 21121 д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження: деформація правої бокової частини, деформація кузова. Як вбачається із звіту № 05/01-21 від 08.01.2021р. про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, проведеної ФОП [PERSON] на підставі договору № 05/01-21 від 18.12.2020р., та висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21121 д.н.з. [NUMBER] становить 79603,58грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 32933,03 гривні, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, складає 23590,10 гривень (а.с. 24-37). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] на момент настання ДТП не була застрахована, що не заперечувалось сторонами. За ст. 41.1. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах значених цим законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно зі ст. 9.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну становить 50000 гривень на одного потерпілого. Відповідно до повідомлення Моторного (транспортного) страхового бюро України від 09.04.2021р. ними розглянуто справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної [PERSON] в результаті ДТП, яка мала місце 10.11.2020р. о 08.10год. за участю транспортного засобу марки ВАЗ д.н.з. [NUMBER] та прийнято рішення про виплату [PERSON] відшкодування шкоди у розмірі 15731,60 гривень (а.с. 59). Зазначене страхове відшкодування виплачено позивачу, що ним не заперечувалось. Таким чином, встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодувало оцінену шкоду, завдану [PERSON] в результаті ДТП, та виплатило, в якості страхового відшкодування грошову суму у розмірі 15731,60 гривень, що не заперечувалось сторонами. З вказаною оцінкою позивач фактично погодився, оскільки її результати не оскаржував та отримав від МТСБУ страхове відшкодування без зауважень. Тобто, отримавши від МТСБУ вказаний розмір страхового відшкодування, позивач погодився з ним. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з розрахунками та калькуляцією, зазначеними у Звіті, вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, склала 32933,03гривні, що перевищує регламентну виплату, яку з невідомих причин було зменшено, на 17201,43грн. Тобто, виплачена сума страхового відшкодування є недостатньою для відновлення автомобіля. Абзацом 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Проте, позивач просив стягнути з відповідача повну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, що складає 32933,03 гривні, без вирахування суми, яку йому було відшкодовано МТСБУ, що є недопустимим та таким, що порушує права відповідача, з якого в свою чергу МТСБУ може стягнути виплачені позивачу кошти в регресному порядку. Визначаючи розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому (різниці між фактичним розміром шкоди та сплаченим страховим відшкодуванням), суд приймає за основу суму вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, визначену у звіті про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу. Таким чином, не відшкодованою позивачу є матеріальна шкода у розмірі 17201,43 гривня, що є різницею між сумою вартості відновлювального ремонту та сплаченим страховим відшкодуванням. Позивач просив стягнути завдану його майну шкоду з завдавача такої шкоди [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у цивільній справі № 755/7666/19, провадження № 61-10010св20. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов'язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 17201,43 гривня. Також, позивач просив стягнути з відповідача витрати по оплаті юридичних послуг в розмірі 8170грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження понесених ним витрати по оплаті юридичних послуг було надано договір про надання юридичних послуг від 05.12.2020р., укладеного між позивачем та ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню», за яким виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні послуги: проєкт клопотання в суд, проєкт позовної заяви, консультація. Видача вказаних документів здійснюється за умови повної оплати за договором, розмір яких становить 8170грн. Оплата послуг здійснюється замовником шляхом внесення готівкових коштів у касу виконавця або безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок виконавця (а.с. 38). Згідно копій квитанцій від 05.12.2020р. ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» було сплачено кошти на загальну суму 8170 гривень (а.с. 38). Проте, розподілу між сторонами підлягають витрати на правничу допомогу саме адвоката, а не за надання юридичних послуг юридичною особою. Такі витрати не належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а тому не підлягають відшкодуванню. Позивачем не надано доказів понесених ним витрат на оплату послуг саме адвоката, відомості про це в матеріалах справи відсутні. До того ж, позивачем не було надано суду опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, з зазначенням вартості кожної послуги окремо та витраченого часу для надання такої послуги. Внаслідок задоволення позову підтверджені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача На підставі викладеного,

Outcome: partial