Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 52\~956,11 грн., згідно укладеного між ними договору від 05.04.2012 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого станом на 31.10.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 52\~956,11\~грн. з яких: заборгованість за кредитом 2485, 11 грн.; заборгованість по прецентам за користування кредитом 44 054,89 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3418,20 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 2497,91 грн.. Добровільно борг відповідач не погашала, тому позивач просить суд стягнути з відповідача вищевказану суму боргу та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про те, що розгляд справи проводити у його відсутності позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.04.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір, у відповідності до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2700,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов укладеного договору №б/н від 05.04.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карки. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Ст. 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 549 ЦК України (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. З метою недопущення застосування накладення на [PERSON] подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу, нарахованого у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 2497,91 грн. (процентна складова) слід відмовити. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем неналежно виконувались зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати основного боргу та відсотків за користування кредитом. У позивача виникло право вимагати від відповідача виконання боргових зобовязань та сплату штрафних санкцій за неналежне виконання зобовязань.

Outcome: partial