Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк» 24.10.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 195487 доларів США, що виникла за кредитним договором № 456-009/06Р від 16.11.2006 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.11.2006 року між АКБ «Правекс Банк» (який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на ПАТ КБ «Правекс-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №456-009/06Р, з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого, відповідач отримав у ПАТ КБ «Правекс-Банк» кредит у сумі 135000,00 доларів США, строком користування кредитом до 16.11.2026 року із розрахунку 14% річних за час фактичного користування кредитом. Відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов'язання згідно з договором у повному обсязі. 11.02.2011 року між відповідачем та позивачем було досягнення домовленості про внесення змін та доповнень до кредитного договору, а саме: п. 1.1 в новій редакції, а саме: п. 1.1 після слів «на споживчі цілі» доповнити наступними слова «а саме для придбання квартири (будинку) розташованого за адресою: [ADDRESS]». Також, викладено п.10.2, 11.1, 11.2 та доповнено розділ 10, п. 10.11. В порушення умов договорів відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого існує заборгованість за кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором , станом на 16.10.2014 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 195487,00 доларів США, в тому числі 114487,00 доларів США - заборгованість по кредиту; 5656,00 доларів США - пеня за невчасне погашення кредиту; 566066,98 доларів США - заборгованість по процентам; 9278,00 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення процентів. У судовому засіданні 28.01.2016 року представник позивача Куліш О.О., позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судове засідання 28.01.2016 року не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 16.11.2006 року між АКБ «Правекс Банк» (який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на ПАТ КБ «Правекс-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №456-009/06Р, з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого, відповідач отримав у ПАТ КБ «Правекс-Банк» кредит у сумі 135000,00 доларів США, строком користування кредитом до 16.11.2026 року із розрахунку 14% річних за час фактичного користування кредитом. Відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов'язання згідно з договором у повному обсязі (а.с.5-10). 11.02.2011 року між відповідачем та позивачем було досягнення домовленості про внесення змін та доповнень до кредитного договору, а саме: п. 1.1 в новій редакції, а саме: п. 1.1 після слів «на споживчі цілі» доповнити наступними слова «а саме для придбання квартири (будинку) розташованого за адресою: [ADDRESS]». Також, викладено п.10.2, 11.1, 11.2 та доповнено розділ 10, п. 10.11 (а.с.11-12). Судом встановлено, що Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та надав позичальнику кредит на умовах визначених кредитним договором. Разом з тим, позичальник не виконує належним чином свої грошові зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 16.10.2014 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 195487,00 доларів США, що складається із: 114487,00 доларів США - заборгованість по кредиту; 5656,00 доларів США - пеня за невчасне погашення кредиту; 66066,98 доларів США - заборгованість по процентам; 9278,00 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення процентів. (а.с. 211-216 - розрахунок заборгованості). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що пеня та штрафи нараховані в іноземній валюті, що суперечить вимогам чинного законодавства. Отже, суд звертає увагу на те, що позивач просить стягнути суму пені в доларах США, що суперечить чинному законодавству, оскільки пеня є фінансовою санкцією, тому положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», які можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені та штрафів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не наділений повноваженнями згідно чинного законодавства вийти за межі позовних вимог при розгляді справ позовного провадження. Таким чином, зважаючи, що позичальник не виконує належним чином свої грошові зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 16.10.2014 року, має заборгованість перед позивачем, яка складається із: прострочена заборгованість по кредиту: 114487,00 доларів США; прострочені проценти за користування кредитними коштами: 66066,98 доларів США; всього на загальну суму 180553,98 доларів США, суд знаходить вимоги позивача в цій частині законним та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 цього ж Закону, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.(в редакції на дату звернення до суду). Відповідно до ст. 8 Закону України. «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, ціна позову становить 195487,00 доларів США, тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 3654,00 грн. Як вбачається з платіжного доручення від 20.10.2014 року №141086162 позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 3654,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: partial