Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], який обґрунтував тим, що 12.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПП «Алекс Плюс» був укладений кредитний договір №1823, з подальшими змінами внесеними додатковими угодами №1 від 29.01.2009 року та №2 від 18.05.2009 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 560000,00 грн. в обмін на зобов'язання позичальника своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, винагород та інших платежів, передбачених умовами вказаного договору. В забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором між банком (далі - іпотекодержатель) та [PERSON] (далі-іпотекодавець) 12.03.2008 року був укладений договір іпотеки №1828/Д3, за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення №146 поз. 1-7 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, приямок літ. а1, вхід у цокольний поверх літ. а2, загальною площею 111,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі-предмет іпотеки). В подальшому, у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 08.04.2014 року в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором №1828 від 12.03.2008 року в загальній сумі 1 189 580,52 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з укладенням від імені іпотекодавця [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Однак банк не зміг реалізувати своє право на задоволення вимог за кредитним договором, з огляду на те, що 02.07.2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було винесено заочне рішення, яким визнано недійсним договір іпотеки №1828/Д3 від 12.03.2008, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ІІриватБанк», припинено іпотеку за №6774436 в Державному реєстрі іпотек та знято заборону відчуження за №6762015 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, накладених на підставі зазначеного договору. В подальшому, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 року дане рішення було скасовано, а заяву повернуто позивачу. Також, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.03.2015 року здійснено поворот виконання заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2014 року, а саме визнано дійсним договір іпотеки №1828/Д3 від 12.03.2008 року, відновлено іпотеку за №6774436 в Державному реєстрі іпотек та відновлено заборону відчуження за №6762015 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. В подальшому, оскільки реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції не змогла поновити вищезазначені записи про іпотеку та заборону відчуження, банком були вчинені дії щодо здійснення нової реєстрації іпотеки та заборони відчуження предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в процесі яких стало відомо наступне. Після винесення судом вищенаведеного заочного рішення, відбулось відчуження нерухомого майна, яке є предметом договору іпотеки №1828/Д3 від 12.03.2008 року, в результаті чого новим власником нерухомості стала [PERSON], яка в свою чергу передала зазначене майно в іпотеку [PERSON] на підставі договору іпотеки від 22.01.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №46. Вважає, цей договір іпотеки є недійсним, оскільки іпотечний договір від 12.03.2008р. №1828/Д3, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є дійсним з моменту його укладання та банк як попередній іпотекодержатель, не надавав своєї згоди на укладання подальшої іпотеки. Також, оскільки записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зроблені на підставі згаданого вище недійсного іпотечного договору укладеного між [PERSON] та [PERSON], то вони підлягають вилученню з цього реєстру, а дія іпотеки за іпотечним договором №1828/Д3 від 12.03.2008 року, укладеного між [PERSON] та КБ ПАТ «Приватбанк» підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Також, враховуючи невиконання кредитором своїх зобов'язань за кредитним договором, що підтверджується рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 08.04.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором №1828 від 12.03.2008 року в загальній сумі 1 189 580,52 грн., позивач вважає за необхідне скористатися своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з викладеного позивач просив суд, визнати недійсним договір іпотеки серії HAT №094082-085 від 22.01.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №46, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] нерухоме майно, яке є предметом іпотеки в діючому договорі іпотеки №1828/Д3 від 12.03.2008 року, а саме: нежитлове приміщення №146 поз. 1-7 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, приямок літ. а1, вхід у цокольний поверх літ. а2, загальною площею 111,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Припинити іпотеку за №12985165, іпотекодержатель - [PERSON], іпотекодавець - [PERSON], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, шляхом її скасування, накладену на підставі договору іпотеки серії HAT №094082-085 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №46, на об'єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення №146 поз. 1-7 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, приямок літ. а1, вхід у цокольний поверх літ. а2, загальною площею 111,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зняти заборону на нерухоме майно за №12985276, обтяжувач - [PERSON], особа, майно/права якої обтяжуються - [PERSON], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, шляхом її скасування, накладену підставі договору іпотеки серії НАТ №094082-085 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №46, на об'єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення №146 поз. 1-7 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, приямок літ. а1, вхід у цокольний поверх літ. а2, загальною площею 111,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Внести до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно записи: про обтяження майна іпотекою: іпотекодержатель - ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», іпотекодавець - [PERSON] до якої перейшло право власності на предмет іпотеки та обов'язки іпотекодавця згідно договору купівлі-продажу від 22.01.2016 року на підставі ч.ч.1,2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», на підставі договору іпотеки №1828/ДЗ від 12.03.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. за реєстровим №600, предмет іпотеки: нежитлове приміщення №146 поз. 1-7 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, приямок літ. а1, вхід у цокольний поверх літ. а2, загальною площею 111,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; про заборону на нерухоме майно обтяжувач - ПАТ «Комерційного банк «ПриватБанк», особа, майно/права якої обтяжуються (власник) - [PERSON], до якої перейшло право власності на предмет обтяження та обов 'язки іпотекодавця згідно договору купівлі-продажу від 22.01.2016 року на підставі ч.ч.1,2 cт. 23 Закону України «Про іпотеку», на підставі договору іпотеки №1828/ДЗ від 12.03.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. за реєстровим №600, об'єкт нерухомого майна нежитлове приміщення №146 поз. 1-7 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, приямок літ. а1, вхід у цокольний поверх літ. а2, загальною площею 111,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В рахунок погашення заборгованості Приватного підприємства «Алекс Плюс» перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №1828 від 12.03.2008 року в сумі 1 189 580,52 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом - 560 000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 428 964,66 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 17590,09 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 125426,70 грн., штрафів, відповідно до договору - 1 000,00 грн. (фіксована частина) та 56599,07 грн. (процентна складова) звернути стягнення на предмет іпотеки, який складається з: нежитлове приміщення №146 поз. 1-7 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, приямок літ. а1, вхід у цокольний поверх літ. а2, загальною площею 111,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені [PERSON], до якої перейшло право власності на предмет обтяження та обов'язки іпотекодавця згідно договору купівлі-продажу від 22.01.2016 року на підставі ч.ч.1,2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, для чого надати ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» право отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримати кадастровий номер земельної ділянки, отримати дублікаті правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати в розмірі 23355,71 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. В подальшому в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заперечень проти позову не надали, тому справу розглянуто на підставі повідомлених позивачем даних та доказів у відсутності відповідачів в заочному порядку. Треті особи [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухав доводи представника позивача, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 12 березня 2008 року між позивачем та Приватним підприємством «Алекс Плюс» був укладений кредитний договір № 1828 відповідно до якого позивач надав кредит в сумі 560000 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 18,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.03.2013 року з наступними додатковими угодами до нього (а.с.20-29). З метою забезпечення виконання зобов'язань позивальника за кредитним договором, 12 березня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 1828/Д3 з наступними договорами про внесення змін до нього, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. зареєстрованого в реєстрі за №598, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку банку майно а саме: нежитлове приміщення № 146 поз. 1-7 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, приямок літ. а1, вхід у цокольний поверх літ. а2, загальною площею 111,3 кв.м., яке знаходяться за адресою: [ADDRESS], а цільове призначення предмету іпотеки - нежиле приміщення (магазин) (а.с.25-26). У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх кредитних зобов'язань, рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 08.04.2014 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1828 від 12.03.2008 року в загальній сумі 1 189 580,52 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом - 560 000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 428 964,66 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 17590,09 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 125426,70 грн., штрафів, відповідно до договору - 1 000,00 грн. (фіксована частина) та 56599,07 грн. (процентна складова), звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з укладенням від імені іпотекодавця [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем (а.с.38,39). Банк своє право на задоволення вимог за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не реалізував, оскільки заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2014 року було визнано недійсним договір іпотеки №1828/Д3 від 12.03.2008, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ІІриватБанк», припинено іпотеку за №6774436 в Державному реєстрі іпотек та знято заборону відчуження за №6762015 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, накладених на підставі зазначеного договору (а.с.41,42). В подальшому, згідно ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 року вищезазначене рішення було скасоване за заявою ПАТ КБ «Приватбанк», а вказану справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.43). 19.02.2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено повернути позивачу позовну заяву про визнання договору іпотеки №1828/Д3 від 12.03.2008 року недійсним (а.с.46). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.03.2015 року було здійснено поворот виконання вищезазначеного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2014 року, а саме визнано дійсним договір іпотеки №1828/Д3 від 12.03.2008 року, відновлено іпотеку за №6774436 в Державному реєстрі іпотек та відновлено заборону відчуження за №6762015 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.47). При здійсненні реєстрації предмета іпотеки та відновленні заборони відчуження предмета іпотеки було виявлено, що у період чинності заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2014 року та під час виключення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек, відбулось на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.01.2016 року за реєстровим №44, відчуження нерухомого майна, яке є предметом договору іпотеки №1828/Д3 від 12.03.2008 року, в результаті чого новим власником нерухомості, а саме: нежитлове приміщення №146 поз. 1-7 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, приямок літ. а1, вхід у цокольний поверх літ. а2, загальною площею 111,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], стала [PERSON], яка в свою чергу передала зазначене майно в іпотеку [PERSON] на підставі договору іпотеки від 22.01.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим №46 (а.с.52-55). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, вбачається, наявність запису про іпотеку за №12985165 та запису про обтяження предмета іпотеки за №12985276, які були внесені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Хоміч О.М. на підставі вищезазначеного предмету іпотеки від 22.01.2016 року (а.с.54,55). Позивач звертаючись з дійсним позовом просив визнати спірний договір іпотеки недійсним, з тих підстав, що він був укладений без його згоди, як попереднього іпотекодержателя. За змістом ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Стаття 13 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку», підставою для припинення іпотеки, зокрема є визнання іпотечного договору недійсним. Так, проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що зі скасування рішення суду про визнання недійсним договору іпотеки №1823/ДЗ, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню, а тому відповідно предмет іпотеки не міг бути переданий без згоди попереднього іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк» в наступну іпотеку [PERSON] Сам попередній договір іпотеки №1823/ДЗ не містить умов щодо передання предмету іпотеки в наступну іпотеку без згоди попереднього іпотекодержателя. Таким чином, з викладеного слідує, що спірний договір іпотеки був укладений між [PERSON] та [PERSON] з недодержанням вимог Закону України «Про іпотеку», а тому підлягає визнанню недійсним та припиненню, зі скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку за №12985165 та запису про заборону на нерухоме майно за №12985276. Що стосується позову в іншій частині вимог, то суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у даному випадку, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Відтак ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-332цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Отже, збереження обтяження майна іпотекою внаслідок скасування рішення суду про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження цього майна іпотекою свідчить про поширення на [PERSON] відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» статусу іпотекодавця за іпотечним договором, до якої перейшло право власності на нежитлове приміщення, яке є предметом іпотеки. При цьому, дії попереднього іпотекодавця з відчуження спірного нежитлового приміщення під час зняття судовим рішенням обтяження та право власності [PERSON] на цю квартиру кредитором не оспорюються. За таких обставин з огляду на тлумачення сутності іпотеки та змісту правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин слід дійти висновку про те, що ефективним відновленням прав кредитора у зв'язку зі скасуванням незаконного рішення є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої угодою сторін, як однієї з умов надання (отримання) кредиту. Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодержателем і іпотекодавцем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (частина шоста статті 38 Закону України «Про іпотеку» ). Так, сторони в іпотечному договорі погодили, що вартість предмету іпотеки складає 899304,00 грн. (п.12 Договору іпотеки). Таким чином, враховуючи те, що позичальник ПП «Алекс плюс» належно не виконує покладені на нього зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1189580,52 грн., що підтверджується рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2014 року, яке набрало законної сили (а.с.38,39), то суд приходить до висновку, що позивач як іпотекодержатель має право на задоволення забезпеченою іпотекою вимоги обраним ним способом. Що стосується вимог про внесення на підставі договору іпотеки №1828/ДЗ від 12.03.2008 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження предмету іпотеки та про заборону щодо його відчуження, то вони не підлягають задоволенню, оскільки ухвалою суду про поворот виконання рішення суду вже були відновлені записи про іпотеку, саме на підставі цього іпотечного договору, за яким іпотека до тепер є чинною з моменту внесення про неї первинних записів, а нового договору іпотеки між банком та [PERSON] більше не укладалось. Таким чином, виходячи з викладеного, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 21977,71 грн., з кожного по 10988,85 грн.

Outcome: approved