Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов, посилаючись на ту обставину, що з [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13.05.2006 року. Від даного шлюбу мають дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. Однак, з початку 2013 шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинено, спільно не проживають, господарства не ведуть, шлюб існує формально. Дитина залишилися проживати та перебуває на повному утриманні матері. При цьому відповідач, матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини добровільно не надає, хоча має регулярний мінливий заробіток. У зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 700 грн. щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу слухати без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день. час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань на адресу суду не надсилав. Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності(ст. 157,158 ЦПК України). За таких обставин та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважав за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.05.2006 року, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис № 245. Від даного шлюбу сторони мають дитину: доньку - [PERSON], [INFO], про що в свою чергу свідчить свідоцтво про народження, видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, запис в актовій книзі №840. З пояснень позивача у позові встановлюється, що на теперішній час шлюбні стосунки між сторонами припинено, з початку 2013 року подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, їх поновлення не можливе, так як у подружжя існують різні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач зазначила, що переконливо дійшла до висновку про необхідність розірвати шлюб, у зв'язку із чим строк на примирення між подружжям надавати не потрібно. Існування шлюбу шкодить її інтересам, а тому бажає його розірвати. Разом з цим, спору про місце проживання дитини не існує, дитина проживає разом із матір'ю, що підтверджується справкою №933 від 26.11.2013 року про склад сім'ї виданою ОСББ «АМВРР», відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку. Відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача ставить позивача в тяжке матеріальне становище та не надає їй можливості належним чином забезпечувати потреби дитини. Спору про місце проживання неповнолітньої дитини та про поділ майна, яке набуте подружжям спільно за час перебування у шлюбі не має. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. При цьому згідно положень ч.ч. 1-2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. У зв'язку з вище викладеним, враховуючи положення ст. 112 СК України та абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, суд вважає можливим задовольнити позов в частині розірвання шлюбу так як судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та її спільної дитини з відповідачем. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 грудня - 1286 гривень. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи наведене, зважаючи на письмову заяву позивача та виклад обставин перевірених судом, щодо встановлення останнього місця роботи відповідача, беручи до уваги матеріальне становище малолітньої дитини, яка проживає разом із матір'ю, враховуючи необхідність у забезпеченні належного утримання дитини відповідно до вимог закону, а саме: належний догляд, лікування, виховання, спілкування, навчання, тощо, відсутність у відповідача аліментів на інших дітей, враховуючи відсутність добровільної згоди сплачувати аліменти на утримання дитини для збереження того рівня життя дитини, який би вона б мала при сумісному проживанні з обома батьками, та інші обставини, що мають істотне значення, відповідно до вимог ст. 182 СК України та беручи до уваги роз'яснення пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, суд вважає необхідним задовольнити позов щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнувши з відповідача на користь позивача кошти(аліменти) на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Окрім цього відповідно до Закону України «Про судовий збір» оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів то відповідно до ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 229,40 грн. Також, відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач при поданні позовної заяви, якщо він не звільнений від сплати судового збору, справляє судовий збір у розмірі визначеному цим Законом. Оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір у розмірі 229,40 грн., він підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved