Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 83 147, 96 дол. США , що еквівалентно 2151037, 73 грн. Свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору № NKVPAK10730101 від 14.06.2007 року відповідач отримав кредит в сумі 68677,39 дол. США, з кінцевим терміном повернення 04.07.2014 року, та зобов'язався в свою чергу щомісячно здійснювати погашення заборгованості за даним кредитним договором, яка складається з відсотків, комісії, а також інших витрат за кредитним договором. Однак, відповідач свої зобов'язання за даним кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим, станом на 09.02.2016 року утворилась заборгованість у сумі 83147,96 дол. США, яка складається з: 29 460,10 дол. США заборгованості за кредитним; 9145, 63 дол. США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3277, 44 дол. США комісія; 41264, 79 дол. США пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання. Зазначену заборгованість та судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. 06 квітня 2016 року представник позивача уточнив позовні вимоги, та з урахуванням того, що рішенням Южноукраїнського міськогосуду Миколаївської області від 23.12.2010 року з [PERSON] вже було стягнено заборгованість за зазначеним кредитним договором станом на 21.10.2010, просив стягнути залишок заборгованості з останнього станом на 09.02.2016 року в сумі 52 026, 07 дол. США, яка складається з: 7 927, 29 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 936,04 дол. США заборгованість по комісії; 41 162, 74 дол. США пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи без його участі. Також надав до суду розрахунок заборгованості за період з 21.10.2010 року по 09.02.2016 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином (а.с. 204). Згідно наданих ним раніше у судових засіданнях пояснень та письмових заперечень, останній заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що у грудні 2010 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до нього, яким було стягнуто заборгованість за кредитним договором № NKVPAK10730101 від 14.06.2007 року. Та в зв'язку з виконанням даного рішення, 02.11.2011 року Южноукраїнським міським відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у нього було вилучено автомобіль TOYOTA Prado 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова /шасі JTEBL29J905049431, реєстраційний номер ВЕ 7222АН, який на даний час знаходиться в ПАТ КБ ПриватБанк. Вважає, що фактично борг за даним кредитним договором повинен бути погашений за рахунок реалізації транспортного засобу. Однак в зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків державними виконавцями Южноукраїнського міського ВДВС ГУЮ в Миколаївській області автомобіль не реалізований, в зв'язку з чим борг не погашений та на нього нараховуються відсотки та пеня. Просив застосувати строки позовної давності щодо нарахованої пені. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду письмове клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі. В адресованих на адресу суду поясненнях щодо позовних вимог зазначено, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-242 від 01.07.2017 року виданий Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк коштів у сумі 300 244,98 грн. 22.05.2012 року даний виконавчий документ було повернуто за заявою стягувача № 1724 від 08.05.2012 року. Зазначив, що надати більш детальну інформацію по зазначеному виконавчому провадженню не виявляється можливим в зв'язку зі знищенням виконавчого провадження. Допитавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~ Обов'язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором передбачений також ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України.\~ \~\~ Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Судом встановлено, що 14 червня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № NKVPAK10730101, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу в розмірі 68 677, 39 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом - 0,84% на суму залишку заборгованості за кредитним договором; винагородою за надання фінансового інструменту в сумі 0,14 % від суми виданого кредиту. Кінцевим терміном повернення кредиту є 13 червня 2014 року. Забезпеченням виконання даного договору є застава автомобіля TOYOTA Prado 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова /шасі JTEBL29J905049431, реєстраційний номер ВЕ 7222АН (а.с. 10 12). 14 червня 2007 року було видано ордер розпорядження щодо видачі [PERSON] кредитних коштів згідно кредитного договору № NKVPAK10730101 від 14.06.2007 року (а.с. 13). В зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 грудня 2010 року по справі № 6-676/2010, з [PERSON] на користь ПАТ КБ було стягнено заборгованість за кредитним договором № NKVPAK10730101 від 14.06.2007 року, що утворилась станом на 21.10.2010 року у сумі 37 949, 97 дол. США, що еквівалентно 300 244, 98 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 05 січня 2011 року (а.с. 26 28). 02 листопада 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції [PERSON] було відкрите виконавче провадження згідно виконавчого листа № 2-242 виданого 01.07.2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк 300 244,98 грн. боргу за кредитним договором. Даною постановою також було накладено арешт на все належне майно [PERSON] (а.с. 53 54). Відповідно до протоколу огляду та затримання транспорту від 28.03.2011 року та постанови про припинення розшуку майна, 30 березня 2011 року державним виконавцем Колесниковою Г.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-251 від 06.10.2010 року виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області, про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] у розмірі 55827 грн. було встановлено місце знаходження майна боржника автомобіля TOYOTA Prado, реєстраційний номер ВЕ 7222АН (а.с. 70, 75). Згідно акту серії АА № 594535 04 квітня 2011 року було здійснено опис і арешт зазначеного автомобіля. При описі був присутній представник ПриватБанку за довіреністю [PERSON] Описане майно було передане для реалізації не раніше 10 днів з дня опису. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання [PERSON] (а.с. 71 74).22 травня 2012 року постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Южноукраїнського МУЮ виконавчий лист № 2-242 виданий 01.07.2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було повернуто стягувачу за його письмовою вимогою від 08 травня 2012 року № 1724 та припинено чинність арешту майна боржника (а.с. 55). Як вбачається з акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 26 лютого 2016 року в зв'язку з закінченням строків зберігання виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа № 2-242 виданого 01.07.2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк 300 244,98 грн. боргу за кредитним договором знищено (а.с. 56 58). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 вересня 2013 року було знято арешт накладений 09 березня 2011 року державним виконавцем на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме автомобіль TOYOTA Prado 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова /шасі JTEBL29J905049431, реєстраційний номер ВЕ 7222АН, належний на праві власності [PERSON] 31.01.2012 року ВДВС Южноукраїнського МУЮ було направлено [PERSON] повідомлення про оцінку арештованого майна, відповідно до якого у зв'язку з виконанням виконавчого листа № 2-242 виданого 01.07.2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк 300 244,98 грн. боргу за кредитним договором вартість описаного та арештованого майна - автомобіля TOYOTA Prado, реєстраційний номер ВЕ 7222АН становить 210 710 грн (а.с. 117). 29 березня 2012 року було здійснено переоцінку зазначеного майна, та відповідно до акту вартість автомобіля TOYOTA Prado, реєстраційний номер ВЕ 7222АН після уцінки складає 189 639,00 грн. (а.с. 118). Як вбачається з платіжного доручення № 1 від 19.09.2014 року та меморіального валютного ордеру № 1 від 19.09.2014 року, ПАТ КБ ПриватБанк на рахунок 147857, NK050V, [PERSON], [NUMBER], 29096054293782 було зараховано 14 748,58 дол. США (а.с. 119, 126). Згідно п. 7.2. кредитного договору саме зазначені рахунки відкриті для спрямування погашення заборгованості. Та, згідно виписки від 19.09.2014 року того ж дня зазначені кошти були зараховані в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № NKVPAK10730101 від 14.06.2007 року, що також підтверджується і наданим представником позивача розрахунком заборгованості (а.с. 125, 207 - 209). Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору Кошти отримані від позичальника для погашення заборгованості по Кредиту, насамперед направляються на відшкодування витрат Банку згідно п. 2.2.9., 2.3.8 цього Договору, далі пеню, далі комісію, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилась (у тому числі сума надана позичальником понад суму щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п. 6.8), далі комісії, далі винагороди, далі відсотки, далі тіло кредиту. Як вбачається з досліджених доказів, після реалізації заставного майна та направлення коштів на погашення платежів відповідно до зазначеного пункту договору, коштів від його реалізації не вистачило на повне погашення заборгованості. Наявність судового рішення про задоволення вимог Банку, яке не виконано відповідачем, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-1206цс 15 від 23 вересня 2015 року та є обов'язковою для застосування судами. Рішенням суду від грудня 2010 року заборгованість було стягнуто станом на 21.10.2010 року. Тому за період після вказаного рішення суду з 21.10.2010 року та по 09.02.2016 року, як заявлені позовні вимоги у цій справі, підлягає нарахуванню\~\~проценти, пеня та комісія. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 7.4. кредитного договору при порушенні Позичальником зобов'язань по кредитному договору, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,11% на місяць нараховані на суму непогашеної заборгованості за кредитом (а.с. 212). Нарахування заборгованості у зазначеному розмірі також підтверджується наданим розрахунком. Згідно з ст. 611 ЦК України\~в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед іншого це сплата неустойки. Забезпечення зобов'язання неустойкою передбачено також статтею 546 ЦК України.\~\~ Відповідно до ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п.4.1. кредитного договору передбачено нарахування пені в розмірі 3,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 21.10.2010 року по 09.02.2016 року загальний залишок заборгованості за процентами 9947,03 дол. США (257403, 24 грн.); заборгованість за комісією 3277, 44 дол. США (84 811,62 грн.); загальна сума нарахованої пені 20 955,00 дол. США (542260,85 грн.) (а.с. 210 - 212). Доказів, які б спростовували нараховані суми процентів та пені відповідачем суду не надано. \~Між тим, як вбачається з наданих розрахунків розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за договором, тобто розмір збитків, завданих Банку, а відтак з огляду на приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України\~та з урахуванням положень ст. 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-100цс 14 від 3 вересня 2014 року та є обов'язковою для застосування судами. У своїх запереченнях відповідач просить застосувати позовну давність щодо стягнення з нього пені. Тому, суд вважає за можливе, зменьшити розмір пені саме шляхом застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України), яка обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, початком перебігу позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив. Така правова позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, справа № 6-116цс13. Таким чином, беручи до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності (ч. 3 ст. 267 ЦК України), суд вважає що початок перебігу позовної давності слід рахувати з дня ухвалення попереднього рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості, а саме з 23 грудня 2010 року, та відповідно до наданого розрахунку, визначити розмір пені, який стягнути з відповідча, нарахований станом на 20 грудня 2011 року, яка складає 2335,67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 20 грудня 2011 року еквівалентно 18 638 грн. 64 коп. При цьому суд не приймає до уваги зараховані суми в розрахунку станом на 19 вересня 2014 року, оскільки дані суми були перераховані банком від реалізації заставного майна в рахунок погашення заборгованості згідно рішення суду від грудня 2010 року. Таким чином, беручи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку, що стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк підлягає заборгованість за кредитним договором за період з 21.10.2010 року по 09.02.2016 року, яка складається з заборгованості за процентами у сумі 9947,03 дол. США (що еквівалентно 257403,24 грн); заборгованість за комісією 3277,44 дол. США (що еквівалентно 84811, 62 грн) та пеня - 2335,67 грн. (що еквівалентно 18 638 грн. 64 коп.), а всього 15560, 14 дол. США (що еквівалентно 360853,50 грн). Згідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача належать витрати по сплаті судового збору в сумі 5412,80 грн. (360853,50 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 1,5% від ціни позову).

Outcome: partial