Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

позивач подав до суду позовну заяву, яку в подальшому уточнив та остаточно просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором займу від 21 лютого 2017 року в загальному розмірі 331874,50 гривень; суму витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 21 лютого 2017 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 282629,00 гривень, що згідно з курсом НБУ є еквівалентом 10460,00 доларів США, зі строком повернення не пізніше 21 лютого 2018 року, вказаний договір позики було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Ж.Є., реєстр № 141. Відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернула позичену суму грошей до 21 лютого 2018 року; на вимоги позивача щодо повернення отриманих грошових коштів відповідач не реагує. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом про\~примусове стягнення\~з відповідача\~суми боргу в загальному розмірі 331874,50 гривень, з яких сума основного боргу в розмірі 282629,00 гривень; інфляційні витрати в розмірі 32615,39 гривень, 3% річних в розмірі 16630,11 гривень. Крім того, при зверненні до суду позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2020 року відкрито провадження по справі. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги свого довірителя, просив справу слухати за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні заявлених вимог за їх безпідставністю та пояснив, що вказаний правочин є удаваним і безгрошовим, оскільки грошові кошти позивачем відповідачу не передавались, а відповідач отримала від позивача на реалізацію товар (костюми). Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір займу, який посвідчений 21 лютого 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Ж.Є., реєстр № 141. Відповідно до умов даного договору позикодавець [PERSON] надав позичальникові [PERSON] грошові кошти у сумі 282629,00 гривень, що є еквівалентом 10460,00 доларів США згідно курсу НБУ та не повинна перевищувати або занижувати цієї суми на день повернення боргу. Відповідно до п. 2 договору займу, угода є безпроцентною, остаточний розрахунок щодо повернення суми займу має бути здійснено не пізніше 21 лютого 2018 року. Відповідач у встановлені договором строку суму боргу не повернула, тому відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу складає 331874,50 гривень (331874,50 гривень = 282629,00 гривень + 32615,39 гривень + 16630,10 гривень), з яких: - заборгованість за основною сумою позики - 282629,00 гривень; - інфляційні збитки за період з 22 лютого 201 року до 07 лютого 2020 року 32615,39 гривень; - сума 3% річних за період з 22 лютого 2018 року по 07 лютого 2020 року 16630,10 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов`язання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення боргу у встановлений строк не виконала, тому сума займу, у загальному розмірі 331874,50 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку, при цьому посилання представника відповідача, що правочин є удаваним і безгрошовим, суд розцінює критично і не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано безспірних, належних та допустимих доказів, що вона мала з позивачем угоду іншу ніж договір займу, а представник відповідача у судовому засіданні підтвердив відсутність письмових доказів, що відповідач отримала від позивача товар (костюми). Суд, також враховує, що відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором займу від 21 лютого 2017 року у добровільному порядку, а також про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. При звернення до суду позивачем були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень, що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 03 лютого 2020 року, укладеного між адвокатським бюро «Мицій та партнери» та [PERSON] ; розрахунком № 41 від 07 лютого 2020 року до Договору про надання професійної правничої допомоги від 03 лютого 2020 року; актом виконаних робіт (послуг) до Договору про надання професійної правничої допомоги від 03 лютого 2020 року; квитанцією № 4 від 10 лютого 2020 року про сплату грошових коштів у розмірі 3000,00 гривень. Враховуючи викладені обставини, суд, задовольняє вимоги позивача в повному обсязі. Відповідно до квитанції № 5 від 10 лютого 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3318,80 гривень. Питання про розподіл судових витрат, суд, вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved