Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (наразі найменується АТ КБ «ПРИВАТ БАНК») 16.12.2009 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 16940,10 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 16.12.2009 року між позивачем та [PERSON] укладено договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Однак відповідач [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 31.08.2016 року утворилась заборгованість у сумі 16940 грн. 10 коп. (шістнадцять тисячі дев`ятсот сорок гривень 10 коп.), яка складається з: 1190,64 грн. - тіло кредиту; 11566,60 грн. - відсотки за користування кредитом; 2900,00 грн. - пеня та комісія; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 782,86 грн. - штраф (процентна складова), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2016 р. вищевказані позовні вимоги задоволені повністю. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2019 р. вищевказане заочне рішення скасоване, призначений новий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. Відповідач у встановлений судом строк, у вищезазначеній ухвалі суду, відзиву на позов не надавав. В заяві про перегляд заочного рішення викладена позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог, відповідно до якої відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної даності, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності у разі його неявки. Про час, дату та місце слухання справи повідомлений. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити з раніше зазначених підстав. Суд, вислухав пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.12.2009 року відповідач [PERSON] звернувся до ЗAT КБ «ПРИВАТ БАНК» правонаступником якого є ПАТ КБ ««ПРИВАТ БАНК» (наразі іменується АТ КБ ««ПРИВАТ БАНК») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16.12.2009 року (а.с.111), згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитним коштами у розмірі 2,5 в місяць з розрахунку 360 днів у році. Відповідно до цієї заяви [PERSON] , погоджується з тим, що дана заява від 16.12.2009 р. разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є укладений між ним та ЗAT КБ «ПРИВАТ БАНК» договір про надання банківських послуг. Також в заяві зазначено, що своїм підписом він підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в даному Банку. За домовленими сторонами умовами, зазначеними в цій заяві, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії карти. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватись, як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з платіжної картки № [NUMBER] . Банк має право в будь-який момент збільшувати, зменшувати, або анулювати кредитний ліміт. Відповідно до інформації, яка міститься у вищевказаній заяві від 16.12.2009 р., що на її підставі відкритий картковий рахунок 16.12.2009 р. та 28.12.2009 р. [PERSON] була видана кредитна картка № [NUMBER] . Також відповідач підписав не лише заяву від 16.12.2009 року, а й Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.12.2009 р. (а.с. 112), в якій зазначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом (2,5 % в місяць), встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами (до 25 числа місяця, наступного за звітним), розмір пені за прострочення зобов`язання - це сума двох видів пені, а саме: 1-й вид пені = базова процентна ставка за договором/30 (нараховуються за кожен день прострочення); 2-й вид пені = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентів 5 чи більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; інше. Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] (а.с.114), кредитний ліміт змінювався в період з грудня 2014 р. по травень 2014 р. в межах суми від 500,00 грн. до 1800,00 грн. Остання зміна кредитного ліміту 05.05.2014 р. - встановлення кредитного ліміту в сумі 1200 грн. Відповідно до довідки, наданої позивачем (а.с. 113) на підставі вищевказаного кредитного договору [PERSON] були видані три кредитні картки, строк дії останньої № [NUMBER] з 13.01.2014 р. до 07.2016 р. З виписки кредитного рахунку [PERSON] , відкритого на підставі вищезазначеної заяви (а.с. 139-145), вбачається, що останній активно та систематично користувався кредитними коштами з карткового рахунку відкритого на підставі кредитного договору, укладеного між сторонами по справі (здійснював покупку товарів, переведення коштів на інші карткові рахунки, знімав готівку через банкомати, періодично поповнював картковий рахунок), передостанній здійснений платіж - 08.10.2013 р., останній - 10.01.2014 р. Представником відповідача суду не надано доказів на спростування вищезазначених обставин. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З вищевказаної виписки кредитного рахунку [PERSON] вбачається, що останній систематично не належним чином виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, погоджені сторонами по справі у вищевказаній заяві про надання банківських послуг від 16.12.2009 р. та у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.12.2009 р., що призвело до виникнення кредитної заборгованості по даним платежам. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за даним кредитним договором, станом на 31.08.2016 року за даним кредитним договором утворилась заборгованість у загальній сумі 16940 грн. 10 коп., яка складається з: 1190,64 грн. - тіло кредиту; 11566,60 грн. - відсотки за користування кредитом; 2900,00 грн. - пеня та комісія; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 782,86 грн. - штраф (процентна складова). Доказами, які підтверджують наявність вищевказаної заборгованості у відповідача по сплаті тіла кредиту та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій, в даному випадку виписка з особового рахунку. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1190,64 грн. є обґрунтованими. Суд частково погоджується із заявленою позивачем у вищевказаному розрахунку суми заборгованості по процентам з урахуванням наступного. За погодженими сторонами умовами кредитування у вищевказаній заяві про надання банківських послуг від 16.12.2009 р. та у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.12.2009 р., проценти за користування [PERSON] кредитними коштами мали нараховуватись у розмірі 2,5 % в місяць (30 % на рік), домовленість щодо подальшої зміни позивачем процентної ставки за даним кредитним договором, в тому числі в односторонньому порядку в цій заяві та Довідці відсутні. При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти у погодженому сторонами розмірі (2,5 % в місяць) Банком нараховувались в період з грудня 2009 р. по серпень 2014 р. (включно), з вересня 2014 р. вже нараховувалась процентна ставка у розмірі 2,9 % на місяць, а з квітня 2015 р. у розмірі - 3,6 % на місяць. Банк обґрунтовує зміну розміру процентної ставки та нарахування заявленої заборгованості по процентами посиланням на Умови та правил надання банківських послуг. Позивачем до позовної заяви додано Копію Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані. Оцінюючі даний письмовий доказ, суд враховує правову позицію Верховного Суду, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Висновки вказаної правової позиції Великої Палати зводяться до того, що банк, обґрунтовуючи наявність та розмір заборгованості, зокрема і окремих частин такої заборгованості, повинен надати підтвердження узгодження із позичальником саме тих умов, за якими таку заборгованість нараховує. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять датованого підпису позичальника, а тому суд критично ставиться до даного письмового доказу та визнає його неналежним доказом по справі, оскільки не можливо достеменно знати, що позичальник був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг в тій редакції, що надана суду. З огляду на вищезазначене, позивачем не доведені підстави для зміни ним процентної ставки по цьому кредитному договору в односторонньому порядку. Тому розрахована за збільшеними Банком процентними ставками заборгованість є порушенням приписів статті 1056-1 ЦК України і не може бути вмінена відповідачу до стягнення. Також, з досліджених судом доказів вбачається, що строком кредитування по даному кредитному договору є період з 16.12.2009 р. по липень 2016 р. (по кінцевий строк дії останньої кредитної картки, виданої позивачем відповідачу за цим кредитним договором). При цьому позивач продовжив нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку кредитування, що суперечить погодженим сторонами домовленостям, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування. Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12. З урахуванням вищезазначеного з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам за період з 16.12.2009 р. по 31 липня 2016 р. (включно) з розрахунку погодженої сторонами процентної ставки - 2,5 % на місяць. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 31.08.2014 р. (остання дата нарахування заборгованість за відсотковою ставкою 2,5% в місяць) заборгованість за процентами, нарахованими за узгодженою процентною ставкою, ставила 524,89 грн. За подальший період проценти слід розрахувати також за базовою ставкою 2,5% в місяць (30 % річних з урахуванням, що 360 днів у році): - з 01.09.2014 р. по 31.07.2016 р. сума кредиту становила 1190,64 грн., тому сума відсотків буде становити: 1190,64 х 30: 100 : 360 х 728 (днів прострочення сплати процентів за даний період) = 722,32 грн. Отже, всього заборгованість по відсоткам за весь період стягнення становить: 524,89 грн. + 722,32 грн. = 1247,21 грн., тому саме такий розмір заборгованості по відсоткам підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За погодженими сторонами умовами кредитування у вищевказаній заяві про надання банківських послуг від 16.12.2009 р. та у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.12.2009 р., передбачена сплата позичальником пені за несвоєчасне погашення заборгованості та погоджений її розмір, та комісій. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц ( провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 640/7146/16-ц. З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення пені, комісії в межах строку кредитування. Відповідачем заявлено про застосування строків позовної даності до пред`явлених позовних вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Враховуючи, що останній платіж на погашення заборгованості по тілу кредиту та процентів за кредит відповідачем здійснено позичальником у січні 2014 року, а строк повного погашеннясум кредиту настав 31 липня 2016 року, банк звернувся з даним позовом 22 вересня 2016 року, суд приходить до висновку, що загальна позовна давність до позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1190,64 грн. та встановленої судом суми заборгованості по процентам у розмірі 1247,21 грн. не спливла, тому дані суми підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ІІК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. З огляду на те що останній платіж здійснено позичальником у січні 2014 року, банк звернувся з позовом 22 вересня 2016 року, тому заборгованість за пенею має бути стягнута з відповідача на користь позивача за період з 22 вересня 2015 року (1 рік до звернення до суду) до 31 липня 2016 року (закінчення строку кредитування), що згідно розрахунку заборгованості становить 1100 грн. Враховуючи, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1190,64 грн., заборгованість по процентам у розмірі 1247,21 грн., заборгованість по пені та комісіям у розмірі 1100,00 грн., що в загальній сумі складає 3537,85 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред`явленні позовних вимог сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн., в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: у розмірі 287,73 грн.

Outcome: partial