Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитні договори №738/52-Д та №738/51-Д. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 25 січня 2016 року має заборгованість в розмірі 478 222,00 доларів США та 174 423,69 доларів США за кожним відповідно. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача Антонюк О.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у письмових поясненнях. Крім того, просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Заслухавши думку представника відповідача Антонюка О.М [PERSON] , врахувавши заяву представника позивача [PERSON] про розгляд справи у відсутність представника АТ «Укрсоцбанк» від 19.11.2019 року, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що 28 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір №738/52-Д, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 250 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 13,5% річних згідно графіку погашень до 27 травня 2023 року. Цього ж дня між сторонами укладено аналогічний договір з строком погашення\~ до 27 травня 2023 року на суму 92 000 доларів США. З розрахунку заборгованості слідує, що станом на 26 січня 2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №738/52-Д у розмірі 478 222,00 доларів США, з яких 245 762,71 доларів США - заборгованість за кредитом, 232 459.29 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Та за кредитним договором №738/51-Д 174 423,69 доларів США, з яких 88 933,34 доларів США - заборгованість за кредитом, 85 490,35 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом.\~ Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Приписами статті 1084 Цивільного кодексу України, визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Поряд з цим, направленя вимоги про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Водночас ЄСПЛ зазначив, що термін позовної давності, є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як слідує з рохрахунку заборгованості, останній платіж було здіснено 17 вересня 2012 року, відтак з наступного для чергового місяця в якому слід було здійснити щомісячний платіж розпочався строк позовної давності та продовжувався щодо кожного такого платежу. Водночас в договорах сторони визначили строк дії та щомісячні погашення боргу до 27.05.2023 року. В тому числі угоди містять платежі, які включають в себе відповідно до пунктів 1.1 відсотки та комісії за погашення кредиту виходячи з відсоткової ставки 13,5% річних, проте складові платежів не відокремлені. Між тим, враховуючи що розрахунок заборгованості має орфографічні помилки, не містить калькуляцію відсотків за кожним щомісячним платежем за час дії договору, обрахувати суму відсотків, які слід стягнути за останні три роки, які передували зверненню до суду, тобто з 29.02.2013 року по 01.03.2016 року, в тому числі з кредитних договорів не виявляється можливим. Тому позов в цій частині є необгрунтованим в силу ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Щодо основної суми боргу, суд вважає її обгрунтованою та такою що підлягає стягненню з відповідача в межах строку позовної давності згідно розрахунку 175 141,21 доларів США по кредитному договору №738/52-Д та 63 377,84 доларів США згідно договору №738/51-Д.\~ Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 та узагальнений в постанові Великої Палати Верховного Суду № 444/9519/12.\~ Відтак підлягає стягеннню загальна сума боргу в розмірі 238 519,05 доларів США, що складає згідно офіційного курсу НБУ 5 755 464,67 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 57\~554,64 грн.

Outcome: partial