Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач ПАТ «ПУМБ» звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва в якому просив визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] ; виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 09.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5756847 за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 25 000 доларів США. В якості забезпечення виконання [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором 21.08.2017 року державним реєстратором було зареєстровано за позивачем право власності на предмет іпотеки на підстав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.08.2017 року, тобто до позивача перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що проживання та реєстрація відповідачів перешкоджають банку реалізовувати право власності, самостійно відповідачі помешкання не звільняють, позивач просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] з наданням іншого житлового приміщення - будинку [ADDRESS] та визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив розглянути справу з урахуванням прав та інтересів дітей [PERSON] та [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом досліджено договір іпотеки від 09.10.2007 року згідно якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] іпотекодержателю ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» в рахунок забезпечення виконання всіх зобов`язань [PERSON] перед ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» за кредитним договором № 5756847 від 09.10.2007 року. З договору іпотеки вбачається, що спірна квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Судом досліджено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2017 року згідно якої Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є власником квартири [ADDRESS] . Судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.04.2018 року згідно якої Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є власником будинку [ADDRESS] . Судом досліджено довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут» №4444 від 14.11.2017 року згідно якої в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом досліджено повідомлення ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» від 29.08.2017 року надіслане [PERSON] з проханням забезпечити звільнення квартири [ADDRESS] . Судом досліджено свідоцтво про одруження від 30.11.2001 року згідно якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом досліджено свідоцтво про народження серії № [NUMBER] згідно якого [PERSON] родилася [INFO] , в графі батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Судом досліджено заяву позивача від 15.05.2019р. згідно якої у разі задоволення позовних вимог про виселення відповідачів надати останнім жиле приміщення, що належить позивачу за адресою: будинок [ADDRESS] . Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Статтею 109 Житлового кодексу України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Судом встановлено, що предметом кредитного договору № 5756847 від 09 жовтня 2007 року було надання кредиту у розмірі 25 000 дол. США. Беручи до уваги, що квартира, на яку позивач набув права власності у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки не була придбана за рахунок кредиту, то вимоги банку про виселення відповідачів відповідають вимогам ст.109 ЖК України. Щодо вирішення питання про виселення неповнолітніх дітей, то слід вказати наступне. За змістом положень ст.ст.2,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання. Як встановлено ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Враховуючи вище викладене, забезпечення своїх дітей належними умовами, в тому числі і житловими, є обов`язком батьків, таким чином, це не є законною та обґрунтованою підставою для порушення майнових прав позивача на вільне користування та розпорядження його власністю, через що суд вважає, що позовні вимоги про виселення відповідачів підлягають задоволенню. Щодо вимоги про зняття відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Дана вимога позивача направлена в майбутнє, суд же згідно ст.2 ЦПК України вирішує справи для захисту порушеного права особи. Враховуючи викладене, рішення суду про виселення є самостійною підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, тому у задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 1762 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved