Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні та вихованні; -відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться її вихованням; -відповідач офіційно ніде не працює, однак виїжджає на сезонні роботи у Чехію і заробляє по 1500доларів США в місяць, а тому може надавати достатню матеріальну допомогу на утримання дитини, звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі по 2000грн. щомісячно, до досягнення донькою повноліття, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] за участі її представника [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Також позивач пояснила, що їх з відповідачем донька потребує щорічного лікування в санаторії в м.Одесі, оскільки у неї захворювання лівого ока. В судовому засіданні відповідач [PERSON] за участі його представника [PERSON] фактично позов визнав частково та пояснив, що: -він дійсно працює на заробітках в Чехії, але не постійно і його дохід значно менше, ніж 1500доларів США, як вказує позивач в своєму позові; -цей дохід у нього нерегулярний, а тому він не має можливості сплачувати позивачу на утримання дитини 2000грн. щомісячно; -йому відомо, що його дитина потребує один раз на рік проходити лікування в санаторії в м.Одесі і до цього часу він це лікування дитині постійно оплачував; -він вважає, що позивач не надала суду належних доказів тих обставин, на які вона посилається в своєму позові; -він вважає, що позивач ввела в оману суд, подавши позов про стягнення аліментів до суду ще 6 листопада 2014 року, оскільки вони тоді проживали однією сімєю, в одному будинку, він повністю забезпечував і дружину, і дитину, і позивачу було достовірно відомо, що він знаходиться в Чехії та не може бути присутнім в суді і подати заперечення на позов; про заочне рішення суду про стягнення з нього аліментів від 2 грудня 2014 року йому стало відомо тільки 1серпня 2016 року і він одразу ж подав заяву про скасування заочного рішення суду від 2 грудня 2014 року і це рішення було скасовано, а тому він вважає, що суд повинен стягнути з нього аліменти на утримання доньки не з дня звернення позивача до суду 6 листопада 2014 року, а з моменту його звернення до суду з заявою про відміну заочного рішення суду з 9 серпня 2016 року. Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та відповідачем в одному будинку, у дитини захворювання лівого ока і вона потребує щорічне лікування в санаторії в м.Одесі, що підтверджується: свідоцтвом про одруження /а.с.3/, свідоцтвом про народження дитини /а.с.5/, довідкою №1123 від 31.10.2014 року, виданою виконавчим комітетом Нижньоселищенської сільської ради /а.с.4/ та довідкою Хустської районної поліклініки /а.с.37/. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вказала позивач у своєму позові - їй відомо, що відповідач виїжджає на заробітки до Чехії, де заробляє по 1500доларів США щомісячно, та має можливість сплачувати аліменти по 2000грн. щомісячно, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надала. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для її нормального утримання і виховання, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій суму з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2016 року - 1455грн., з 1травня - 1531грн., з 1 грудня - 1689грн.; -жодних належних доказів про обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, позивач суду не надала, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 850грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду довідка Хустської районної поліклініки про те, що у дитини [PERSON], [INFO], є захворювання лівого ока і вона потребує щорічне лікування в санаторії в м.Одесі не є належним доказом при визначення щомісячного розміру аліментів, оскільки ця довідка не є доказом того, що дитина потребує якогось щоденного лікування, на яке потрібні щомісячні кошти. Ця довідка, на думку суду, відноситься до додаткових витрат /відповідно до ст.185 СК України/, що викликані особливими обставинами /хворобою дитини/, про стягнення яких позивач позовної вимоги не заявляє. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України: аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Але, враховуючи те, що: -позивач [PERSON], подаючи 6 листопада 2014 року позов до свого чоловіка [PERSON], перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі /перебуває з ним в шлюбі і до теперішнього часу/, проживала тоді і проживає до теперішнього часу з ним в одному будинку; -не представила суду ніяких доказів, що неповнолітня дитина весь цей час перебувала тільки на її утриманні; -їй було достовірно відомо про те, що її чоловік відповідач [PERSON] знаходиться за межами України /а.с.25/, а тому не може зявитися до суду на розгляд справи про стягнення з нього аліментів і взагалі не може знати про стягнення з нього аліментів; -відповідачу нічого не було відомо про стягнення з нього аліментів за рішенням Хустського районного суду від 2 грудня 2014 року; -за період з 6 листопада 2014 року по 1 серпня 2016 року /коли відповідачу стало відомо про рішення суду від 2 грудня 2014 року/ заборгованість по аліментним платежам буде становити близько 16800грн.; -ця заборгованість виникла не тому, що відповідач якимсь чином ухилявся від стягнення з нього аліментів, а виникла у звязку з тим, що відповідачу не було відомо про наявність рішення Хустського районного суду від 2 грудня 2014 року про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 800грн. щомісячно, починаючи з 6листопада 2014 року, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача не з дати звернення позивача до суду з 6листопада 2014 року, а з 9 серпня 2016 року з дати звернення відповідача до суду з заявою про скасування заочного рішення Хустського районного суду від 2 грудня 2014 року. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial