Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач ПАТ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що 04.03.2011 року між ПАТ [PERSON] банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмір 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак всупереч договірним зобов'язанням у встановлені графіком терміни позичальником не повернуто належні грошові кошти, в результаті чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. У звязку з цим сума боргу станом на 31.07.2016 року складає 38072.13 грн., які й просили стягнути з [PERSON] на користь банку, а також судовий збір у розмірі 1378,00 грн. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Також просив стягнути з відповідача витрати, повязані з публікацією оголошення про виклик відповідача до суду у засобах масової інформації. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовими повідомленнями та відповідним оголошенням в газеті «Урядовий курєр», про причини своєї неявки суду не повідомив, у звязку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, з матеріалів справи встановлено, що 04.03.2011 року між ПАТ [PERSON] банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмір 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-38). Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України відповідач не платив щомісячні платежі на повернення кредиту у строк, встановлений кредитним договором, зокрема, відповідно до графіку погашення кредиту, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а. с. 6-7). У зв'язку з порушенням зобов'язань по кредитному договору та відповідно до згаданого у рішенні розрахунку станом на 31.07.2016 р. відповідач має заборгованість у розмірі 38072.13 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом 4736.23 гривень; - заборгованості по процентам за користування кредитом 28146.75 гривень; - штраф за пенею та комісією 2900.00 гривень; - штраф (фіксована частка) 500.00 гривень, штраф (процентна складова) 1789.15 гривень. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, з урахуванням наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що виникла у звязку з порушенням кредитного зобовязання у загальному розмірі 38072.13 гривень. Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, які були понесені ним у зв'язку із зверненням до суду по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. (а.с. 1), а також витрати, повязані з публікацією оголошення про виклик відповідача до суду у засобах масової інформації в сумі 420 грн., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України, оскільки ці витрати, які підтверджені документально квитанціями, залученими до матеріалів справи, є судовими витратами, які у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved