Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач - ПАТ «СК «Універсальна», через представника звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду. Вимоги позову обґрунтовано наступним. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2018 року [PERSON] визнано винним у настанні дорожньо-транспортної, яка сталося 27.06.2018 року в м. Києві за участю автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Hyundai» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] .У результаті вищезазначеної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ «СК «Універсальна», , згідно з умовами договору страхування № 3125/261/000111 від 06.04.2018 року, транспортний засіб «Hyundai» д.н.з [NUMBER] , який належить [PERSON] .Власник пошкодженого автомобіля 02.07.2018 року звернувся до Позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту.Згідно з умовами договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, рахунку СТО, та інших зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 14 380,55 грн. на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням №150972 від 13.08.2018 року.Претензією № 459 від 19.03.2019 року Позивач письмово повідомив Відповідача щодо необхідності виплати на й користь грошових коштів, проте відповідь не надійшла, а кошти не були виплачені. Посилаючись на викладені обставини справи, позивач просить суд: стягнути з Відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 14 380,55 грн. на користь ПАТ «СК «Універсальна» та покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року відкрито провадження в справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2018 року [PERSON] визнано винним у настанні дорожньо-транспортної, яка сталося 27.06.2018 року в м. Києві за участю автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Hyundai» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У результаті вищезазначеної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ «СК «Універсальна», , згідно з умовами договору страхування № 3125/261/000111 від 06.04.2018 року, транспортний засіб «Hyundai» д.н.з [NUMBER] , який належить [PERSON] . Власник пошкодженого автомобіля 02.07.2018 року звернувся до Позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Згідно з умовами договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, рахунку СТО, та інших зібраних по справі документів було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 14 380,55 грн. на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням №150972 від 13.08.2018 року. Претензією № 459 від 19.03.2019 року Позивач письмово повідомив Відповідача щодо необхідності виплати на й користь грошових коштів, проте відповідь не надійшла, а кошти не були виплачені. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1,2 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст.ст. 77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд вважає, що вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 14 380 грн. 55 коп. є обґрунтованими і підлягає до задоволенню, оскільки Позивачем доведено актуальність відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на судовий збір.

Outcome: approved