Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 12\~308 грн. 74 коп. і судові витрати, посилаючись на те, що 30.05.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPС0RK10023719, згідно з вимогами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 447 грн. на купівлю ТНС зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії щомісяця в період сплати в розмірі 0,60 % з кінцевим терміном повернення 30.05.2006 року. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту і відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, в позовній заяві просив на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30.05.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач (банк), і [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № ZPС0RK10023719, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 447 грн. на купівлю ТНС, з кінцевим терміном повернення 30.05.2006 року включно, на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування, а [PERSON], в свою чергу, зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії щомісяця в період сплати в розмірі 0,60 % в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (а.с. 7-8). Пунктом 1.2 кредитного договору № ZPС0RK10023719 від 30.05.2005 року передбачено, що періодом сплати необхідно вважати період з «30» по «06» число кожного місяця. Щомісячно в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 129 грн. 34 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору № ZPС0RK10023719 від 30.05.2005 року при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% від суми залишку непогашеного кредиту. Однак [PERSON] вимоги кредитного договору № ZPС0RK10023719 від 30.05.2005 року не виконує, в обумовлені строки кредит і відсотки по ньому не сплачує. Станом на 17.01.2017 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором № ZPС0RK10023719 від 30.05.2005 року, а саме: 950 грн. 24 коп. заборгованість за кредитом, 7\~495 грн. 17 коп. заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 26 грн. 04 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 22\~206 грн. 33 коп. пеня за несвоєчасність виконань зобовязань за договором. У звязку з тим, що за заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2014 року, було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 18\~369 грн. 04 коп. (а.с. 4-5), тому сума заборгованості за кредитним договором № ZPС0RK10023719 від 30.05.2005 станом на 17.01.2017 року становить 12\~308 грн. 74 коп. (а.с. 6). Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останній заходів до погашення заборгованості у повному обсязі не вжив. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № ZPС0RK10023719 від 30.05.2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу кредит. Однак [PERSON] порушив вимоги кредитного договору № ZPС0RK10023719 від 30.05.2005 року, а саме не виконав в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту, комісії і відсотків по ньому. Тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках, комісії і пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. У звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved