Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» у квітні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20838,12 гривень за кредитним договором №б/н від 07.06.2010 року, яка складається з наступного: 16110,80 гривень - заборгованість за кредитом; 3258,84 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 968,48 гривень - штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 1762 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.06.2010 року відповідач отримав кредит в розмірі 16200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік у сумі залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач станом на 31.03.2018 року не виконує вказані зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 20838,12 гривень за кредитним договором №б/н від 07.06.2010 року, яка складається з наступного : 16110,80 гривень - заборгованість за кредитом; 3258,84 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 968,48 гривень - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 05.05.2018 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11.07.2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20838,12 гривень та судовий збір у розмірі 1762 гривень (а.с.60-61). Відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 11.07.2018 року, в якій просив скасувати заочне рішення суду та призначити справу до розгляду. Вказав, що він не отримував судові повістки, про рішення суду йому не було відомо. Також, він не погоджується з рішенням суду, виходячи з наступного. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, враховуючи те, що відповідачу не було відомо про час та місце судового розгляду цивільної справи та фактично він був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування строку позовної давності відносно позовних вимог (а.с.69-73). Ухвалою суду від 19.12.2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 11.07.2018 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.82). Представником позивача подано до суду відзив на заяву, в якій позивач просить позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі. Вказав, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Згідно даного договору, відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 09.2014 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 20.04.2018 року, до спливу строку позовної давності (а.с.93- 99). До суду надійшла заява представника відповідача, в якій [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності (а.с.137-138). В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, надав відзив на заяву, документи та в матеріалах справи наявне клопотання сторони позивача про розгляд справи у відсутність свого представника. Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність представника позивача, враховуючи положення ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач пропустив строк позовної даності. Вказав, що відповідач підписав лише заяву-анкету, а додані Умови та правила, Тарифи не підписував. Фактично [PERSON] погасив кредит повністю. Останній раз відповідач користувався карткою 25.02.2013 року, вніс 1000 гривень. Змінена картка діяла до 09.2014 року, до суду позивач звернувся 20.04.2018 року, пропустивши строк позовної давності. Посилання на строк позовної давності у 50 років, передбачений у Правилах, є безпідставними, оскільки Умови та Правила відповідач не підписував, з ними не знайомий. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 07.06.2010 року [PERSON] з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк» (а.с.8 - заява), в якій відповідач висловив згоду на укладення договору з банком шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодився, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено ліміт 16200 гривень. Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.03.2018 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 20838,12 гривень за кредитним договором №б/н від 07.06.2010 року, яка складається з наступного : 16110,80 гривень - заборгованість за кредитом; 3258,84 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 968,48 гривень - штраф (процентна складова), Згідно пояснень сторони відповідача, розрахунку позивача (а.с.5-7), виписки по рахунку відповідача (а.с.102-112), останній платіж на погашення заборгованості було зроблено 25.02.2013 року в розмірі 1000 гривень. Інших дій з платіжною карткою відповідач не здійснював. Згідно виписки по рахунку, з 08.06.2015 року здійснювалося автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки відповідача. Позивач наполягає на тому, що відповідач повинен сплатити банку заборгованість по кредиту в загальній сумі 20838,12гривень. Відповідач заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд також враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що згідно з п. 1.1.7.31 Умов і Правил надання банківських послуг, строк позовної давності щодо заборгованості по всіх її складових, що нараховані банком у відповідності до умов договору, визначено у 50 років. Проте, суд не може визнати законність такого погодження збільшеного строку позовної давності шляхом приєднання до вказаних Умов і Правил, оскільки такий спосіб погодження суперечить положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України, згідно з якою договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Тому в даному випадку суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Останній платіж відповідач здійснив 25.02.2013 року, а строк дії картки закінчився 09.2014 року. Тобто трирічний строк позовної давності з останнього платежу сплив 25.02.2016 року, а з дати закінчення строку дії картки - 09.2017 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 24.04.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Що стосується автоматичного списання позивачем заборгованості відповідача, суд зазначає наступне. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі 6-2891цс16 від 08.11.2017 року. Таким чином, позов про стягнення заборгованості представником банку поданий у квітні 2018 року, відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності, позивач не заявляв про поважність причин пропуску строку позовної давності, тому суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити за пропуском трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed