Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 3264,58 доларів США, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року, останній отримав кредит на поточні потреби у розмірі 18500,00 доларів США, строком погашення не пізніше 20.04.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 24 проценти річних та підвищеної процентної ставки у разі прострочення платежу 72 проценти річних. Також 12.05.2008 року в якості забезпечення наданого кредиту за кредитним договором №CL40931 від 12.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений договір поруки №CL40931, на підставі якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] його зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо суми заборгованості не заперечував, однак просив суд відстрочити виконання рішення суду строком на три місяці. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~ Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» (банк), та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №CL40931, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 18500,00 доларів США з оплатою за користування кредитом по процентній ставці 24 відсотків річних та підвищеної процентної ставки у разі прострочення платежу 72 відсотки річних щомісячно, а [PERSON], в свою чергу, зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 20.04.2015 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с.6-11, 12, 13-15). Згідно з п.2.1 кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року проценти на Кредит обчислюються, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, що складається з 360 днів (фактична кількість/360), включаючи дату надання кредиту, в яку вони починають нараховуватися, але не включаючи дату фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до п.2.2 кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року проценти нараховуються на щомісячній основі на суму несплаченого щоденного залишку кредиту. Пунктом 2.4 кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року встановлено, що за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати щомісячного платежу) встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана у Додатку 1 до договору (а.с.12). Підвищена процентна ставка за користування кредитом не застосовується (а застосовується процентна ставка у розмірі 0,0001% річних), якщо погашення простроченої суми основного боргу позичальника відбулося протягом перших трьох календарних днів з дати виникнення такого прострочення. Якщо оплата простроченої суми основного боргу позичальника не була здійсненна протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення. На підставі п.5.1 кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року погашення основної суми кредиту та сплата процентів здійснюються у формі щомісячних ануїтетних платежів у строки та сумах, що встановлені для сплати таких ануїтетних платежів. Відповідно до п.5.3 кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року позичальник зобов`язується щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування включно до такої дати відповідної суми коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у п.3.1. даного договору. Позичальник доручає кредитору самостійно направляти кошти на погашення заборгованості позичальника у порядку та черговості, визначених п.5.5 договору та іншими умовами договору. Згідно з п.6.6 кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року кредитор має право вимагати від позичальника достроково погасити кредит до настання остаточного строку/терміну погашення, а позичальник зобовязується на письмову вимогу кредитора достроково погасити кредит у повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором (якщо мають місце), що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги кредитора, зокрема, у разі затримки сплати частини кредиту та/або процентів за його користування принаймні за один календарний місяць. Відповідно до додатку 1 до кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року (а.с.12) процентна ставка (станом на день укладення договору) становить 24% річних, а підвищена процентна ставка (в разі прострочення платежу) становить 72% річних. 19.06.2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» (банк), та [PERSON] (позичальник) було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року (а.с.16-19, 20-22). 12.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №CL40931, на підставі якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] (боржник) його зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору (а.с.23-25). Згідно з п.1.3 договору поруки №CL40931 від 12.05.2008 року поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідно до п.1.4 договору поруки №CL40931 від 12.05.2008 року відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Однак, [PERSON] вимоги кредитного договору належним чином не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому у повному обсязі не сплачує. Так, за наданими позивачем довідками-розрахунками, із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №CL40931 від 12.05.2008 року станом на 11.06.2015 року складає 3264,58 доларів США, а саме: 2723,19 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 256,82 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 284,57 доларів США заборгованість по підвищеним процентам. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. На підставі ст.544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, останній порушує вимоги кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та процентів по ньому. Крім того, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є поручителем перед позивачем за виконання [PERSON] умов кредитного договору №CL40931 від 12.05.2008 року та солідарним боржником. У звязку з невиконанням позичальником [PERSON] вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від відповідачів виконання зобовязань по кредитному договору, які останні ігнорують. У звязку з цим, є підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту та відсотків по ньому, відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що уточнені позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Вирішуючи клопотання відповідача [PERSON] про відстрочку виконання рішення суду на строк до трьох місяців, суд виходить з наступного. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.14 Цивільного процесуального кодексу України та статті 124 Конституції України судові рішення обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст.217 Цивільного процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. При цьому, відстрочка виконання рішення суду можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім'ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Відповідно до положень ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. За практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року). Однак, відповідач [PERSON] не довів суду винятковий характер обставин, за яких він не може виконати рішення суду, не надав інформації про склад його сімї, доходи кожного з них, наявність нерухомого та рухомого майна, не довів суду, що має тяжке матеріальне становище. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для відстрочки рішення суду на даний час немає. Крім того, відповідно до ст.373 Цивільного процесуального кодексу України сторони можуть звернутися в суд з заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, під час виконання такого рішення. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, з урахуванням уточнених останнім позовних вимог, понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до стягнутих сум підлягають стягненню з відповідачів (3264,58 доларів США, що за курсом НБУ становить 70011,71 гривень / 100 х 1 = 700,11 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: approved