Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO] втратившою право користування житлом в будинку по [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік, посилаючись на те, що він є власником 3/10 частини житлового будинку по [ADDRESS], 7/10 частин належить його дружині [PERSON] Він проживає та зареєстрований у вказаному будинку з 31.07.1987 року. В будинку також зареєстрована його дочка [PERSON], яка в березні 2010 року виїхала на роботу в Росію, де мешкає по даний час. Зняти її з реєстрації місця проживання він немає можливості, оскільки дочка в Україну не приїжджає. А тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом, оскільки реєстрації дочки в будинку позбавляє його права оформити субсидію по оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить дану справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги позивача визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, а подала до суду заяву, в якій просить дану справу розглядати у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши позивача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником 3/10 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2013 року (а.с.4-5). 7/10 частин належить дружині позивача [PERSON] Позивач проживає та зареєстрований у вказаному будинку з 31.07.1987 року. В будинку також зареєстрована його дочка [PERSON], що стверджується копією будинкової книги (а.с.6-9), яка в березні 2010 року виїхала на роботу в Росію, де мешкає по даний час. Вказане підтверджується актом депутата Ватутінської міської ради від 17.08.2016 року (а.с.10) та показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який пояснив, що [PERSON] дійсно не проживає за вказаною адресою з 2010 року. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем надано суду належні та допустимі докази того, що відповідач не проживає у належному позивачеві будинку з 2010 року, не приймала та не приймає участі в його утриманні, її реєстрація в будинку, перешкоджає позивачеві користуватися та розпоряджатися будинком на власний розсуд. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Так, згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням. А тому суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнений на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід другої групи. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі ст.41, 55 Конституції України, ст.405 ЦК України та

Outcome: approved