Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначають, що відповідно до укладеного договору № 232253-CRED від 05.06.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 35000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення до 25.05.2011 року. Зазначають, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Вказують, що відповідач не надавав своєчасно позивачеві грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 03.02.2016 року має заборгованість 130556,11 дол. США., яка складається з наступного: 32047,81 дол. США - заборгованість за кредитом; 98508,30 дол. США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом. Зазначають, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Також посилаються на те, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 05.06.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 232253. Зазначають, що боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність. На основі вищезазначеного просять стягнути з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 115964,43 дол. США а також судові витрати: судовий збір у розмірі 45000 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у запереченнях. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 232253-CRED від 05.06.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 35 000 дол. США з кінцевим терміном повернення 25.05.2011 року. Згідно зі ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту Банк має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що у 2009 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення. Вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «ПриватБанку» надано право на реалізацію заставного автомобіля FREIGEHTLINER-120, контейнера на МТК «Калинівський ринок». Проте з моменту винесення рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» не здійснив жодних дій щодо виконання вказаного рішення суду, що призвело до нарахування значної суми відсотків. Судом встановлено, що при зверненні до суду із позовом про звернення стягнення, 21.01.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідачів було направлено претензійний лист з вимогою погасити борг перед банком у термін до 26.01.2009 року. Судом встановлено, що згідно п. 2.3.3. кредитного договору № 232253-CRED, укладеного 05.06.2008 р. при порушенні позичальником будь-якого із обовязків, передбачених умовами Договору, Банк має право змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплаті відсотків за його користування, виконання інших обовязків за Договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, за обовязками, строки виконання яких не наступили, строки вважаються такими, що наступили у вказану у повідомленні дату. В цю дату Позичальник зобовязується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користуванням, повністю виконати інші обовязки за Договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. В розумінні вищевказаної статті ЦК України та вказаного пункту кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначивши у претензійному листі дату повного повернення кредиту 26.01.2009 р., цим самим здійснив односторонню зміну умов кредитного договору і саме з цієї дати мав право в межах строку позовної давності звернутися до суду із позовом із вимогою про стягнення заборгованості, тобто до 26.01.2014 року. Позовна ж заява була подана тільки у квітні 2016 року, тобто за межами строків позовної давності. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язання за договором № 232253 cred між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 232253 cred від 05.06.2008 року. Відповідно до вимог ст. ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Судом встановлено, що відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором № 232253cred. Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Судом встановлено, що вимога, яка була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Згідно ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України передбачено порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання не предявить вимоги до поручителя. П. 10 договору поруки передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання зобовязання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У разі неналежного виконання зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, строк предявлення вимоги до поручителя потрібно відраховувати з 13 листопада 2008 року строк повернення чергового платежу згідно графіка. Тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором з простроченням строку для предявлення вимоги до поручителя. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким є правовий висновок зроблений Верховним Судом України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року, де ухвалено постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку. Згідно із приписами с. 360-7 ЦПК України ці висновки є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Outcome: dismissed