Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що 08 січня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач [PERSON] отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконала так як не надавала позивачу своєчасно грошові кошти для погашення кредитної заборгованості, у зв'язку з чим станом на 31 серпня 2014 року за нею перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 6166,89 грн. Тому позивач змушений пред'явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду даної позовної заяви, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 6166,89 грн. та судові витрати понесені ним при пред'явленні позову в сумі 243,6 грн. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду позивач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.ч.4-5 ст. 74 та ч.5 ст. 76 ЦПК України. При цьому, будучи присутнім в судових засіданнях, які відбулися раніше, представник за довіреністю позивача - Артеменко А.А. підтримав заявлені позивачем вимоги та просив їх задовольнити посилаючись при цьому на обставини викладені в позовній заяві. У зв'язку з чим та з урахуванням положень ст. 157 ЦПК України щодо розумності строку розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, що відповідає положенням ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог заявлених позивачем посилаючись на їх необґрунтованість, так як відповідно до пункту 9.12. Умов і правил надання банківських послуг, які разом із заявою відповідача до ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08 січня 2008 року складають кредитний договір, даний договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. В свою чергу строк дії кредитного ліміту встановленого позивачем для неї відповідав строку дії виданої їй платіжної картки № [NUMBER], а саме до грудня 2010 року. Тому відзначила, що позовні вимоги заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності у зв'язку з чим просила відмовити у їх задоволенні. Також зазначила, що всю суму одержаних кредитних коштів повернула позивачеві в повному обсязі, внаслідок чого вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими. В свою чергу відзначила, що за допомогою картки № [NUMBER] не одержувала грошові кошти в сел. Нижні Сірогози Херсонської області 25 лютого, 01 і 30 березня, 01, 02, 14 і 29 вересня 2010 року, а також їй невідомо чому 30 квітня 2009 року були списані кошти як комісія в сумі 375 грн. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив, що 08 січня 2008 року відповідач [PERSON] подала до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву, яка разом із Умовами і правилами надання банківських послуг складають між сторонами кредитний договір, згідно умов якого відповідач [PERSON] отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості складеного позивачем станом на 31 серпня 2014 року та доданого до позовної заяви за відповідачем [PERSON] перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 6166,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2165,25 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 1931,79 грн., заборгованості з пені та комісії за користування кредитом в сумі 1300 грн., штрафів у відповідності до умов пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у вигляді фіксованої частини 500 грн. та процентної складової 269,85 грн. Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг строк дії цього договору встановлено на протязі дванадцяти місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, останній автоматично лонгується на той же строк. Згідно відомостей з розрахунку заборгованості складеного позивачем станом на 31 серпня 2014 року про факт невиконання відповідачем [PERSON] умов даного договору позивачеві ПАТ КБ «ПриватБанк» стало відомо з 31 жовтня 2011 року, оскільки саме з даної дати у відповідача [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість, яка послідовно збільшувалась до суми, яка в свою чергу є предметом даного спору. При цьому, позивач подав в суд позовну заяву про стягнення згаданої суми заборгованості 20 жовтня 2014 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, пункт 1 ч.2 ст. 257 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В свою чергу ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така заява була зроблена відповідачем [PERSON] в своєму письмовому клопотанні від 03 лютого 2015 року (а.с.64-65). Тому суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитом в сумі 2165,25 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 1931,79 грн. пред'явлені позивачем в межах строку загальної позовної давності, в той час як позовні вимоги заявлені позивачем в частині про стягнення з відповідача на його користь заборгованості з пені та комісії за користування кредитом в сумі 1300 грн., а також штрафів у відповідності до умов пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у вигляді фіксованої частини 500 грн. та процентної складової 269,85 грн. пред'явлені позивачем з пропуском спеціального строку позовної давності, передбаченого пунктом 1 ч.2 ст. 257 ЦК України. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вище викладене суд вважає, що необхідним відмовити у задоволенні позову в частині щодо стягнення заборгованості з пені та комісії за користування кредитом в сумі 1300 грн., а також штрафів у відповідності до умов пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у вигляді фіксованої частини 500 грн. та процентної складової 269,85 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1. Позика глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України. Згідно положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, згідно змісту ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, позивач не надав суду доказів на підтвердження тих обставин, що саме відповідач [PERSON] використовуючи платіжну картку № [NUMBER] одержувала готівкою грошові кошти з банкомату № 4694 розташованому в магазині «Насолода» за адресою: Херсонська область, сел. Нижні Сірогози, вул. Височина, 1, а саме 25 лютого 2010 року в сумі 20 грн. зі сплатою комісії в розмірі 0,8 грн.; 01 березня 2010 року в сумі 1000 грн. і 200 грн. зі сплатою, відповідно, комісії в розмірі 40 грн. і 8 грн.; 30 березня 2010 року в сумі 650 грн. зі сплатою комісії в розмірі 26 грн.; 01 вересня 2010 року в сумі 100 грн. зі сплатою комісії в розмірі 4 грн.; 02 вересня 2010 року в сумі 50 грн. зі сплатою комісії в загальному розмірі 2 грн.; 14 вересня 2010 року в сумі 50 грн. зі сплатою комісії в загальному розмірі 2 грн.; 29 вересня 2010 року в сумі 100 грн. зі сплатою комісії в загальному розмірі 4 грн.; а також підстави списання комісії 30 квітня 2009 року в сумі 375 грн., як зазначено у витягу про рух коштів по платіжній картці № [NUMBER] за період з 01 січня 2008 року по 06 січня 2015 року. Загальна сума знятих готівкою із сплатою комісії та списаних з платіжної картки № [NUMBER] грошових коштів становить 2256,8 грн. При цьому, позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» до теперішнього часу є невиконаною ухвала суду від 04 лютого 2015 року за клопотанням відповідача [PERSON] і з метою доказу обставин своїх заперечень проти позову, про забезпечення доказів шляхом витребування інформації проте в який саме час та ким були отримані грошові кошти 25 лютого, 01 і 30 березня, 01, 02, 14 і 29 вересня 2010 року в сел. Нижні Сірогози Херсонської області з платіжної картки № [NUMBER], а також з якої підстави з зазначеної платіжної картки були списані грошові кошти 30 квітня 2009 року, хоча копії даної ухвали були отримані 12 лютого 2015 року як центральним офісом ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Дніпропетровськ поштою (а.с.72) так і представником за довіреністю позивача - Гора А.В. (а.с.71) та повторно 08 квітня 2015 року представником за довіреністю позивача - Гора А.В. (а.с.74) і 10 квітня 2015 року центральним офісом ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Дніпропетровськ поштою (а.с.75). При цьому, ніяких повідомлень від ПАТ КБ «ПриватБанк» про відсутність можливості надати витребувану інформацію, у відповідності до вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України, на адресу суду не надходило. В свою відповідач заперечувала проведення нею зазначених вище операцій. Відповідно до ч.8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Перша частина ст. 146 ЦПК України передбачає, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи вище викладене і беручі до уваги ту обставину, що позивач не надав суду доказів на підтвердження тих обставин, що саме відповідач [PERSON] використовуючи платіжну картку № [NUMBER] здійснила операції зі зняття готівки із сплатою комісії та списання грошових коштів на загальну суму 2256,8 грн., хоча саме позивач повинен був довести дані обставини для задоволення судом його позовних вимог, а відповідач [PERSON] в свою чергу просила забезпечити дані докази саме з метою підтвердження своїх заперечень проте, що вона не здійснювала даних банківських операцій, то з урахуванням положень ст.ст. 8 ч.8, 146 ч.1 ЦПК України суд розглядає невиконання позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» ухвали про забезпечення доказів від 04 лютого 2015 року як ухилення в наданні суду доказів, які підтверджують заперечення відповідача проте, що вона не здійснювала даних банківських операцій. У зв'язку з чим суд вважає необхідним визнати ту обставину, що відповідач [PERSON] не здійснювала операцій з платіжною карткою № [NUMBER] зі зняттям з неї готівки із сплатою комісії та списання грошових коштів на загальну суму 2256,8 грн. Вказана сума грошових коштів перевищує суму заявленої позивачем заборгованості за кредитом в розмірі 2165,25 грн. у зв'язку з чим суд вважає, що у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість за кредитом, а тому дана вимога позивача є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. В свою чергу вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 1931,79 грн. є також необґрунтованою і задоволенню не підлягає так як була відсутня сама правова підстава її нарахування - користування кредитними коштами позивача в сумі 2165,25 грн.

Outcome: dismissed