Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.09.2015 року по вул.Кільцева дорога в м.Києві автомобілем «Mitsubishi Galant», д.н.з. [NUMBER] , під керування відповідача, було здійснено ДТП, в результаті якої застрахований позивачем автомобіль «Renault Latitude», д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «Перша лізингова компанія», під керуванням водія [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Відповідно до довідок ДАІ про ДТП та постанови Святошинського районного суду м.Києва від 08.10.2015 року ДТП мала місце з вини відповідача. Як зазначає позивач, ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виник обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного власнику застрахованого автомобіля в результаті ДТП, було складено звіт №374 від 15.09.2015 року, відповідно до якого розмір такого збитку становить 22490,25 грн. Оскільки за умовами договору страхування страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, то на підставі рахунку №8095 від 23.10.2015 року ТОВ «Авто-Мотив ЛТД» відповідно до страхового акту №136601 від 22.01.2016 року було сплачено страхове відшкодування в розмірі 23625,10 грн. відповідно до платіжного доручення №567 від 26.01.2016 року. Посилаючись на те, що відповідач, як винуватець ДТП, має сплатити понесені витрати по сплаті страхового відшкодування, а також на положення ст.ст.993, 1166, 1187 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування», позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 23 625,10 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.09.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01.02.2019 року до суду надійшла заява відповідача про застосування строку позовної давності. У даній заяві відповідач зазначає про те, що спірні правовідносини, які виникли між ним та позивачем щодо відшкодування страхової виплати, є суброгацією, при якій строк позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. Тому, на думку відповідача, позивачем строк позовної давності пропущено, в зв`язку з чим просив застосувати наслідки такого пропуску, що є підставою для відмови у позові. 22.04.2019 року до суду надійшли заперечення представника позивача [PERSON] на заяву відповідача. У даних запереченнях представник позивача вказує на безпідставність тверджень відповідача про пропуск строку, оскільки ДТП сталась 06.09.2015 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 05.09.2018 року шляхом поштового відправлення, яке було отримано судом 06.09.2018 року. Відтак, позивачем встановлений трирічний строк позовної давності для звернення до суду не пропущений. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, окрім заяви про застосування строку позовної давності, у встановлений судом строк, відзив на позов, не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, а тому, враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 23.06.2015 року між ПрАТ «АСК «ІНГО Страхування» та ТОВ «Перша лізингова компанія» було укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності водія та пасажира від нещасних випадків № 250513659.15 щодо автомобіля «Renault Latitude», д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «Перша лізингова компанія». Відповідно до довідки Управління патрульної служби МВС України в м.Києві та довідки про дорожньо-транспортну пригоду, 06.09.2015 року на Кільцевій дорозі в м.Києві сталась ДТП за участю автомобіля «Mitsubishi Galant», д.н.з. [NUMBER] , під керування відповідача, та автомобіля «Renault Latitude», д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «Перша лізингова компанія», під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 08.10.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу. Також, судом встановлено, що 07.09.2015 року страхувальник ТОВ «Перша лізингова компанія» звернулось до позивача з повідомленням про настання страхового випадку. Згідно звіту №374 від 15.09.2015 року про оцінку автомобіля «Renault Latitude», д.н.з. [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 31 326,95 грн., матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля становить 22 490,25 грн. Відповідно до рахунку на оплату № 8095 від 23.10.2015 року ТОВ «Авто-Мотив Лтд», а також акту виконаних робіт, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з ПДВ становить 28350,12 грн. 29.12.2015 року страхувальник звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту № 136601 від 22.01.2016 року позивачем сплачено ТОВ «Перша лізингова компанія» страхове відшкодування в розмірі 23 625,10 грн. відповідно до платіжного дорученням № 567 від 26.01.2016 року. Оскільки, в даному випадку позовні вимоги ґрунтуються на наслідках ДТП при вчиненні адміністративного правопорушення, то встановлення винності особи розглядається в порядку КУпАП, так як саме згідно з ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) з`ясовують: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інше. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст.9 Закону України «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України в справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Таким чином, до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на положення ст.1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Згідно зі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зібрані по справі докази, в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача у порядку суброгації витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заяви відповідача про застування наслідків пропуску строку позовної давності, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-2809ц15, яка згідно ст.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Так, відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За положеннями ст.ст.253, 254 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Частиною 2 ст.255 ЦК України визначено, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Судом встановлено, що ДТП сталась 06.09.2015 року. Даний позов направлено до суду засобами поштового зв`язку 05.09.2018 року, тобто в межах встановленого трирічного строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності є необґрунтованою. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved