Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Ідея Банк» звернувся з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.01.2013 року № F69.175.71282 в сумі 19301,42 грн. В обґрунтування позову позивач стверджує, що заборгованість в сумі 19301,42 грн., виникла внаслідок порушення відповідачем договірних умов щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач стверджує, що відповідач незаконно не виконує власних зобовязань щодо погашення отриманого кредиту і відсотків за користування ним. Позивач стверджує, що відповідно до умов укладеного з відповідачем договору від 21.01.2013 року, позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 9800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за вищевказаним договором відповідач станом на 17.03.2014 року має загальну заборгованість 19301,42 грн., у тому числі: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~5792,62 грн. - основний борг ; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~3572,87 грн. прострочений борг; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~3878,45 грн. прострочені проценти; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~61,58 грн. строкові проценти; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~257,01 грн. нарахована плата за обслуговування кредиту; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~5738,89 грн. пеня за несвоєчасне погашення платежів. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по вищевказаному кредитному договору в грошовій сумі 19301,42 грн. і судові витрати 243,60 грн. Вимоги про стягнення поточної і простроченої заборгованості позивач мотивує невиконанням відповідачем обовязків передбачених умовами надання кредиту фізичним особам, згідно яких відповідач, повинен погашати заборгованість по кредиту і відсоткам за його користування, а також оплачувати комісію на умовах передбачених цим договором. Представник позивача в судове засідання не зявився попередньо надавши суду відповідну заяву (а.с.42), в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, розгляд справи провести без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи, незважаючи на відсутність у зареєстрованому місці проживання була повідомлена належним чином, оскільки судові повістки були вручені її батьку під розписку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових 2 повісток про виклик особі, яка проживає за місцем реєстрації відповідача від 18.04.2014 року № 2050000788591, від 04.05.2014 року № 2050000803922, (а.с.43,44). З наведеного вбачається, що відповідач була повідомлена про суть спору і розгляд справи Катеринопільським районним судом, а отже свідомо не вжила заходів для отримання поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання і не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], свідомо ухиляється від отримання судових повісток про виклик до суду і відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважає, що судові виклики були вручені їй належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з копіями відповідних документів надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 5 ст. 169 ЦПК України наслідки, визначені частинами другою-четвертою цієї статті настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача із заявою про надання кредиту. Відповідно до укладеного договору № F69.175.71282 від 21.01.2013 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 9800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Проте відповідач порушив умови договору, що призвело до утворення заборгованості по даному кредитному договору. Судом встановлено, що визначені позивачем суми заборгованості ґрунтуються на розрахунку заборгованості за договором № F69.175.71282 від 21.01.2013 року станом на 17.03.2014 року (а.с.4), при цьому дані види заборгованості підлягають до стягнення у розмірі заявлених позивачем до стягнення, а саме: 5792,62 грн. основний борг, 3572,87 грн. прострочений борг, 3878,45 грн. прострочені проценти, 61,58 грн. строкові проценти, 257,01 грн. нарахована плата за обслуговування кредиту, 5738,89 грн. пеня за несвоєчасне погашення платежів, так як така заборгованість у позивача виникла станом на 17.03.2014 року. За таких обставин, суд вважає встановленими факти укладення договору про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем, а також вважає доведеними твердження позивача про наявність простроченої заборгованості, оскільки ці факти підтверджуються письмовими матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник 3 зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася,та сплати процентів. Отже, суд визнає, що відповідач допустила істотні порушення умов договору про надання банківських послуг № F69.175.71282 від 21.01.2013 року, і всупереч вимог ст.ст. 526, 610,611,1050 ч. 2,1054 ч.1 ЦК України не виконала законних вимог позивача щодо повернення заборгованості за договором, тому заборгованість підлягає стягненню з відповідача в розмірі 19301,42 грн., а саме: 5792,62 грн. основний борг, 3572,87 грн. прострочений борг, 3878,45 грн. прострочені проценти, 61,58 грн. строкові проценти, 257,01 нарахована плата за обслуговування кредиту, 5738,89 грн. пеня за несвоєчасне погашення платежів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд встановив, що судовий збір позивачем було сплачено сумі 243,60 грн. Отже, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 243,60 грн. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність законних підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved