Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач просить визнати припиненими його зобовязання перед відповідачем за договором оренди земельної ділянки від 03.01.2011 року №53, зареєстрованого 15.12.2011 року за №632318134000440, а також витребувати цю земельну ділянку, зобовязавши відповідача її повернути, та стягнути судові витрати. Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, позивач є власником земельної ділянки площею 6,0757 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красненської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХР №058401 від 25.06.2004 року. 03.01.2011 року між ним та відповідачем укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, що зареєстрований 15.12.2011 року за №632318134000440. Згідно з умовами пункту 3.1 договору, що були погоджені між сторонами, договір є укладеним на 5 років. Після закінчення строку договору відповідач має переважне право на його поновлення, попередивши про це позивача не пізніше ніж за 90 днів до закінчення терміну його дії. Такого письмового повідомлення від відповідача не надходило, а позивач не має наміру надалі передавати земельну ділянку в оренду. Як на думку позивача, строк дії договору оренди сплинув 04.01.2016 року, тому, саме з настанням цієї дати відповідач повинен був повернути земельну ділянку позивачеві, відповідно до п.п. 7.1 та 9.1.4 договору. Однак відповідач не повернув земельну ділянку позивачеві, використовуючи її по теперішній час, як на думку позивача, без належних на те підстав. Свої доводи представник позивача обґрунтовував ст.ст. 387, 598 та 631 ЦК України, відповідно до яких, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, вказавши, що строк дії договору оренди землі слід відраховувати саме з моменту його укладення 03.01.2011 року, тому, відповідно, вважає зобовязання за цим договором припиненими, а земельну ділянку такою, що підлягає поверненню її власникові. Представники відповідача повністю заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на умови договору оренди землі від 03.01.2011 року № 53, пунктом 14.1 якого визначено, що цей договір набуває чинності після підписання сторонами і його державної реєстрації, що відповідає нормам діючого законодавства, а саме, ст. 125 Земельного кодексу України, ст. 210 Цивільного кодексу України та ч.5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких право оренди землі підлягає державній реєстрації, право оренди виникає саме з моменту державної реєстрації цього права; правочин, який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Як на думку відповідача, оскільки законодавство повязує укладення договорів оренди землі безпосередньо з реєстрацією права оренди, правочин, який підлягає державній реєстрації не є укладеним та не створює прав та обовязків сторін до моменту реєстрації. Під час укладення зазначеного договору сторони в п. 3.1. визначили, що строк його дії становить 5 років, тобто договір є чинним з 15.12.2011р. та діє до 15.12.2016р. Також в пункті 12.2 договору сторони визначили випадки при настанні яких він припиняється, що відповідає умовам ст. 31 Закону України «Про оренду землі», в якій визначено, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності,в порядку встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 Закону від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки, ліквідації юридичної особи орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; інших випадках передбачених законом. Законодавством передбачений вичерпний перелік підстав припинення договору оренди землі. Також, в обґрунтування своїх заперечень, представники відповідача, посилаючись на ст.ст. 526, 530, 610, 611, 615, 629 ЦК України та ст.ст. 12,14,15,19 Закону України «Про оренду землі» щодо належного виконання зобовязання у встановлений сторонами строк, підстав та порядку припинення зобовязання, в тому числі в судовому порядку, наслідків такого припинення в разі доведеності позивачем своїх доводів про те, що відповідач порушив зобовязання, вважають, що не настав жоден передбачений чинним законодавством та договором випадок, що передбачає своїм наслідком дострокове припинення договору, відповідач є правомочним та добросовісним користувачем земельної ділянки на підставі діючого договору, а тому зобовязання позивача станом на момент розгляду справи не можуть бути припиненими за відсутності правових підстав. У судовому засіданні дослідженні: копії договору оренди землі від 03.01.2011р. №53; державного акта на право власності на землю; інші матеріали справи. Заслухавши пояснення, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК, суд розглядає цю справу у межах заявлених позовних вимог. Правовідносини сторін у справі регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Земельним кодексом України (далі ЗК України) та спеціальним законом, яким є Закон України «Про оренду землі» (далі Закон). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.13 Закону, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.31 Закону, договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України). Положення ст.ст.18,20 Закону та ст.638 ЦК України дають підстави для висновку про те, що сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, моментом укладення договору оренди землі (досягнення згоди з усіх істотних умов договору) є саме, 03.01.2011 року, а строк його дії визначено сторонами в 5 років, тому, відповідно, термін його дії припиняється 04.01.2016 року. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах №6-162ц13 від 19 лютого 2014 року, №6-118цс13 від 25 грудня 2013 року, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Оцінюючи посилання відповідача на те, що строк дії договору слід відраховувати з моменту його державної реєстрації, а саме, з 15.12.2011 року, суд вважає його помилковим, оскільки, державна реєстрація - це лише адміністративний акт, який вказує на чинність договору. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулось, тому, така реєстрація не може змінювати моменту його укладення, і не впливає на строк його дії. Такий висновок відповідає також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ЄДРСР, судове рішення №50527980 від 11 вересня 2015 року). Положення п.14.1 договору про те, що він набуває чинності після підписання і його державної реєстрації, на суть згаданих вище висновків не впливає. При цьому, також береться до уваги пояснення сторін про те, що підготовкою та наданням мате ріалів на державну реєстрацію фактично займався відповідач, і впливу на цей процес позивач не мав. Розглядаючи другу вимогу (щодо повернення земельної ділянки), суд бере до уваги, що вона є похідною від першої, і також вважає її обґрунтованою, при цьому виходить з наступного: У судовому засіданні доведено і стороною відповідача визнано, що він на даний час користується цією земельною ділянкою. Висновок суду про припинення дії договору оренди, та у звязку з цим, про задоволення вимоги щодо припинення зобовязань позивача перед відповідачем за цим договором, свідчить про те, що подальше використання відповідачем земельної ділянки є безпідставним. Згідно з п.7.1 договору, після припинення його дії орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, який не гірше у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду. Тому, вимога щодо витребування у відповідача земельної ділянки також підлягає задоволенню. Розглядаючи вимогу щодо стягнення судових витрат, суд виходить з того, що їх розподіл встановлено ст.88 ЦПК України, згідно з ч.1 якої, вони присуджуються стороні, на користь якої ухвалено рішення. Відповідно до матеріалів справи, ці витрати складаються з витрат по сплаті судового збору. Тому, визнано правильним стягнути їх з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved