Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, у якому просить стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 60213 грн. 18 коп., з яких: 47226 грн. 10 коп. заборгованість за кредитом, 5265 грн. 70 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 5904 грн. 27 коп. заборгованість за пенею та комісією: 1817 грн. 11 коп. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, посилаючись на мотиви викладенні в позовній заяві. В судове засідання представник позивача не зявився, однак в матеріалах справи є його заява про слухання справи у його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомивши суд про причини неявки. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло\~ заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне: 23 грудня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № б/н та надано кредит у розмірі 47226 грн.08 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Розрахунок заборгованості за договором № б/н укладеним 23 грудня 2015 року, свідчить про те, що [PERSON] має заборгованість перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» 60213 грн. 18 коп., з яких: 47226 грн. 10 коп. заборгованість за кредитом, 5265 грн. 70 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 5904 грн. 27 коп. заборгованість за пенею та комісією: 1817 грн. 11 коп. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. У добровільному порядку заявлену позивачем суму заборгованості відповідач не погасив. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Так, умовами кредитно-заставного договору, а саме пунктами 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.6.2 передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з п.2.2 Генеральної угоди сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На підставі викладеного суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача [PERSON] в користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б\\н від 23 грудня 2015 року, у розмірі 58396 грн. 07 коп., з яких: 47226 грн. 10 коп. заборгованість за кредитом, 5265 грн. 70 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 5904 грн. 27 коп. заборгованість за пенею та комісією. У решті позову слід відмовити у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved