Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

ПозивачПАТ «Укрсоцбанк» звернулись до суду з позовом про визнання реконструйованого об'єкту предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 17.03.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Договір кредиту №42. Відповідно до п.1.1. Договору позивач надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Надання кредиту здійснюється окремими частинами «Траншами», в межах максимального ліміту в сумі 125 000,00 доларів США. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Також, вказують, що 17.03.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», та [PERSON] уклали Іпотечний договір №42 відповідно до якого [PERSON] передає Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання всіх зобов'язань за Договором кредиту №42 нерухоме майно, яким є: - нежиле приміщення, загальною площею 14,70 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], яке складається з нежилого приміщення XIV цокольного поверху в житловому будинку літ. «А», площею 14,70 кв.м. та належить відповідачу на праві приватної власності; - виділене нерухоме майно, загальною площею 85,40 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], яке складається з приміщення X пл. 14,6 кв.м., приміщення XI пл. 30,8 кв.м., приміщення XII пл. 17.3 кв.м., приміщення XIII, пл. 4,4 кв.м., приміщення XV пл. 18,3 кв.м. та належить відповідачу на праві приватної власності. Зазначають, що відповідно до відповіді Чернівецького комунального обласного БТІ у зв'язку з реконструкцією підвальних нежитлових приміщень XIV загальною площею 14,70 кв.м. та підвальних нежитлових приміщень X-ХІІІ, XV загальною площею 85,40 кв.м. за адресою: [ADDRESS] утворилися підвальні нежитлові приміщення 1-1 - 1-5 загальною площею 103,30 кв. м. З огляду на наведене, позивач вважає, що провівши незаконну, на їх думку, реконструкцію приміщень, які є предметом іпотеки, без згоди позивача, відповідач порушив істотні умови договору. Вказують, що станом на день подання позовної заяви, заборгованість за основним зобов'язанням відповідачем не погашена та складає 327209,24 доларів США, що по курсу НБУ становить 8558553,60 грн., яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 118744,07 доларів США, що по курсу НБУ становить 3105894,83 грн.; сума заборгованості за відсотками - 151220,74 доларів США, що по курсу НБУ становить 3955361,43 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15469,13 доларів США, що по курсу НБУ становить 404613,81 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 41775,30 доларів США, що по курсу НБУ становить 1092683,52 грн. На основі викладеного, просять суд визнати реконструйований об'єкт, а саме нежилі приміщення за адресою: [ADDRESS], загальною площею 103,30 кв.м., реєстраційний номер об'єкту майна 26669981 предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору №42 від 17.03.2008 року; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення за адресою: [ADDRESS], загальною площею 103,30 кв.м., реєстраційний номер об'єкту майна 26669981, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», 03150, Україна, м.Київ, вул.Ковпака, 29, МФО 300023, п/р №29092010130002, ЄДРПОУ 00039019, в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту 013МІ11130520001, яка становить 358792,73 гривень, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, відповідному до звіту про незалежну оцінку вартості нежилих приміщень за адресою: [ADDRESS], загальною площею 103,30 кв.м., реєстраційний номер об'єкту майна 26669981. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак до його початку надав суду письмову заяву, згідно якої вимоги позову підтримують в повному обсязі, просять суд розглянути справу у відсутність їх представника, а також не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду даної справи в суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 17.03.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №42. Відповідно до п.1.1. Договору позивач надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Надання кредиту здійснюється окремими частинами «Траншами», в межах максимального ліміту в сумі 125 000,00 доларів США (а.с.13-17). Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач, передбачені Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №42 зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту і сплати нарахованих відсотків не виконував, внаслідок чого станом на 11.12.2018 року сума боргу за кредитним договором складає 327209,24 доларів США, що по курсу НБУ становить 8558553,60 грн., яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 118744,07 доларів США, що по курсу НБУ становить 3105894,83 грн.; сума заборгованості за відсотками - 151220,74 доларів США, що по курсу НБУ становить 3955361,43 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15469,13 доларів США, що по курсу НБУ становить 404613,81 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 41775,30 доларів США, що по курсу НБУ становить 1092683,52 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.10-12). Згідно ст..525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст..530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання не виконані з вини відповідача. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Також, для забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №42 від 17.03.2008 року, між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] 17.03.2008 року було укладено Іпотечний договір №42 (а.с.18-21), відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку іпотекодержателю ПАТ «Укрсоцбанк» наступне майно: нежиле приміщення, загальною площею 14,70 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], яке складається з нежилого приміщення XIV цокольного поверху в житловому будинку літ. «А», площею 14,70 кв.м. та належить відповідачу на праві приватної власності; виділене нерухоме майно, загальною площею 85,40 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], яке складається з приміщення X пл. 14,6 кв.м., приміщення XI пл. 30,8 кв.м., приміщення XII пл. 17.3 кв.м., приміщення XIII, пл. 4,4 кв.м., приміщення XV пл. 18,3 кв.м. та належить відповідачу на праві приватної власності. Факт перебування вказаного нежитлового приміщення у власності відповідача також підтверджується відповідним витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.38-40). Відповідно до п.1.1. вказаного Іпотечного договору невід'ємною частиною предмета іпотеки вважати всі наступні покращення і переобладнання Предмета іпотеки. Відповідно до п.2.1.5. Іпотечного договору Іпотекодавець зобов'язаний не пізніше наступного дня після настання змін надати Іпотекодержателю відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з Предметом іпотеки. Відповідно до п. 2.1.7. Іпотечного договору без встановленого дозволу відповідних державних органів та письмової згоди Іпотекодержателя не здійснювати перебудови та/або перепланування Предмета іпотеки. При цьому, як вбачається з відповіді Чернівецького комунального обласного БТІ у зв'язку з реконструкцією підвальних нежитлових приміщень XIV загальною площею 14,70 кв.м. та підвальних нежитлових приміщень X-ХІІІ, XV загальною площею 85,40 кв.м. за адресою: [ADDRESS] утворилися підвальні нежитлові приміщення 1-1 - 1-5 загальною площею 103,30 кв. м. (а.с.41). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення та реєстрації. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з частинами 1, 4 статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. За положеннями статті 9 Закону України «Про іпотеку», при користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. А за вимогами статті 10 Закону України «Про іпотеку», якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов'язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб. Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором. Новоствореним об'єктом нерухомості може вважатись виключно такий, що був створений без прив'язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, неможливо визнати новоствореним нерухомим майном об'єкт нерухомого майна, що являє собою вже існуючий об'єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами. Частиною 1 ст.19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Після видачі заставної зміни і доповнення до іпотечного договору і договору, яким обумовлене основне зобов'язання, можуть вноситися лише після анулювання заставної і видачі нової заставної в порядку, встановленому частиною четвертою статті 20 цього Закону. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. При цьому, враховуючи умови іпотечного договору №42 від 17.03.2008 року, суд вважає, що оскільки вказані в листі Чернівецького КОБТІ роботи по реконструкції та зміні предмету іпотеки в період дії іпотечного договору було проведено іпотекодавцем, тобто відповідачем, то такі відповідні зміни мали бути внесені до іпотечного договору. Однак, як вбачається із матеріалів справи, таких змін внесено до вказаного іпотечного договору не було. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Реєстрації ж обтяжень щодо вказаного підвального приміщення 1-1 - 1-5 за адресою [ADDRESS] також здійснено не було. Наведене вище, на думку суду, порушує права та інтереси позивача по справі як іпотекодержателя реконструйованого нерухомого майна. Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у положеннях Іпотечного договору Відповідно до ч.6 ст.3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передані в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку». Пунктом 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved