Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 77,30кв.м., житловою площею 51,80кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 14 травня 1997 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір довічного утримання, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй житловий будинок з надвірними будівлями за вищезазначеною адресою. Договір посвідчений 14 травня 1997 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, р. № 2-1713. [PERSON] померла [INFO]. [INFO] [PERSON] помер та не встиг зареєструвати договір довічного утримання в відповідних органах державної реєстрації. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач та в установлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак оформити спадкові права на житловий будинок в нотаріальній конторі позивач не може, оскільки спадкодавцем [PERSON] не була здійснена реєстрація права власності на зазначений житловий будинок, що спонукало останню звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.58). Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяви, згідно яких просили справу розглянути за їх відсутністю та проти позовних вимог не заперечують (а.с.52, 57). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 05.05.2017р. № Л-1375 за матеріалами технічної інвентаризації право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в бюро зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Мереф'янською держнотконторою 17.03.1959р., № 1348 (а.с.16). Відповідно до копії технічного паспорту від 25.04.2017р. за реєстровим номером 5-655, будинок проінвентаризовано та його загальна площа складає 77,30кв.м, житлова 51,80кв.м., допоміжна площа 25,50кв.м. (а.с.22-26). 14 травня 1997 року між [PERSON], [PERSON] та чоловіком позивача - [PERSON] був укладений Договір довічного утримання, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] належний житловий будинок з надвірними будівлями за вищезазначеною адресою. Договір посвідчено 14 травня 1997року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, р. № 2-1713, що підтверджується копією вищевказаного договору (а.с.21). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останньої серії [NUMBER] (а.с.17). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтвом про смерть серії[NUMBER] (а.с.19). У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] (чоловіка позивача), відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України позивач спадщину прийняла у установлений законом шестимісячний строк, оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45388034 від 11.10.2016р. та повідомленням Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 26.05.2017р. за № 1812/02.14 (а.с.34, 46). Діти [PERSON]: дочка [PERSON] та син [PERSON] (відповідачі по справі), не прийняли спадщину та не заперечують, щоб за позивачем було визнано право власності на житловий будинок в цілому після смерті їх батька [PERSON], про що останні надали відповідні заяви (а.с.46, 52, 57). Інших спадкоємців, як за законом, так і таких, які б могли претендувати на обов'язкову частку у спадщині, у разі спадкування за заповітом, у [PERSON] не має. Оформити спадкові права на житловий будинок в нотаріальній конторі позивач не може, оскільки спадкодавцем [PERSON] не була здійснена реєстрація права власності на зазначений житловий будинок, про що повідомлено в листі Першої держнотконтори Харківського району Харківської області від 04.05.2017р. (а.с.15). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спірний житловий будинок відноситься до спадкової маси, всі спадкоємці першої черги відмовилися від своєї частки на користь позивача, тому необхідно визнати за останньою право власності вцілому на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 77,30кв.м., житловою площею 51,80кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за рахунок Позивача.

Outcome: approved