Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Заявлені вимоги мотивують тим, що 28 листопада 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № Е/V072023-1 та договір про видачу траншу № Е/V072023-1 від 28 листопад 2007 року, відповідно до умов яких відповідачу було видано у тимчасове користування, на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості кредит на споживчі цілі в сумі 130 000,00 доларів США, строком до 27.11.2017 р. з щомісячною процентною ставкою у розмірі 14 % річних, визначенням того, що погашення заборгованості повинно здійснюватися за графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 від 28.11.2007 р. до договору про видачу траншу № Е/V072023-1, який є невід»ємною частиною договору та в забезпечення зобов'язань за даним договором,вказують, що 28 листопада 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до п.4 якого визначено, що у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Однак посилаються на те, що відповідач [PERSON] систематично не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором; не сплачує отриманий кредит і відсотки за користування ним, у звязку з чим станом на 28.07.2015 року в останньої утворилася заборгованість в розмірі 61294,47 доларів США, яка складається: з 56317,94 доларів США заборгованості за кредитом; - 4034,42 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом та 942,11 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Просять, стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - заборгованість у розмірі 61294,47 Долар США, що за курсом 22,06 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.07.2015 року складає 1352156,01 грн. за кредитним договором № E/V072023-1 від 28.11.2007 року, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. До початку розгляду спррави по суті, 23.11. 2015р. відповідачем [PERSON] було надано в суд зустрічну позовну заяву, в якій посилається на те, що 28 листопада 2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № Е/V072023-1, відповідно до якої в рамках програми мікрокредитування банк зобовязувався видати кредит загальною суму 200 000,00 доларів США окремими траншами. Отримавши матеріали позовної заяви про стягнення заборгованості та здійснивши аналіз змісту кредитної угоди вважала, що вказана угода є недійсною. Просить, визнати кредитну угоду № E/V072023 від 27.11.2007 р. укладену між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] недійсною. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за довіреністю [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити; проти зустрічного позову [PERSON] заперечував та просив в задоволенні заявлених зустрічних про визнання кредитної угоди за № E/V072023 від 27.11.2007 р. укладеної між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] недійсною відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи; відповідно відповідач [PERSON] захист своїх інтересів в суді доручила представляти представнику [PERSON], яка в суді проти заявлених вимог за первісним позовом заперечувала, підтримала зустрічні позовні вимоги, в подальшому в судові засідання повторно не з'явилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи в порядку вимог ст. 74 ч. 4 ЦПКУкраїни. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» залишив на розсуд суду; підтримавши також в судовму засіданні зустрічні позовні вимоги. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються заявлені позовні вимоги первісного позову, відповідно заперечення та заявлені зустрічні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, в силу вимог\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 28 листопада 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № Е/V072023-1 та договір про видачу траншу № Е/V072023-1 від 28 листопад 2007 року, згідно умов яких відповідачці було видано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості кредит на споживчі цілі в сумі 130 000,00 доларів США строком до 27 листопада 2017 р. з щомісячною процентною ставкою в розмірі 14 % річних. Погашення заборгованості здійснювалося за графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 від 28.11.2007 р. до договору про видачу траншу № Е/V072023-1 (т.1 а.с. 12 16). В забезпечення зобов'язань за даним договором 28 листопада 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до п.4 якого у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (т. 1а.с 103). Однак, відповідач [PERSON] систематично не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у звязку з чим станом на 28.07.2015 року в [PERSON] утворилася заборгованість, що становить - 61294,47 доларів США і яка складається з 56317,94 доларів США заборгованості за кредитом; - 4034,42 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом та 942,11 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що вбачається з розрахунку заборгованості ( т.1 а.с. 4 7). Згідно п. 6.1 кредитного договору при порушенні позичальником якого-небудь із зобовязань Позичальник сплачує пеню в розмір 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ що діяла в період , за який сплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку ,якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату щоденного нарахування, п. 6.4 кредитного договору передбачено нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань здійснюється протягом трьох років із дня коли відповідне зобов'язання було бути виконане Позичальником. Отже, пеня підлягає частковому стягненню, і відповідно до виписки по пені, яка надана представником банку в судовому засіданні р/р 80913051683787 за період з 28.07.2012 р. по 28.07.2015р. позивачем було нараховано пеню в розмірі - 887,99 дол. США, що згідно поденного курсу НБУ складає 19 086,58 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Що стосується заявлених відповідачем [PERSON] зустрічних позовних вимог, суд з врахуванням з»ясованих по справі обставин, досліджених доказів в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги за зустрічним позовом не ґрунтуються на законі і в їх задоволенні слід відмовити. в силу положеньст. 203 Цивільного кодексу Українизмістправочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільногозаконодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бутивільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину єнедодержання в момент вчиненняправочину стороною(сторонами) вимог,які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою ташостоюстатті203цього Кодексу. За змістом ч. 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до п. 1.2 Постанови Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки зобов'язані надавати споживачу повну, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо). Отже, за умов визначених і відповідно погоджених сторонами в кредитному договорі чітко вбачається, що відповідачем [PERSON] було надано позивачу повну інформацію про всі істотні умови кредитного договору. Крім цього, з додатку № 1 від 28 листопада 2007 р. графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди визначено дату погашення кредиту, кількість сплати, суму внеску, сума погашення кредиту, сума погашення відсотків, загальний залишок кредиту залишок, із якими остання була ознайомлена і особисто підписала. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно істотних умов кредитного договору передбачено такі умови, як валюта, сума кредиту, відсоткова ставка, щомісячний платіж та номер рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту. Крім цього, згідно положень ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. А отже, збільшення позовної давності у п. 6.7. оспорюваного договору, тобто застосування спеціальної - відповідає вимогам закону. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з дослідженого судом кредитного договору, [PERSON] підписала вказаний договір, що є беззаперечним підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами його умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами, змістом договору та додатками до нього (а.с. 12 т.1). Вимогами ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Відповідно до постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року (п. 7) «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього кодексу. На думку суду, позивачем [PERSON] М,М та її представником не надано доказів на підтвердження порушення\~відповідачем вимог законодавства при укладенні кредитного договору. При призначеній за ухвалою суду від 25.05. 2016 року, за клопотанням [PERSON] судової економічної експертизи, останньою не було здійснено оплату і експертиза проведена не була (т.1 а.с. 130). Таким чином, при підписанні кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договори містять усі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства та навмисне введення позивачку в оману, на що позивач, в її інтересах представник посилалися, доводи останніх також спростовуються належно дослідженими в судовому засіданні заяво про видачу готівки та банківськими виписками за період з 28.11. 2007 року по 28.7. 2015 року відкритих відповідно до спірного кредитного договору (а.с. 142 225 т.1). Виходячи з встановлених обставин справи, позивач [PERSON] М,М. не довела, що діями позивача порушені її права та інтереси, а тому суд вважає відсутніми підстави для визнання кредитного договору недійсним. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, виходячи з позиції представника позивача щодо задоволення позовних вимог за обраним способом захисту та системного аналізу співмірності заявлених вимог з вимогами закону, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанку грунтуються на законі і підлягають задоволенню; в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої\~\~сторони\~\~понесені\~\~нею і документально підтверджені судові витрати.\~\~ Якщо\~\~ позов\~\~ задоволено\~\~ частково,\~\~ судові\~\~ витрати присуджуються\~\~ позивачеві\~\~ пропорційно\~\~до\~\~розміру\~\~задоволених позовних вимог,\~\~а відповідачеві -\~\~пропорційно\~\~до\~\~тієї\~\~частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого банком судового збору, належним чином підтвердженого відповідним платіжним дорученням від 13.08.2015 року, в розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved