Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» в жовтні 2014 року звернулось до суду із вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кредитну заборгованість за Кредитним договором № 09-11-06/ФО від 24.11.2006 року в сумі 1 002 683,25 доларів США (Один мільйон дві тисячі шістсот сімдесят три долари США 25 центів), про що зазначено в розрахунку заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Дочірній Банк «Сбербанку Росії», який є правонаступником ЗАТ «БАНК НРБ» станом на 18.08.2014 рік та складається з: - пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 816 267,09 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 13,091686 грн.) становить 10 686312,43 грн.; - пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 186 416,16 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 13,091686 грн.) становить 2 440 501,96 грн. Стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судовий збір на користь ПАТ «Дочірній Банк «Сбербанку Росії». Позовні вимоги обґрунтовані тим , що 24.11.2006 року між [PERSON] ( Відповідачем -3) та ЗАТ «БАНК НРБ», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній Банк «Сбербанку Росії», був укладений Кредитний договір №09-11-Об/ФО (надалі - Кредитний договір). Крім того 24.11.2006 року між Відповідачем 3 та Позивачем був укладений договір іпотеки за реєстровим № 8657 для забезпечення зобов'язань Відповідача 3, які випливають із Кредитного договору № 09-11-Об/ФО. Також для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 24.06.2006 року було укладено договори поруки: 1) Між ЗАТ «БАНК НРБ» - кредитор, [PERSON] - позичальник, [PERSON] - поручитель (надалі - Відповідач 1). 2) ЗАТ «БАНК НРБ» - кредитор, [PERSON]. - позичальник, [PERSON] - поручитель (надалі - Відповідач 2). Відповідно до умов договорів поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати виконання Поручителем в повному обсязі за всі зобов'язання, що витікають з кредитного договору. 19.12.2008, 11.02.2010, 04.03.2011 p.p. були укладені додаткові угоди до Кредитного договору між Позивачем та Відповідачем 3 відповідно до яких, сторони змінювали графік повернення загальної заборгованості за Кредитом. Розмір кредиту та процентна ставка в додаткових угодах не змінювались. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Позичальнику кошти (далі - Кредит) у сумі 350 000 (триста п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів на цілі, зазначені в пункті 1.4 Договору, а Позичальник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, використовувати його за цільовим призначенням, виконати інші умови цього Договору і своєчасно повернути Кредит Банку. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем свої зобов'язання були виконанні в повному обсязі. З моменту отримання кредитних коштів Відповідачем 3, зобов'язання з його повернення виконувались не належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 266 419, 00 доларів США. Згідно з пунктом 8.2 Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості у разі: істотного порушення умов Кредитного договору; затримання щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту, періодичність сплати якого передбачена Кредитним договором, та/або процентів, нарахованих за користування кредитом. У зв'язку з цим Позивачем 03.06.2013 року був вчинений Виконавчий напис за реєстровим № 521. 04.02.2014 Відповідач 3 сплатила заборгованість за тілом кредиту в сумі 266 419,00 доларів США, відсотки за користування коштами в сумі 63 301,01 доларів США, а також частково сплатила пеню в сумі 175 228, 89 грн. Згідно ч. 1 та ч.3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено ч.2 ст. 550 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до пункту 10.1 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за Договором, Позичальник зобов'язаний сплачувати Банку неустойку (пеню): а) за прострочення терміну/ів повернення Кредиту, який/і визначений/і в п. 8.1. цього Договору - у розмірі 1 % (одного відсотка) від простроченої суми за кожний день прострочення; б) за прострочення строку повернення повної суми заборгованості за Кредитом за вимогою Банку в достроковому порядку, який визначено в ст. 8. усього Договору - у розмірі 1: э (одного відсотка) від простроченої суми за кожний день прострочення; в) за прострочення терміну/ів сплати процентів за користування Кредитом, які визначені в с. 6. цього Договору - у розмірі 1% (одного відсотку) від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно ст. 554 ЦК України боржник і поручитель або поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, а тому, Відповідач 1, Відповідач 2 і Відповідач 3 мають солідарне зобов'язання по сплаті заборгованості за Кредитним договором яка становить 1 002 683,25 доларів США (Один мільйон дві тисячі шістсот вісімдесят три долари США 25 центів). 27 березня 2015 року позивач в особі свого представника [PERSON] збільшив позовні вимоги і просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 09-11-Об/ФО від 24.11.2006, а саме: - пеню за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 816 267,09 доларів США , що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 23,557021 грн.) становить 19 228 820, 98 грн.; - пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 186 416,16 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 23,557021 грн.) становить 4 391 409,63грн . Загальна заборгованість становить 1 002 683,25доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку ( 1 долар США = 23.557021 грн.) становить 23 620 230,37 грн. (двадцять три мільйони шістсот двадцять тисяч двісті тридцять гривень тридцять сім копійок). Відповідач -1 [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» і просить визнати поруку [PERSON] за Договором поруки від 24 листопада 2006 року такою, що припинена. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач - 1 як поручитель про зміну графіку погашення кредиту, збільшення відсоткової ставки за кредитом і відповідно про збільшення загального розміру відповідальності Позичальника не повідомлявся та згоди на внесення змін до Кредитного договору №09-11-06/ФО від 24.11.2006р. не надавав. Про направлення Позичальникові вимоги про дострокове повернення повної заборгованості по кредитному договору Відповідач-1 не повідомлявся, із вимогою про дострокове погашення заборгованості за договором Банк до Поручителя також не звертався. Крім цього оскільки договором поруки не було встановлено, строку дії договору, а строк виконання основного зобов'язання настав 28 листопада 2012 року в зв'язку з пред'явленням вимоги до [PERSON], Банк пропустив строки звернення до Поручителя із вимогою про стягнення заборгованості, оскільки до суду звернувся лише 06 жовтня 2014 року, тобто з пропуском строку встановленого ст.559 ЦК України. Відповідач -2 [PERSON] звернувся до суду із зустрічними вимогами до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» і просить визнати поруку [PERSON] за Договором поруки від 24 листопада 2006 року такою, що припинена. Позовні вимоги обґрунтовані аналогічними обставинами. Відповідач -3 [PERSON] звернулась із зустрічними вимогами до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» і просить визнати припиненим Кредитний договір, укладений 24 листопада 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «Банк НРБ», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» . Зустрічні вимоги обґрунтовані тим, що 04 лютого 2014 року Позичальник [PERSON] виконала свої зобов'язання за Кредитним договором у повному обсязі. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримав збільшені 27 березня 2015 року вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Проти зустрічних вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечував, вказуючи на те, що під час дії кредитного договору дійсно був змінений графік повернення загальної заборгованості , але при цьому кредитором не підвищувався розмір процентів, не було відстрочки виконання, що могло б призвести до збільшення періоду, за який нараховується проценти за користування грошовими коштами. Крім цього представник посилався на те, що строк позовної давності не порушений оскільки останній має обчислюватись з 26 березня 2015 року, оскільки саме в цей час було направлено повідомлення Позичальнику та Поручителям про сплату заборгованості. Під час судового розгляду представник відповідача - 1 [PERSON] [PERSON] вимоги позивача ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» не визнала, заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтримуючи зустрічні вимоги [PERSON] та наполягаючи на їх задоволенні, подавши також заяву про застосування строку позовної давності до вимог Банку щодо стягнення пені відповідно до положень ст. 258 ЦК України. Представник відповідача -2 [PERSON] [PERSON] вимоги Банку до Поручителя [PERSON] не визнала, підтримуючи поданий [PERSON] зустрічний позов про визнання поруки припиненою, а також подавши заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог Банку про стягнення пені. Представник відповідача -3 [PERSON] [PERSON] вимоги Банку не визнала, заперечувала проти їх задоволення, підтримуючи поданий [PERSON] зустрічний позов, вказуючи на те, що відповідач 04.02.2014р. сплатила банку заборгованість по тілу кредиту та відсоткам, а також пеню за період з 05.08.2013р. по 05.02.2014р. Також представник просила застосувати строки позовної давності щодо вимог Банку про стягнення пені, застосувати положення ст. 551 ЦК України та зменшити суму пені за кредитним договором до 175 228, 89грн., фактично сплаченої Позичальником та встановити те, що Кредитний договір є припиненим з моменту оплати повної заборгованості за договором та пені, тобто з 04.02.2014р. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представників відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши письмові докази надані сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Саме така правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року, за якою пеня може нараховуватися боржнику лише в межах одного року до дня пред'явлення позову. Так згідно вищезгаданої правової позиції Верховного Суду України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення -з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За правилами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Встановлено, що 24 листопада 2006 року між Закритим Акціонерним Товариством «БАНК НРБ», правонаступником якого є Публічне акціонерне Товариство «Дочірній Банк Сбербанку Росії», як Кредитором, та [PERSON], як Позичальником, було укладено Кредитний договір №09-11-Об/ФО, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 350 000 доларів США на придбання нерухомого майна - нежилих приміщень ( в літері А), що знаходиться в будинку [ADDRESS] та для проведення ремонту зазначеного приміщення ( п.1.4 та п.1.2 вказаного Договору) зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 13% річних і строком повернення до 24.11.2016р. Додатковою угодою від 19 грудня 2008 року до Кредитного договору №09-11- Об/ФО від 24.11.2006 року, підписаною Банком та Позичальником, було змінено графік повернення загальної заборгованості, за яким у період з 10 січня 2009 року по 10 грудня 2009 року щомісячний платіж з погашення загальної заборгованості складав 0,00 доларів США, а у період з 10 січня 2010 року по 10 жовтня 2016 року - 3 373,00 доларів США, останній платіж 24 листопада 2016 року - 3 406,00 доларів США. Додатковою угодою від 11 лютого 2010 року до Кредитного договору №09-11- Об/ФО від 24.11.2006 року, підписаною Банком та Позичальником, було знову змінено графік повернення загальної заборгованості, за яким у період з 10 лютого 2010 року по 10 лютого 2011 року щомісячний платіж з погашення загальної заборгованості складав 400,00 доларів США, а у період з 10 березня 2011 року по 10 листопада 2016 року - З 877,00 доларів США, останній платіж 24 листопада 2016 року - 3 906,00 доларів США. При цьому реальна відсоткова ставка за кредитом збільшилася до 13,34%. Додатковою угодою від 04 березня 2011 року до Кредитного договору №09-11- Об/ФО від 24.11.2006 року, підписаною Банком та Позичальником, було знову змінено графік повернення загальної заборгованості, за яким у період з 25 березня 2011 року по 25 лютого 2012 року щомісячний платіж з погашення загальної заборгованості складав 500,00 доларів США, а у період з 25 березня 2012 року по 25 жовтня 2016 року - 4 656,48 доларів США, останній платіж 24 листопада 2016 року - 4 656,12 доларів США. При цьому реальна відсоткова ставка за кредитом збільшилася до 13,59%. 28 листопада 2012 року Банк звернувся до Позичальника за Кредитним договором №09-11-06/ф0 від 24.11.2006 року - [PERSON] з письмовим Повідомленням-вимогою повернути повну суму заборгованості за Кредитним договором (вих. №6165/7/06-2-1) з посиланням на порушення Позичальником взятих на себе зобов'язань станом на 28.11.2012 року, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 266 419,00 дол. США; проценти за користування кредитом в сумі 22 450,40 дол. США; пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом в сумі 444 588,96 грн.; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 264 582,92 грн. Вказана вимога висунута Банком згідно з п. 8.2. Кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, та передбачає односторонню зміну строку виконання основного зобов'язання шляхом встановлення нового строку виконання основного зобов'язання - не пізніше 30 календарних днів з дати отримання даної вимоги. Отже, враховуючи вимогу Банку від 28.11.2012р., строк виконання основного зобов'язання припав на 28 грудня 2012 року. 03.06.2013 року Банком був вчинений Виконавчий напис за реєстровим №521 і 04.02.2014 року Позичальник [PERSON]. сплатила банку заборгованість, а саме сплачено: - 266 419,00 дол. США - заборгованість по поверненню суми кредиту по Кредитному договору №09-11-06/00 від 24,Д 1.2006р. (платіжне доручення в іноземній валюті №01 від 04 лютого 2014 р. ПАТ «Укрінбанк»), - 63 301,01 дол. США - проценти за користування кредитом по Кредитному договору № 09-11-06/ф0 від 24.11.2006р. (платіжне доручення в іноземній валюті №02 від 04 лютого 2014 р. ПАТ «Укрінбанк»). - 175 228,89 грн. - пеня згідно з Кредитним договором №09-11-06/ф0 від 24.11.2006р. за період з 05.08.2013р. по 05.02.2014р. (платіжне доручення №1 від 04 лютого 2014 р. ПАТ «Укрінбанк»). Згідно ч 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Під час судового розгляду достовірно встановлено, що строк виконання основного зобов'язання настав 28 грудня 2012 року, проте із вимогами до Поручителів [PERSON] та [PERSON] Банк звернувся лише в жовтні 2014 року. За таких обставин слід визнати зустрічні вимоги Відповідача-1 та Відповідача -2 повністю обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Розмір пені Позичальник розрахував за останні 6 місяців та сплатила виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України. Позивач пред'явивши вказаний позов належного розрахунку не надав, вимоги щодо нарахування пені відповідно до ст. 258 ЦК України не врахував, розрахунок здійснив виходячи з валюти кредиту - долару США, незважаючи на те, що 28 листопада 2012 року пеня була розрахована в національній валюті . Також встановлено, що Позичальник [PERSON]. на підставі норм законодавства про захист прав споживачів зверталася в суд із позовом до Банку про визнання недійсним пункту Кредитного договору щодо розміру пені, але рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22.07.2014р. по справі №22- 8911/2014, що залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2014р., відмовлено в позові. Судові рішення обгрунтовані тим, що кредитні кошти були надані позивачці банком для здійснення підприємницької діяльності та придбання нежилих приміщень. Враховуючи обов'язковість судових рішень згідно з 4.5 ст. 124 Конституції України й ч.З ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON]. дійсно укладала кредитний договір перебуваючи при цьому в статусі зареєстрованої фізичної особи - підприємця, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. [PERSON]. була зареєстрована як фізична особа- підприємець та здійснювала підприємницьку діяльність у строк з 10.08.2004р. по 12.12.2014р. Відповідно до ст. 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Позивачем розраховано пеню за прострочення заборгованості за тілом кредиту та сплати процентів з 18 квітня 2012 року по 06 лютого 2014 року виходячи з 1% від простроченої суми за кожний день прострочення відповідно до п.10.1 (а,в) Кредитного договору . При цьому вказаний розрахунок складено за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку. З даного приводу слід врахувати рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 та зазначити наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Встановлено, що Позичальником отримано кредитних коштів 350 000 доларів США, сплачено 350 000 доларів США тіла кредиту, 270 054,68 доларів США процентів за користування, та 212 426,87грн. пені за несвоєчасно здійснені платежі. Виходячи з встановлених обставин слід врахувати сплачені Позичальником вказані кошти, та вважати належним чином сплаченою заборгованість по пені за період з 05 серпня 2013 року по 05 лютого 2014 року в сумі 175 228,89грн. Щодо вимог про стягнення пені за період до 05 серпня 2013 року слід застосувати положення ст. 258 ЦК України . Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За викладених обставин достатніх підстав для задоволення вимог ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та зустрічних вимог [PERSON] немає. З урахування вирішеного спору заходи забезпечення позовних вимог необхідно скасувати. На підставі викладеного та

Outcome: approved