Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором б/н від 18.03.2009 року в сумі 16359,91 грн. мотивуючи тим, що згідно вказаного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та «Тарифами [PERSON]» складає між останньою та [PERSON] Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідачем зобовязання за вказаним договором належним чином не виконано. Сторони у судове засідання не з'явилися. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому наполягає на позовних вимогах. Відповідач [PERSON] надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує в повному обсязі та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, через повну його незаконність та необґрунтованість, при цьому надавши заперечення проти позову, мотивуючи наступним. Між нею та позивачем 18.03.2009 року був укладений кредитний договір, за яким вона отримала відповідний ліміт на платіжну катку. У квітні 2013 року зі сторони відповідача відбулася чергова (остання) зміна кредитного ліміту, розмір якого склав 5243,91 грн. З 09.04.2013 року нею була сплачена остання сума (764,15 грн.) погашення за наданим кредитом, що підтверджується, зокрема, розрахунком заборгованості за договором між нею та банківською установою. З вищезазначеного періоду часу нею погашення суми за наданим кредитом не проводилось. Як сторона у справі відповідач заявляє вимогу про застосування строку позовної давності у даному спорі, посилаючись на ст.ст. 257, 261, ч.4 ст. 267 ЦК України. Перебіг позовної давності у даному спорі підліковується з 09.04.2013 року, а позов позивачем подано до суду 26.04.2016 р. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.03.2009 року між сторонами було укладено кредитний договір, що складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON], Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта, копії яких додано позивачем до матеріалів справи. Копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809 є підтвердженням того факту, що 17.07.2009 року проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію на підставі зміни найменування юридичної особи, що також вбачається з витягу із Статуту (нова редакція) ПАТ КБ «Приватбанк», де зазначено, що закрите акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк», що вбачається також зі Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, виданої Національним банком України відповідачу по справі вбачається, що Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» має право здійснювати банківські послуги, визначені частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Згідно з умовами вказаного договору відповідач отримала відповідний ліміт на платіжну картку, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 500,00 грн., при цьому зазначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки, який становить 3 р., що підтверджується Заявою відповідача доданою до матеріалів справи. На підставі п.1.1.3.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну [PERSON], які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. З матеріалів справи суд вбачає, що у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 16359,91 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 29.02.2016 року, яка складається з наступного: - 5243,91 грн. заборгованість за кредитом; - 8160,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1700 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 755,23 грн. штраф (процентна складова). Згідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач повністю виконав свої зобов'язання, щодо надання відповідачу кредиту. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач, не визнаючи даний позов, заперечуючи проти його задоволення, звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог. Відповідно до положень ст.ст. 256,257,267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи суд вбачає, що відповідачем 09.04.2013 року була сплачена остання сума погашення боргу за наданим кредитом, що підтверджується, зокрема, розрахунком заборгованості за договором між сторонами, тобто минуло більше 3 (трьох) років. У відповідності до розяснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, Викладеної у постанові від 19.03.2014 року у справі М 6-14цс14 (далі постанова), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (спи. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі сплавом останнього дня місяця дії картки (спи. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно ст. 252 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об'єктивно нічим не підтверджені. Отже, позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявляється стороною відповідача у даному спорі. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо.). Отже, позивачем пропущений і спеціальний строк для стягнення неустойки за договором кредитної лінії. У відповідності до розяснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином обставини позовних вимог не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed