Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON]. про стягнення заборгованості. В якому просили: стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 13784,31 грн. за кредитним договором №б/н від 19 листопада 2007 року та судові витрати у розмірі 1218,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON],до суду 29 вересня 2015 року та 25 листопада 2015 року не з»явився, повідомлений на останню відому судові адресу, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст.77 ЦПК України). Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що 15 червня 2011 року заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави у справі №2-3010/11 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12\~338 грн. 34 коп., судовий збір в сумі 244 грн. 38 коп. (а.с.5). Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як слідує із вказаного рішення, 19 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір №б/н від 19 листопада 2007 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] порушив зобовязання за кредитним договором, в звязку з чим його заборгованість за кредитним договором №б/н від 19 листопада 2007 року станом на 26 червня 2015 року перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 25090,06 грн. з яких: заборгованість за кредитом 4931,53 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 18408,53 грн.; заборгованість по комісії та пені 1750,00 грн.; а також штрафи 500,00грн. штраф (фіксована частина); 632,59 грн. штраф (процентна складова). Таким чином заборгованість становить 13\~784 грн. 31 коп., яка складається з : від суми заборгованості 25\~090 грн. 06 коп. віднімається сума, у розмірі 12\~338 грн. 34 коп., яка була задоволена рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 15 червня 2011 року у справі №2-3010/11, різниця становить 12\~651 грн. 72 коп. плюс штрафи : 500 грн. штраф (фіксована частина); 632 грн. 59 коп. штраф (процентна складова). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання ). Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов»язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову, так як [PERSON] порушив зобов'язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором або законом, вказаних у ст. 611 ЦК України. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 1 218 гривень. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також стягнути з [PERSON]судові витрати сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved