Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» у серпні 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредиту на загальну суму 54048,47 гривень, яка складається з: прострочене тіло кредиту - 31197,18 гривень, заборгованість за відсотками - 22851,29 гривень, та повернення судового збору в сумі 1600 гривень. В обґрунтування вимог позивач вказав, що у нього з відповідачем [PERSON] 13.04.2013 року, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, було укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви №010-03410-130413. Згідно п.п.2.1; 2.2;2.5 частини 1 вищевказаного договору, позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні. Відповідно до п.2.3 частини 3 договору банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 31800 гривень. Згідно п.1 частини 3 договору, обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до тарифів, що є невід`ємною частиною договору. Посилаючись на те, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання, відкривши відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні, та встановивши ліміт кредитної лінії у розмірі 31800 гривень, відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 06.06.2017 року не виконує належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Так, станом на 06.06.2017 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» договору №010-03410-130413 від 13.04.2013 року рахується заборгованість на загальну суму 54048,47 гривень, яка складається з: прострочене тіло кредиту - 31197,18 гривень, заборгованість за відсотками - 22851,29 гривень. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача - 54048,47 гривень та понесені судові витрати. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07.11.2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредиту на загальну суму 54048,47 гривень, яка складається з: прострочене тіло кредиту - 31197,18 гривень, заборгованість за відсотками - 22851,29 гривень, та повернення судового збору в сумі 1600 гривень. Ухвалою суду від 27.08.2019 року за заявою [PERSON] скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07.11.2017 року та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін . Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Позивачем направлено до суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника та про підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи представник відповідача надав до суду заяву відповідно до якої просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності та розглянути справу за його відсутності. Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.ст.211, 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13.04.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» тавідповідачем [PERSON] було укладено кредитну угоду №010-03410-130413, шляхом підписання заяви (а.с.5) та акцептування банком пропозиції відповідача, згідно до якої останній отримав кредитний рахунок із встановленим лімітом кредитування зі сплатою відсоткової ставки, відповідно до умов надання кредитної картки та тарифів на обслуговування платіжних карток. На підставі п.2.4 частини 3 Договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п.2.4 частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції. Відповідно до п.7.1 Договору, складовою та невід`ємною частиною цієї пропозиції є Правила та Тарифи Банку, згідно яких, зокрема: частка обов`язкового погашення тіла кредиту становить 2 % від суми використаних коштів на день розрахунку; пільговий період для погашення заборгованості складає 55 днів; процент за використання відновлювальною кредитною лінією для здійснення операцій в торгово-сервісній мережі - 0,0001% (річних); процент за використання відновлювальною кредитною лінією після закінчення пільгового періоду та для здійснення операцій з видачі готівки з карткового рахунку у банкоматах та/або касах банків, % річних - 42,0 %; процент на позитивний залишок - 10,00 % (річних); процент за недозволений овердрафт - 48,00 % (річних) (п.1.6 Тарифів). Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як видно з розрахунку заборгованості (а.с.4)[PERSON] порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 06.06.2017 року відповідач, згідно до поданого позивачем розрахунку має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 54048,47 гривень, яка складається з: прострочене тіло кредиту - 31197,18 гривень, заборгованість за відсотками - 22851,29 гривень. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1статті 16 ЦК України). Згідно заяви, відповідач просив застосувати строк позовної давності, так як вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду із зазначеною вимогою. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак сторона позивача не заявляла вимог про стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як видно з наданого позивачем розрахунку, боржник припинив оплату чергових платежів з березня 2014 року, наступний платіж мав здійснити у квітні 2014 року, не здійснивши його, почав спливати трирічний строк позовної давності, до суду з даним позовом позивач звернувся 22.08.2017 року, тобто з пропуском вказаного строку позовної давності. Відтак суд погоджується, що звернення до суду за захистом свого права позивачем відбулося без дотримання строку позовної давності, визначеного ст.258 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач пропустив позовну давність, у межах якої він міг звернутись до суду з вимогою про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Відомості про вчинення відповідачем дій, що свідчать про переривання строку позовної давності, відсутні. Такий висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного суду України, викладеній 27.03.2017 року у справі № 6-1996цс16. На підставі викладеного, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, згідно до ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed