Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач Позивач ПАТ «Дельта Банк» 07.09.2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12.04.2012 між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 300473035629018, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 156 172,00 грн. на строк до 12.04.2019 року. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 300473035629018/Пвід 12.04.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] , [PERSON] , згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за договором. Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Станом на 05.08.2015 року відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість. Таким чином, станом на 05.08.2015 року за відповідачем по укладеному Кредитному договору № 300473035629018 від 12.04.2012 року рахується заборгованість на загальну суму 118 523,01 грн., яка складається з: -тіло кредиту - 105 965,77 грн; -відсотки - 1,01 грн.; -комісія за ведення кредиту - 12 556,23 грн. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» були задоволені в повному обсязі, було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 118523,01 грн. та судовий збір на користь держави в розмірі по 592,62 грн з кожного. 21 червня 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2019 року заочне рішення було скасовано, призначена справу до розгляду в загальному порядку в підготовчому засіданні на 26 вересня 20129 року. Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляджу справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд встановив, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що 12.04.2012 між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 300473035629018, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 156 172,00 грн. на строк до 12.04.2019 року (а.с. 5-16). Згідно заяви-розпорядження від 12 квітня 2012 року [PERSON] уповноважив кредитора на перерахування кредитних коштів у сумі, що визначена у кредитному договорі згядно із договором купівлі-продажу автомобіля від 06.04.2012 року на поточний рахунок Продавця ТОВ «Алекс Схід» (а.с. 13). Згідно меморіального ордера № 59559 від 12 квітня 2012 року кошти в сумі 156172,00 грн. були перераховані з рахунку АТ «Астра Банк» на рахунок ТОВ «Алекс Схід» за договором від 06.04.2012 року за а\\м Cerato від [PERSON] (а.с. 17) . Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 300473035629018/Пвід 12.04.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] , [PERSON] , згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за договором (а.с. 18-19). Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 28-31). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договорами поруки не встановлено додаткову (субсідіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина перша, друга статті 554 ЦК України). У якості підтвердження факту наявності заборгованості відповідачів за кредитним договором станом на 05.08.2015 року позивачем АТ «Дельта Банк» надано копію кредитного договору № 300473035629018 від 12 квітня 2012 року (а.с.5-13), заяву-розпорядження на перерухвання коштів від 12 квітня 2012 року (а.с. 13), меморіальний ордер від 12 квітня 2012 року про перерахування коштів (а.с. 17), розрахунок, підписаний директором з питань кредитування Департаменту процедур на здійснення тимчасової адміністрації [PERSON] , згідно якому станом на 05.08.2015 року заборгованість по кредитному договору складає 118523,01 грн., з яких - тіло кредиту - 105965,77 грн, відсотки - 1,01 грн, комісія за ведення кредиту - 12556,23 грн., з них прострочена заборгованість по тілу кредиту - 22314,24 грн, за відсотками - 0,96 грн, за комісією - 12556,23 грн (а.с. 20), договір купівлі-продажу прав вимоги з додатком № 1 (а.с. 28-21). Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу відсутності заборгованості перед позивачем за кредитним договором. З огляду на те, що, в судовому засіданні не спростовано поза розумним сумнівом відсутності заборгованості відповідачів за кредитним договором, суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за телом кредиту в розмірі 1059565,77 грн. та відсотків в розмірі 1,01 грн. Що стосується позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідачів солідарно комісії за ведення кредиту в розмірі 12556,23 грн, то ці вимоги суд вважає безпідставними. Так, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Однак, встановивши в кредитному договорі сплату комісії, позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним. Отже, вимоги банку про стягнення комісії з урахуванням наведених обставин задоволенню не підлягають. З цього питнання суд враховує правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та постанову Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 266/3040/15-ц провадження № 61-40060св18. Відповідно до вимог ч. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору, то з кожного з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто по 529,83 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial