Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов зазначеного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування кредитними коштами, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. У звязку з цим, станом на 19 березня 2017 року виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 17307,06 грн., тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, подавши заяву про застосування позовної давності до вимог позивача та просивши відмовити у позові на цій підставі. Заява обґрунтована тим, що відповідач дійсно у березні 2014 року отримала від позивача кредитні кошти у сумі 500,00 грн. під зобовязання їх повернути зі сплати процентів за користування за ставкою 30% річних. У пільговий період відповідач кошти не повернула, у звязку з чим з 25.04.2014 року у ней виникла заборгованість. З огляду на це, з цієї дати почала спливати позовна давність, але фактично позов був поданий 11.05.2017 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав Наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року позивач затвердив Умови та Правила надання банківських послуг, в преамбулі яких зазначено, що ПАТ КБ «Приватбанк», діючи на підставі відповідної ліцензії Національного банку України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір). Затвердженням та публікацією в мережі Інтернет Умов та Правил позивач в порядку ст.641 ЦК України зробив публічну оферту на укладення договору банківських послуг. Судом встановлено, що 07 березня 2014 року відповідач подав позивачу власноруч підписану Заяву позичальника за запропонованою позивачем стандартною формою, в якій висловив бажання на видачу йому кредиту та своїм підписом підтвердив свою згоду з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами та погодився їх виконувати. У той же день заява відповідача була прийнята представником позивача, про що є відповідний запис у заяві, а відповідачу була видана кредитна платіжна картка із встановленим кредитним лімітом у розмірі 500,00 грн. Ці обставини визнаються обома сторонами не підлягають окремому доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Таким чином, між позивачем та відповідачем з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.6, 626-629, 634, 638-642, 1054-1057 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, умови якого визначені Умовами та Правилами, внаслідок чого між сторонами виникли, в тому числі, кредитні зобовязання (надалі Договір). З часу укладення договору відповідач користувалась кредитними коштами для придбання товарів, останній раз 20.03.2014 року, що підтверджується випискою про рух коштів по кредитному рахунку. Однак в подальшому відповідач своєчасно зобовязання з повернення сум кредиту та процентів за користування ним не виконувала. За умовами кредитування, кредитні кошти мали бути повернуті протягом 55 днів, починаючи з першого числа місяця, в якому відповідач ними скористалась, тобто до 25 квітня 2014 року. З розрахунком позивача, з урахуванням умов Договору щодо порядку погашення боргових зобовязань, нарахування та оплати процентів і комісії, станом на 19.03.2017 р. у відповідача виникла заборгованість за Договором у розмірі 17307,06 грн., в тому числі: 477,47 грн. заборгованість за кредитом; 12329,30 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. заборгованість зі штрафу (фіксована частина); 800,34 грн. заборгованість зі штрафу (процентна складова). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інте\-ресу судом. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За матеріалів справи вбачається, що позов підписаний представником позивача 24.04.2017 року, але поданий 11.05.2017 року, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції суду. Докази направлення позову поштою чи в інший спосіб до 25.04.2017 року в матеріалах справи відсутні. За таких обставин суд погоджується з доводами відповідача щодо спливу позовної давності та вважає за необхідне у позові відмовити з цих підстав. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed