Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 20.12.2012 року в загальній сумі 26944 грн 73 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 1177 грн 82 коп., відсотків за користування кредитом в сумі 3177 грн 82 коп., пені в сумі 20829 грн 82 коп. та штрафу в загальній сумі 1759 грн 27 коп., посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобовязань за вказаним кредитним договором в порушення вимог діючого законодавства та умов договору. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги за підставами вказаними у позові. Представник відповідача у відзиві на позов та відповідно до уточнених пояснень в судовому засіданні позов визнав частково лише на суму заборгованості за тілом кредита, оскільки нарахування відсотків вважає незрозумілим та безпідставним, а вимоги про стягнення неустойки (пені та штрафів) такими, що заявлені поза межами строку позовної давності який просив застосувати. Судом задоволені клопотання сторін про долучення письмових доказів. За клопотанням представника відповідача судом витребувані письмові докази. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 81, 82 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 20.12.2012 року був укладений в письмовому вигляді кредитний договір відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 5000 грн., а остання в свою чергу зобовязалася погашати його з оплатою відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджуєтьс відповідною анкетою-заявою відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Згідно скріншотів програмного забезпечення та довідки від 18.06.2018 року наданих суду представником позивача, строк дії виданої відповідачу банківської картки сплив у серпні 2016 року, а згідно виписки по рахунку відповідача останній платіж нею здійснено в жовтні 2016 року. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами визнаються. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Поряд з цим, відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем у позовній заяві та його представником в судовому засіданні заявлені вимоги обгрунтовані наявністю між сторонами договорних відносин щодо наданя відповідачу кредиту в сумі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок відповідно до її анкети-заяви від 20.12.2012 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка досліджена в судовому засіданні. З тексту вказаної заяви вбачається виявлення бажання відповідача отримати зарплатний пакет та кредитний ліміт по платіжній карті «Універсальна» в 2000 грн, а з доданого до позову витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається декілька тарифних планів по таких кредитних картках. При цьому, ні сама заява, ні доданий витяг не містить конкретних відомостей про тарифний план надання відповідачу кредиту по такій платіжній картці. Представник позивача в судовому засіданні також не зміг пояснити по якому з тарифних планів надавались відповідачу послуги з кредитування. На підтвердження наявності заборгованості відповідача за наданим кредитом, позивачем та його представником в судовому засіданні надані розрахунки заборгованості за період з 20.12.2012 року по 31.05.2015 року та з 01.06.2015 року по 03.04.2018 року, а також виписка по рахунку відповідача. Поряд з цим, з наданих розрахунків неможливо встановити час виникнення та розмір основної заборгованості відповідача за укладеним кредитним договором в сумі 1177 грн 82 коп. заявленої до стягнення, оскільки основна заборгованість відповідача за кредитом вбачається лише за розрахунком до 31.05.2015 року та в іншому розмірі. Такі відомості не зміг надати та пояснити суду й представник позивача в судовому засіданні незважаючи на неодноразові розяснення йому необхідності довести ці обставини суду. Крім того, з урахуванням неможливості встановити тарифний план кредитування та час виникнення основної заборгованості відповідача за кредитом, з наданих розрахунків неможливо також встановити правильність нарахування позивачем відсотків за користування кредитом (період та їх розмір), що унеможливлює вирішення судом питання про законність вимог позивача в цій частині та таких нарахувань, в тому числі в межах строку дії договору з урахуванням спливу цього строку зі спливом строку дії картки у серпні 2016 року. За таких обставин, надані позивачем розрахунки заборгованості на думку суду не є належними та допустимими доказами на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором в сумі 1177 грн 82 коп. та відсоткам за їх користування в сумі 3177 грн 82 коп., у звязку з чим не дають суду підстав для задоволення вимог позивача в цій частині. Разом з тим, оскільки відповідачем та її представником вимоги позивача частково визнано в частині основної заборгованості за кредитом в сумі 1177 грн 82 коп. та визнання позову в цій частині не суперечить закону і не порушує права та інтереси інших осіб, вимоги позивача відповідно до ст. 206 ЦПК України підлягають задоволенню лише в цій частині. Що стосується вимог позивача про стягнення неустойки (штрафу та пені) вони не можуть бути задоволені судом у звязку зі спливом на момент звернення позивачем до суду спеціальної позовної давності встановленої ст. 258 ЦК України. Як встановлено судом та зазначено вище, строк дії кредитного договору укладеного сторонами сплив у серпні 2016 року зі спливом строку дії банківської картки виданої відповідачу та останній платіж відповідачем за договором здійснено у жовтні 2016 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише у квітні 2018 року, тобто з порушенням встановленого ст. 258 ЦК України річного строку спеціальної позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем та її представником. За таких обставин, в силу ст.ст. 258, 267 ЦК України, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в загальній сумі 1759 грн 27 коп. та пені в сумі 20829 грн 82 коп., не можуть бути задоволені судом у звязку зі спливом на момент звернення позивачем до суду спеціальної позовної давності, з урахуванням відсутності підстав вважати пропуск позивачем встановленого законом такого строку позовної давності з поважних причин. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази надані суду сторонами, з урахуванням часткового визнання відповідачем заявлених вимог, суд приходить до висновку що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача лише заборгованість за кредитом в сумі 1177 грн 82 коп., а в іншій частині позов задоволенню не підлягає. Крім того,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача 77 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial