Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

позивач ПрАТ «Львівобленерго» в особі Буського району електричних мереж звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] . Просить зобов`язати відповідача надати доступ та не перешкоджати в проведенні робіт по ремонту кабельної лінії в межах його земельної ділянки для відновлення нормальної схеми електропостачання міста Буська та забезпечення надійності електропостачання споживачів електричної енергії. В подальшому дотримуватись вимог п. 1 ст. 28 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» щодо забезпечення доступу Буського РЕМ для обслуговування, безперешкодного проїзду до місця аварії та виконання ремонтних та аварійно-відновлювальних робіт. В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0555 га по [ADDRESS] , яка приватизована відповідачем на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.12.2009 року. Належна відповідачу земельна ділянка була приватизована останнім із відповідними обмеженнями, а саме: використання земельної ділянки для ремонту і експлуатації лінійних інженерних комунікацій та споруд. Відтак на спірну земельну ділянку відповідача встановлено сервітут у вигляді права прокладання та експлуатації лінії електропередач, зв`язку, трубопроводу, інших лінійних комунікацій. Описані обмеження на земельну ділянку відповідача встановлені через те, що у її межах проходить належна позивачу кабельна лінія ПЛ 10кВ Л-184-07 КЛ-10Кв між ТП-211 та ТП-212. З метою проведення необхідних ремонтних та ремонтно-відновлювальних робіт, позивач неодноразово звертався до відповідача з метою надання останнім доступу до цієї лінії з можливістю розкопати. Проте відповідач чинить позивачу перешкоди та не надає доступу до кабельної лінії, що може призвести до порушення безперебійного функціонування об`єктів електричних мереж, оскільки до неї заживлена значна кількість споживачів Буського району, а саме: [ADDRESS] . Підзамче, вул [ADDRESS] вул. Надсяння, [ADDRESS] , а також села Ракобовти, Германівка, Купче. На даний час через створені відповідачем перешкоди названі споживачі тимчасово заживлені до фідера Буської ЦРЛ. Відтак, через створені відповідачем перешкоди та з метою уникнення настання аварійних ситуацій, позивач змушений звернутись до суду з указаним позовом, який просить задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав частково. Зокрема, виходячи із вищенаведених мотивів та фактичних обставин спору, просить позов задовольнити частково шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] надати позивачу доступ та не чинити перешкоди у проведенні ремонтних робіт кабельної лінії ПЛ 10кВ Л-184-07 КЛ-10Кв між ТП-211 та ТП-212 в межах належної [PERSON] на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,0555 га по [ADDRESS] , оскільки через неї проходить вказана лінія, до якої позивачу необхідно мати доступ для забезпечення безперебійного електропостачання споживачів міста Буськ та району. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Романко В.Р. проти задоволення заявлених позовних вимог заперечили повністю та просили суд у їх задоволенні відмовити. Зокрема відповідач визнав те, що він приватизував у 2009 році земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,0555 га, по якій закопаний та проходить електричний кабель позивача. Зокрема відповідач вважає, що позивач вправі копати його землю лише уклавши з ним відповідний контракт та заплативши за це відповідачу грошові кошти, а проти безоплатного доступу позивача до належної відповідачу земельної ділянки останній заперечив. При цьому відзиву на позовну заяву відповідач до суду не подавав. Заслухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 4620610100:13:024:0284 площею 0,0555 га по [ADDRESS] , яка приватизована відповідачем на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 642052 від 09.12.2009 року. Як вбачається із наявних у справі матеріалів технічної документації із землеустрою, зокрема із Висновку Управління Держкомзему у Буському районі № 655 від 18.05.2009, що вищевказана земельна ділянка відповідача має такі обмеження (сервітути): використання земельної ділянки для ремонту і експлуатації лінійних інженерних комунікацій та споруд. Аналогічно із Висновку головного архітектора Буського району № 473 від 17.06.2009 слідує те, що належну на праві власності [PERSON] земельну ділянку встановлено сервітут право прокладання та експлуатації лінії електропередач, зв`язку, трубопроводу, інших лінійних комунікацій. Крім того із матеріалів справи вбачається, що в межах належної на праві власності відповідачу земельної ділянки площею 0,0555 га по [ADDRESS] проходить [ADDRESS] 10кВ Л-184-07 КЛ-10Кв між ТП-211 та ТП-212, до якої доступ відповідач для ремонту позивачеві добровільно не надає, що підтверджується листом ПрАТ «Львівобленерго» № 206-0212 від 23.04.2016 року та Актом від 14.05.2018 року. Більше того\~вищеописані фактичні\~обставини визнавались\~сторонами по справі та не заперечувались учасниками, і в суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому такі обставини звільнені від доказування в силу вимог частини першої статті 82 ЦПК України. Разом із тим, сторони по справі оспорюють лише можливість доступу позивача до земельної ділянки відповідача для ремонту ним кабельної лінії, яка проходить в межах земельної ділянки останнього, де відповідач оспорює безкоштовність доступу позивача до його земельної ділянки та ремонту кабелю, оскільки вважає, що позивач повинен укласти з ним контракт, на підставі якого сплачувати відповідачу за кожен такий факт доступу до кабельної лінії з можливістю її розкопати. Проте, суд вважає, що вимоги позивача є справедливими, обгрунтованими та законними, а натомість заперечення відповідача таким вимогам не відповідають з огляду на наступне. Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до вимог статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 3 статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічно частиною 4 статті 319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 5 ст. 319 ЦК України). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України). В силу\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~395\~ЦК України\~серед речових\~прав на\~чуже майно\~є,\~зокрема: право\~користування (сервітут). Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (ч. 1 ст. 401 ЦК України). Згідно частини 1 статті 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Відповідно до частини 1 статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). На використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб (ч. 1 ст. 110 ЗК України). В силу частини 1 статті 111 ЗК України обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження. Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічних обґрунтуваннях використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру (ч. 5 ст. 111 ЗК України). Згідно пункту «б» частини 1 статті 112 ЗК України передбачено, що уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти, - створюються охоронні зони. Як безспірно було встановлено в ході судового розгляду даної справи, що в межах належної на праві власності відповідачу земельної ділянки площею 0,0555 га по [ADDRESS] проходить [ADDRESS] 10кВ Л-184-07 КЛ-10Кв між ТП-211 та ТП-212, до якої доступ відповідач для ремонту позивачеві добровільно не надає. На підставі закону (ст.ст. 98, 99, 100, 101, 102 Земельного кодексу України) на земельну ділянку відповідача встановлено право безоплатного земельного сервітуту для обслуговування та експлуатації вищевказаної лінії електропередач, про що було відомо відповідачу в ході приватизації ним спірної земельної ділянки. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки відповідача зазначені у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), де відомості про обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки про наявність охоронної зони на земельній ділянці відповідача внесена в Національну кадастрову систему. Відтак з наведеного випливає право позивача користуватись земельним сервітутом шляхом безоплатного доступу останнього до наявної на земельній ділянці відповідача кабельної лінії електропередач з метою її обслуговування та ремонту, чому кореспондує безперешкодний обов`язок відповідача не чинити перешкод і надавати доступ позивачу для безоплатного користування вищевказаним правом земельного сервітуту. Разом із тим, в силу положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої і другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За таких обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] надати позивачу доступ та не чинити перешкод у проведенні ремонтних робіт кабельної лінії ПЛ 10кВ Л-184-07 КЛ-10Кв між ТП-211 та ТП-212 в межах належної [PERSON] на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,0555 га, кадастровий номер 4620610100:13:024:0284, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Натомість, позовна вимога щодо зобов`язання відповідача в подальшому дотримуватись вимог п. 1 ст. 28 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» щодо забезпечення доступу Буського РЕМ для обслуговування, безперешкодного проїзду до місця аварії та виконання ремонтних та аварійно-відновлювальних робіт, на думку суду, не підлягає до задоволення, оскільки є передчасною та необгрунтованою, стосується виключно можливого порушення прав позивача в майбутньому та дотримання відповідачем на майбутнє вимог закону, що не є порушеним правом позивача, а лише його припущеннями на майбутнє, на яких не може грунтуватись доказування в силу положень частини шостої статті 81 ЦПК України. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed