Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач ПАТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду з позовом до Тисовецької сільської ради, [PERSON], третя особа на стороні відповідачів Відділ Держгеокадастру у Сторожинецькому районі Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку. Посилалися на те, що позивачем із землевпорядною організацією ПП «Ріга» укладено договір від 30.12.2013 р. №Л/П-134382/НЮ про виконання робіт з інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в межах смуги відведення. На виконання умов зазначеного договору ПП «Ріга» виготовило Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об'єктами залізничного транспорту за напрямком Чернівці - Вадул-Сирет від 287км+608м до 292км+937м в адміністративних межах с.Тисовець Тисовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області. В результаті проведеної інвентаризації встановлено, що земельна ділянка, яка перебуває у власності [PERSON] частково, площею 0,0002 га накладається на смугу відведення залізниці від 289км+756м до 289км+759м. Вказана земельна ділянка передана у власність [PERSON] рішенням Тисовецької сільської ради від 21.07.2007 року №53-10/2007, на неї видано державний акт та зареєстровано в державному земельному кадастрі за [NUMBER]. Згідно «Плана границ полосы отвода линии Черновцы-Адынката Львовской железной дороги в административных границах Черновицкого района Черновицкой области», який є доказом землекористування залізниці, розроблений та погоджений в 1959 році, ширина смуги відведення на вказаній вище ділянці становить 80 м від осі колії. Земельна ділянка відповідача [PERSON] входить в ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину становить 0,0002 га. На земельній ділянці, розміри якої визначені Планом смуги відведення, розташована головна колія №0910201000625, яка є державною власністю і перебуває на балансі ДТГО «Львівська залізниця», що є державним підприємством. Посилаючись на те, що вищевказаним рішенням порушується право позивача на користування земельною ділянкою та воно суперечить чинному законодавству, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Тисовецької сільської ради №53-10/2007 від 21.07.2007 року в частині передачі земельної ділянки [PERSON] у приватну власність в с.Тисовець, Сторожинецького району Чернівецької області, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER], виданий [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, а також стягнути з відповідачів сплачені судові витрати (а.с.1-4). В ході розгляду справи представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, в якій посилається на те, що в судовому засіданні встановлено, що спірну земельну ділянку було продано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2013 року, отже державний акт втратив чинність, а право залізниці на користування належною їй земельною ділянкою в розмірі 0,0002 га порушено вказаним договором купівлі-продажу та оскаржуваним рішенням Тисовецької сільської ради. Посилається при цьому на ч.1 ст.216 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину е недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 цього кодексу, зокрема у зв»язку з невідповідністю змісту правочину Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства. Відтак, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на підставі незаконного рішення Тисовецької сільської ради має бути визнано недійсним. При цьому посилаються на постанову Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі №909/247/14. Крім того, в ході судового розгляду представником позивача було уточнено кадастровий номер спірної ділянки, а саме [NUMBER]. Просили визнати незаконним та скасувати рішення Тисовецької сільської ради №53-10/2007 від 21.07.2007 року в частині передачі земельної ділянки [PERSON] у приватну власність в с.Тисовець, Сторожинецького району Чернівецької області, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2013 р., зареєстрованого в реєстрі за №5355 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (а.с.128, 136-137,198). В ході розгляду справи за клопотанням позивача були вчинені наступні процесуальні дії: - ухвалою суду від 06.10.2017 року замінено: відповідача по справі Тисовецьку сільську раду її правонаступником - Великокучурівською сільською радою Сторожинецького райолну Чернівецької області, а третю особу на стороні відповідачів відділ Держгеокадастру у Сторожинецькому районі та Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області; - ухвалою суду від 06.10.2017 року було витребувано: у ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області копію державного акту на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER], виданого [PERSON], у Великокучурівській сільській раді рішення Тисовецької сільської ради №53-10/2007 від 21.07.2007 року; -ухвалою від 14.02.2018 року залучено до участі в справі як співвідповідача [PERSON] Представник позивач в судове засідання не з»явився, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили змінені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Великокучурівської сільської ради в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. В матеріалах справи наявна заява [PERSON], якою повідомляє, що не є власником земельної ділянки, так як продала земельну ділянку та розміщений на ній житловий будинок, вважає, що не являється відповідачем по справі і не стягувати з неї судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Крім того, надіслали суду пояснення третьої особи щодо позову, в яких заперечували проти позовних вимог в частині скасування запису у Поземельній книзі шляхом внесення до ДЗК відомостей про його скасування з тих підстав, що таке скасування за рішенням суду не передбачене чинним законодавством. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням сесії Тисовецької сільської ради від 21.07.2007 року №53-10/2007 року було передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,1370 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.60-67). Відповідно до викопіювання із зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» за напрямком Чернівці - Вадул-Сирет в адміністративних межах с.Тисовець Тисовецької сільської ради, виконаного ПП «Ріга», та листа ПП «Ріга» №18/031 від 09.02.2018 земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0002 га (а.с.5-8, 129). Згідно «Плана границ полосы ж.д. отвода линии Черновцы - Адынката Львовской железной дороги в административных границах Черновицкого района Черновицкой области от 269 км+000м до 293 км+090м» розробленого Дорпроект Юго-Западной ж.д. в 1959 році ширина смуги відведення з лівої сторони по ходу становить 80 м від осі колії (а.с.12-14). Відповідно до Інвентарної картки обліку основних засобів ВП «Чернівецька дистанція колії Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» головна колія (ВБК) направлення Чернівці - Держкордон з км 267 до км 314 інвентарний №0910201000625, введена в експлуатацію в 1944 році, перебуває на балансі позивача (а.с.9). Наявність земель залізничного транспорту в межах Тисовецької сільської ради станом на 01.01.2014 року підтверджується формою 6-зем (а.с.10). Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Так, відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» 30.01.1963 року «Положение о землях предоставленных транспорту» 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог» 27.01.1962, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі. Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого [PERSON] Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Позивач мав право на землі в межах Тисовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, в тому числі і на земельну ділянку, яка була виділена [PERSON], і таке право не було жодним чином припинене. За змістом ч.4 ст.84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність. Пунктом «г» ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.но до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка є смугою відведення залізниці, знаходилася у правомірному користуванні позивача, то Тисовецька сільська рада як орган місцевого самоврядування не мала права розпоряджатися нею. З огляду на наведене, суд вважає, що рішення Тисовецької сільської ради від 21.07.2007 року №53-10/2007 в частині передачі [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0002 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є незаконним і підлягає скасуванню. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №5355 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування. Судом встановлено, що 27.09.2013 року укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за №5355, відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1370 га, розташовану в с.Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером [NUMBER] (а.с.57). Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину. Такою підставою є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визначний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач, як на підставу своїх вимог про визнання недійсним договору дарування, посилається на ст.ст.203,215 ЦК України, постанову Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі №909/247/14, вказуючи, що підставою недійсності правочину є невідповідність змісту правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, відтак, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.20913 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на підставі незаконного рішення Тисовецької сільської ради підлягає визнанню недійсним. Згідно роз»яснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , згідно із ст.ст.4,10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади Україниорганів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Позивач, посилаючись на невідповідність змісту правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, як на підставу визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки не зазначає, яким саме нормативно-правовим актам суперечить зміст оспорюваного правочину. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крмі випадків, встановлених цим кодексом. Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України у справі №909/247/14 від 24.06.2015 року, на яку посилається позивач, не може застосовуватися при вирішенні даної справи, оскільки в зазначеній справі судом було визнано незаконним рішення органу місцевого самоврядування про продаж земельної ділянки у приватну власність особі та визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між органом місцевого самоврядування та цією ж особою на підставі незаконного рішення. Тобто прийняте Верховним Судом України рішення стосується інших фактичних обставин. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач зобов»язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. При цьому доведенню також підлягає факт добросовісності чи недобросовісності набувача майна. Крім того, статтею 216 ЦК України визначені правові наслідки недійсності правочину. При цьому, частина 3 статті передбачає, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Разом з тим, Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності, зокрема, статтями 386-388. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено невідповідність даного правочину нормативно-правовим актам, діючим на момент вчинення правочину. Окрім того, на думку суду, позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Також не підлягають задоволенню вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки вони є похідними від оспорювання правочину щодо цього майна. Стосовно позовних вимог в частині скасування запису у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], то суд вважає, що в ній підлягає скасуванню запис про передачу земельної ділянки [PERSON] в частині 0,0002 га, оскільки судом визнано обгрунтованими позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення Тисовецької сільської ради від 21.07.2007 року №53-10/2007, яке стало підставою передачі [PERSON] зазначеної частини ділянки у власність. На підставі викладеного,

Outcome: partial