Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

позивач просить суд стягнути аліменти з [PERSON] на його користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини її доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину певного віку, до досягнення повноліття дитини, починаючи з 14.02.2014 року, посилаючись на те, що 09.02.2008 року він уклав шлюб з відповідачем і до вересня 2012 року вони проживали разом в його помешканні по [ADDRESS], а потім відповідач поїхала на заробітки в Ізраїль. В період шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Після від'їзду відповідача за кордон син проживав біля нього, чи в матері відповідача у нічний час та вихідні дні. В денний час, син перебував у садочку. 18.02.2014 року син по телефону поскаржився йому на фізичне насильство баби, в наслідок чого він його забрав до себе і з цього часу взагалі заборонив бабі спілкувалися з внуком. У відділі ДВС він дізнався, що заочним рішенням Звенигородського районного суду від 21.09.2010 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання їхнього сина, і виконавчий лист відповідач подала до відділу ДВС безпосередньо перед виїздом за кордон в середині серпня 2012 року (постанова про відкритя виконавчого провадження датована 14.08.2012 року), про що раніше йому відомо не було. Так як між ним та [PERSON], матір'ю відповідача виник спір про місце проживання дитини та про стягнення аліментів, він звернувся до суду з позовом про визняння місця проживання дитини та звільнення його від сплати аліментів. Рішенням Звенигородського районного суду від 18.02.2015 року у цивільній справі № 694/1247/14-ц, провадження № 2/694/12/15 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, служба у справах дітей Звенигородської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та звільнення від сплати аліментів, позов задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], разом з батьком. Звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], які стягувалися відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.09.2010 року. Шлюб між ним та відповідачем розірвано відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.02.2015 року. Дитина перебуває на повному його утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоч згідно чинного законодавства зобов'язана це робити. В зв'язку з цим він і змушений був звернутися до суду з даним позовом. Позовні вимоги позивача в судовому засіданні підтримав і його представник. Відповідач та її представник в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджується телефонограмою від 28.07.2014 року № 2769/15-вих., про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надсилали, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та її представника, ухваливши заочне рішення по справі на підставі наявних в справі доказів. Неявку в судове засідання відповідача та її представника суд розцінює як зловживання своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи. Заслухавши позивача та його представника, які не заперечують проти розгляду справи у відсутності відповідача та її представника та ухвалення по справі заочного рішення, а також вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити частково. В судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.02.2015 року (а.с.4). Також в судовому засідані було встановлено, що дійсно від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], матір'ю якого в свідоцтві про народження (а.с.14) записана відповідач. Неповнолітній [PERSON] з 28.02.2014 року постійно проживає біля позивача, який займається його вихованням та утриманням, що стверджується рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.02.2015 року (а.с.5-9). Відповідачка перебуває на даний час на заробітках за межами країни. Вихованням та утриманням сина не займається. Доказів які б спростовували дані обставини відповідачем та її представником суду не надано. Відповідно до ст.ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини за минулий період з 28.02.2014 року з часу коли дитина постійно проживає біля позивача та знаходиться на його утриманні. Суд вважає, що позивач вживав заходів щодо отримання допомоги від відповідача на утримання їхньої неповнолітньої дитини, але не міг її одержати, оскільки відповідач ухиляється від її надання. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ст.88 ч.3 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини -,[PERSON] [INFO] в розмірі ? частини всіх видів її доходів кожного місяця, починаючи з 28.02.2014року та до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 250 гривень у відшкодування понесених судових витрат по оплаті правової допомоги. А також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial