Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, посилаючись на те, що 29 лютого 2008 року між ними і відповідачем було укладено кредитний договір E/V082353. Згідно умов даного договору [PERSON] було надано кредит в розмірі 87 400 Євро терміном до 20.02.2013 року, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. За умовами договору сторони домовилися, що у випадку порушення зобовязань відповідач [PERSON], сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані в суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Вказує на те, що відповідач свої зобовязання за договором кредиту не виконав, тому станом на 28.01.2015 року заборгованість становить 74 343,53 Євро, яка складається із: 37 590,33 Євро заборгованості за кредитом; 19 486,25 Євро заборгованість по процентам за користування кредитом; 17 266,95 Євро пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором. Зважаючи на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 74 343,53 Євро, що за курсом НБУ від 28.01.2015 року складає 1 333 722,93 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача не зявився, проте він подав до суду свої пояснення, а також в позовній заяві позивач просить розгляднути справу без їхнього представника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував факт укладення кредитного договору, про те звернув увагу суду, що в 2009 році вже з відповідача вже була стягнуто заборгованість за вказаним кредитом в тому числі і тіло кредиту, а тому просив суд позовні вимоги задовольнити частково та стягнути заборгованість з відповідача у розмірі, які у своєму висновку визначив експерт, а саме 4875,09 Євро. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, які передбачені законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір E/ V082353 від 29 лютого 2008 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 87 400 Євро терміном до 20.02.2013 року. Останній платіж ним здійснено відповідачем 02 лютого 2012 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Крім того, судом також встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договорурішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2009 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] задоволено та стягнуто із відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором E/ V082353 від 29 лютого 2008 року, яка виникла станом на 15 травня 2009 року, в сумі 78 918,55 Євро, що еквівалентно 815 998,11 грн., яка складалася із заборгованості за кредитом 74 692,78 Євро, заборгованості по відсотках за користування кредитом 425,16 Євро, пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 19,56 Євро, а також штрафи відповідно до договору: 24,18 Євро штраф (фіксована частина), 3 756,88 Євро штраф (процентна складова), а також стягнуто судові витрати повязані із розглядом справи. Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання, однак, на даний час не виконано. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки строк дії кредитного договору закінчився 20 лютого 2013 року, судове рішення від 27 липня 2009 року про стягнення кредитної заборгованості з боржника не виконано, то відповідно до вимог вищезазначених норм права кредитор має право в межах строку позовної давності на стягнення процентів за користування кредитними коштами до остаточного виконання вказаного судового рішення. Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВСУ від 25.05.16 року справа № 6-157цс16. Проте враховуючи, що вищевказаним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2009 року стягнуто заборгованість по тілу кредиту, а тому повторне стягнення заборгованості по тілу кредиту є недопустимим, а позовні вимоги в цій частині не підлягають о задоволення. Що стосується позовних у вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та пені, суд зазначає наступне. В ході розгляду справи, судом було призначено у справі судово-економічну експертизу. Згідно висновку судово-економічної експертизи № 106 від 14 лютого 2018 року встановлено, що загальна сума боргу відповідача станом на 08.08.2012 року складає 40553,01 Євро, в тому числі основна заборгованість по тілу кредиту 18064,24 Євро, прострочена заборгованість по тілу 17 613,68 Євро, прострочена заборгованість по відсоткам 3665,54 Євро, заборгованість по пені по тілу 1046,28 Євро, а по відсоткам 163,27 Євро. Проте висновок експерта є одним із доказів і повинен бути оцінений судом разом із іншими доказами. Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Отже, вищевказаний висновок не має для суду наперед встановленого значення. На думку суду посилання позивача на те, що при проведенні експертизи експертом було допущено значні порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи є такими, що заслуговують на увагу. Так, експертом самостійно, в супереч постановленої судом ухвали змінено дату на яку слід було здійснити розрахунок заборгованості, що сплинуло на кінцевий результат, оскільки в ухвалі про призначення експертизи було чітко зазначено питання, що ставилося перед експертом: «Чи відповідає розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 28.01.2015 року умовам кредитного договору E/ V082353 від 29 лютого 2008 року з наступними змінами та доповненнями», тоді як експерт надав висновок про заборгованість відповідача станом на 08.08.2012 року. У звяжу з цим, суд критично оцінює висновок експерта, та при розрахунку розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом не бере його до уваги. При визначенні розміру заборгованості по відсоткам суд вважає, що поданий позивачем розрахунок є обґрунтованим, при цьому відповідач даний розрахунок не спростував, а також не надав свого розрахунку розміру заборгованості по відсоткам. Проте, враховуючи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2009 року, яким також було стягнуто заборгованість по відсоткам станом 15.05.2009 року, а тому заборгованість по відсоткам за користування кредитом суд обчислює з 15.05.2009 року по 28.01.2015 року, при цьому їхній розмір становить 18970,47 Євро, що за курсом 17.94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.01.2015 року (на час звернення до суду з позовом) складає 340 330 (триста сорок тисяч триста тридцять) гривень 23 копійки. Крім цього, слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Даному випадку строк повернення процентів був встановлений до 20.02.2013 року (пункт 1.3 кредитного договору), при цьому після закінчення дії договору проценти не нараховувались, що підтверджується довідкою про заборгованість, і у позовних вимогах позивач не просить їх стягнути. В своїх письмових поясненнях (т.2 а.с. 93) відповідач вказує на те, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення та просив суд застосувати наслідки пропущення строку позовної давності. За правилами п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача пеню, яка нарахована починаючи з 2008 по 2015 рік, що є неприпустимим. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, пеня за останній рік перед зверненням до суду, а саме з січня 2014 року по січень 2015 року складає 6851,74 Євро, що за курсом 17.94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.01.2015 року складає 122 920 (сто двадцять дві тисячі девятсот двадцять) гривень 22 копійки, і саме пеню в такому розмірі суд вважає за необхідним стягнути з відповідача. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 536, 599, 631, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: partial