Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві, поданій у новій редакції на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (а.с. 23, 23), посилається на те, що 20.11.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № МКН7GК00000003, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 21000 доларів США строком до 19.11.2027 року, зі сплатою за його користування 0.92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В позові зазначає, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши кредит у розмірі передбаченому умовами кредитного договору, однак відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, а саме: неналежно сплачувала внески на погашення заборгованості за кредитом, в період з 22.12.2008 року по 29.01.2016 року, процентів в період з 01.01.2008 року по 29.01.2016 року, комісії в період з 03.11.2008 року по 29.01.2016 року. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 29.01.2016 року має заборгованість у розмірі 99732.21 доларів США, яка складається з наступного: 21285.05 доларів США заборгованість за кредитом; 19035.23 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3568.96 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 51084.35 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до п. 5.4 кредитного договору, з яких: 9.94 доларів США штраф (фіксована частина); 4748.68 доларів США штраф (процентна складова). З посиланням на викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № MKH7GK00000003 від 20.11.2007 року в розмірі 99732.21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.01.2016 року складає 2508265.08 грн. (1 долар США = 25.15 грн.), та судові виграти. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак згідно з прохальною частиною позовної заяви в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Відповідачка [PERSON] у дане судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У поданих до суду письмових запереченнях на позовну заяву від 20.06.2016 року, які долучені до матеріалів справи, просить застосувати строк позовної давності у даній справі та відмовити позивачу в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що предявлені з пропуском строків позовної давності. Посилаючись на положення ст. ст. 254, 256-258 ЦК України вказує, що з матеріалів цивільної справи випливає, що позов до суду був предявлений позивачем 18.02.2016 року, а всі нарахування по процентам, пені та штрафам починаються з 2008 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності визначеного ч. 1 ст. 257 ЦК України. Також, посилаючись на правові позиції, викладені Верховним Судом України у постановах від 06.11.2013 року у справі 6-116цс13, від 11.02.2015 року у справі 6-240цс14, вважає, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» без поважних причин пропустив строки позовної давності для звернення з позовом щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. 25.10.2016 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення, які долучені до матеріалів справи, у яких зазначає, що вважає клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Умовами кредитного договору № MKH7GK00000003 від 20.11.2007 року передбачена видача кредиту строком до 19.11.2027 року. Останній платіж відповідно до графіку погашень буде здійснено саме 19.11.2027 pоку, а тому строком до 19.11.2030 року у позивача є законні підстави для звернення з вимогою про стягнення заборгованості. Щодо подвійної відповідальності вказує на те, що застосування банком в кредитному договорі і штрафу, і пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, а тому, передбачивши зазначені види неустойки в кредитному договорі, банк не допускає порушення норми ст. 61 Конституції України. У звязку з вищенаведеним, на підставі ст. 31 ЦПК України, представник ПАТ КБ «Приватбанк» уточнив позовні вимоги в частині стягнення пені та просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по пені у розмірі 1284771,40 грн., що еквівалентно 51084,35 доларів США (за курсом 25,15 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2016 року), в решті позовних вимог просить задовольнити в повному розмірі у сумах, що зазначена у первісному позові і розрахунку заборгованості, який знаходиться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.11.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № МКН7GК00000003, відповідно до п. 7.1 якого банк надав відповідачці кредитні кошти: шляхом видачі готівки через касу на строк з 20.11.2007 року по 19.11.2027 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії (далі кредит) у розмірі 21000 доларів США на наступні цілі: купівлю нерухомості, а також у розмірі 4500 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з 1 по 5 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється, у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 261.53 доларів США, для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії. У відповідності до ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно з ч. 1 ст.\~546\~та ст.\~549 ЦК України\~виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України). Порядок нарахування та розмір пені у випадку порушення позивальником зобовязання передбачений п. 7.4 кредитного договору, відповідно до якого при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, у розмірі 0.15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Разом з тим, у п 5.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Частиною 1\~ст. 627 ЦК України\~визначено, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № MKH7GK00000003 від 20.11.2007 року за період з 29.01.2011 року по 29.01.2016 року, [PERSON] взяті на себе зобовязання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 29.01.2016 року має заборгованість у розмірі 99732.21 доларів США, що еквівалентно 2508441,49 грн., з яких: 21285,05 доларів США, що еквівалентно 535356,66 грн. заборгованість за кредитом; 19035,23 доларів США, що еквівалентно 478769,71 грн. заборгованість за процентами; 3568,96 доларів США, що еквівалентно 89765,66 грн. заборгованість з комісії; 51084.35 доларів США, що еквівалентно 1284861,77 грн. пеня; 9.94 доларів США, що еквівалентно 250 грн. штраф (фіксована частина); 4748.68 доларів США, що еквівалентно 119437,69 грн. штраф (процентна складова). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. ст.\~610,\~611 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст.\~530,\~631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як встановлено судом, сторони визначили як строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором (п. 5.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 19.11.2027 року (п. 7.1 кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісячно, позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 261.53 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди, періодом сплати вважається період з 1 по 5 число кожного місяця. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Водночас, відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 1\~ст. 256 ЦК України\~визначено, що позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1\~ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, що в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 08.02.2016 року, а відповідно до умов кредитного договору кредит наданий на строк до 19.11.2027 року. Частиною 1\~ст. 259 ЦК України\~передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У пункті 4.5 кредитного договору № МКН7GК00000003 сторони обумовили між собою, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. З урахуванням наведеного та враховуючи встановлений сторонами у договорі строк позовної давності, а також беручи до уваги, що банком предявлено вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості згідно з розрахунком за період 29.01.2011 року по 29.01.2016 року, суд приходить до висновку, що доводи [PERSON] про застосування судом у даній справі позовної давності та відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі є безпідставними. За таких обставин, суд вважає доведеними позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідачки 21285,05 доларів США заборгованості за кредитом, 19035,23 доларів США заборгованості за процентами та 3568,96 доларів США заборгованості з комісії. Вирішуючи питання в частині стягнення пені, суд зазначає наступне. Частиною 3\~ст. 551 ЦК України\~передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~ст. 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Як встановлено судом, з наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що основна заборгованість за кредитним договором становить 21285,05 доларів США, в той час як розмір пені складає 51084.35 доларів США, що є значно більшим за розмір основної заборгованості та не відповідає загальним засадам цивільного законодавства (справедливості та розумності). Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~та зменшити розмір пені до 20000 доларів США. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс 14 та від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15. Крім того, згідно із ч. 1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3\~ст. 533 ЦК України). Такий порядок визначено\~Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів\~\~сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України гривні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі 3-29гс15. Станом на 29.01.2016 року курс за 1 долар США (на дату розрахунку заборгованості) за даними НБУ становить 25.15 грн., отже, пеня у розмірі 20000 доларів США становить 503000 грн., яку слід стягнути з відповідачки. Судом також встановлено, що за порушення позичальником грошових зобовязань за кредитним договором позивачем одночасно нараховані пеня та штрафи. Позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (порушення позичальником грошового зобовязання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61\~Конституції України\~та ч. 3\~ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В той же час, згідно правової позиції Верховного суду України від 21.10.2015 року у справі за № 6-2003 цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів в розмірі 9.94 доларів США штраф (фіксована частина) та 4748.68 доларів США штраф (процентна складова) за порушення грошових зобовязань. З огляду на викладене суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № MKH7GK00000003 від 20.11.2007 року в розмірі 43889,24 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 29.01.2016 року (1 долар США = 25.15 грн.) складає 1103814,39 грн., з яких: 21285,05 доларів США заборгованість за кредитом, 19035,23 доларів США заборгованість за процентами, 3568,96 доларів США заборгованість з комісії, а також пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 503000 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно задоволених вимог в сумі 24079,35 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial