Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 20 серпня 2007 року в розмірі 25253,30 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з відповідачем 20 серпня 2007 року був укладений договір без номеру, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконувала, внаслідок чого станом на 19 липня 2017 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 25253,30 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 9659,50 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 6896,29 грн., нарахованої пені в сумі 7256,88 грн., штрафу (фіксована складова) в сумі 250,00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 1190,63, яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. В своїх поясненнях представник позивача посилався на обставини, викладені у позовній заяві та в додаткових письмових поясненнях, а також усно пояснив, що заборгованість виникла внаслідок здійснення відповідачем 15 жовтня 2016 року видаткової операції по переказу грошових коштів в сумі 12772,57 грн. з власної кредитної картки за допомогою мобільного телефону у спосіб, передбачений в Умовах і правилах надання банківських послуг. До того часу заборгованості з боку відповідача не було. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що з 2007 року у належний спосіб виконувала свої зобов'язання щодо користування кредитними грошима, своєчасно повертала кредити і сплачувала відсотки за користування кредитом. 03 жовтня 2016 року вона погасила останній свій кредит, залишок за яким був менше чотирьох тисяч гривень та просила у співробітників банку підготувати їй довідку про погашення боргу. В останні кілька років вона здійснювала платежі по погашенню кредиту готівкою через термінал у відділені Банку. Всередині жовтня 2016 року їй зателефонував представник Банку та повідомив, що на її карту для соціальних виплат, на яку вона отримувала державну допомогу на дитину, помилково зарахували понад 12000,00 грн. замість 2000,00 грн., і благав повернути їх, бо у нього виникнуть через це проблеми на роботі. Вона зателефонувала на короткий номер телефону ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 3700, аби дізнатися, що за гроші їй надійшли. Але у відповідь почула, що співробітники Банку їй зателефонують. Але їй знову зателефонував той самий представник Банку та благав повернути гроші, аби уникнути неприємностей. Тому наступного дня вона з карти для соціальних виплат зняла грошові кошти та перерахувала їй представнику Банку. А коли наступного місяця вона прийшла до відділення Банку забрати довідку погашення кредиту, їй сказали, що у неї існує непогашений кредит, який вона скористалася за допомогою системи електронних платежів «Приват24». Вона намагалась з'ясувати, яким чином виник цей борг, адже вона ніколи не користувалась цією системою і навіть не зареєстрована в ній. До того ж вона ніколи не здійснювала платежі в Інтернеті з використанням кредитної картки, лише знімала гроші через банкомат готівкою. Але від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вона не отримала жодної відповіді на свої запити. Тому вона, [PERSON], не згодна з вимогами банку, бо з власної волі вона ніяких банківських операцій, які б могли привести до виникнення кредитного боргу, не вчиняла. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі за текстом - Банк) і [PERSON] 20 серпня 2007 року був укладений Договір про надання банківських послуг, який складається з таких документів: Анкета-заява позичальника, Пам'ятка клієнта, Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи. За цим договором [PERSON] були надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова відсоткова ставка за користування кредитом визначена у розмірі 1,9% на місяць, тобто 22,80% на рік, та відповідач був зобов'язаний проводити сплату щомісячних платежів на погашення отриманого кредиту у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним. З довідкою про умови кредитування [PERSON] ознайомилась 15 жовтня 2007 року і того ж дня отримала кредитну картку, що підтверджується її особистими підписами на довідці та в анкеті-заяві. За умовами укладеного договору про надання банківських послуг (п. 2.1.1.5.5., п. 2.1.1.12.6. Умови і правила надання банківських послуг) Банк має право нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами; а [PERSON] зобов'язалась погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання а також оплачувати комісії на умовах, визначених даний договором. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 549, 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Ст.ст. 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих часниками справи. Згідно зі ст. 76-80 ЦПК України, докази повинні бути не лише належними і допустимими, а і достовірними та достатніми для того, щоб суд мав змогу, надавши їм відповідну оцінку, ухвалити обґрунтоване рішення. Сторони в своїх поясненнях підтвердили, що прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору [PERSON] належним чином виконувала протягом усього часу користування кредитною карткою, та 03 жовтня 2016 року навіть повністю погасила залишок боргу по кредиту в розмірі 3709,22 грн. З представлених сторонами виписок, які були сформовані в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», також вбачається, що 15 жовтня 2016 року відбулась операція по перерахунку грошових коштів в сумі 12302,00 грн. через IVR-меню з картки відповідача № [NUMBER] на іншу картку відповідача № [NUMBER], та яка була призначена для отримання [PERSON] соціальної допомоги від держави. Представник позивача наполягав на тому, що такий платіж був здійснений відповідачем через IVR-меню самостійно шляхом телефонного звернення на номер 3700 до Контактного центу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». В п. 1.1.1.100 Умов і правил надання банківських послуг визначено термін «Засоби доступу», який означає наступне: це набір засобів, що видаються/визначається Банком для ідентифікації та автентифікації клієнта через віддалені канали обслуговування. До засобів доступу до системи Internet Banking Приват24 належать ідентифікатор (логін) користувача, постійний пароль, одноразові (динамічні) паролі. До засобів доступу до послуги Mobile Banking - номер мобільного телефону та персональний пароль, до Контактного центру Банку, цілодобової служби «Консьєрж-сервіс» - контрольна інформація клієнта, у пристроях самообслуговування - картка і ПІН та/або одноразовий (динамічний) пароль. Для того, щоб здійснити платіж за допомогою послуги IVR-меню, як про це вказав представник позивача у письмових поясненнях, клієнт повинен зателефонувати зі свого мобільного телефону на номер 3700 та здійснити наступні дії: в головному меню вибрати «Платежі по телефону»; якщо платіж між своїми картками, то потрібно вибрати «1»; ввести 4 останні цифри номеру картки, з якої буде здійснюватися платіж; ввести 4 останні цифри номеру картки, куди будуть перераховуватися гроші; ввести суму платежу та натиснути «#», для підтвердження переказу натиснути «1». Однак, належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження того, що саме за такою процедурою відбувається здійснення клієнтом платежів у разі телефонного звернення до Контактного центу Банку, представником позивача не надано. За ініціативою відповідача судом була витребувана від ПрАТ «ВФ Україна» інформація про вхідні та вихідні дзвінки, їх тривалість, маршрут передавання з адресами та прив'язкою до базових станцій абонента за номером 095-828-30-82, яким користується відповідач [PERSON], здійснені за період з 07-00 год. 15 жовтня 2016 року по 21-00 год. 17 жовтня 2016 року. З представленої роздруківки № OUT-GD-18-00001/KI від 02 січня 2018 року дзвінків абонентського номеру 095-828-30-82 вбачається, що з даного номеру 15 жовтня 2016 року о 20-03 год. було здійснено телефонний дзвінок на № 3700 тривалістю 7 секунд. Представник позивача наполягав на тому, що саме цей телефонний дзвінок був підставою для здійснення банківської операції по перерахуванню грошових коштів з однієї картки відповідача на іншу. На підтвердження таких обставин представник позивача надав довідку за власним підписом про те, що банківська операція (транзакція) відбулась 15 жовтня 2016 року о 20-05 год. Серед документів, поданих сторонами в справі, відсутні ті, які б спростовували чи іншим чином ставили під сумнів ту обставину, що банківська операція по перерахуванню коштів відбулась саме 15 жовтня 2016 року. Але, аналізуючи в сукупності зміст роздруківки № OUT-GD-18-00001/KI від 02 січня 2018 року про вихідні дзвінки щодо їх тривалості та пояснення представника позивача про спосіб здійснення клієнтами Банку платежів за допомогою послуги IVR-меню, суд ставить під сумність можливість виконання [PERSON], яка не має досвіду користування системами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через віддалені канали обслуговування, банківської операції у такий короткий проміжок часу - 7 секунд. Крім того, судом було запропоновано представнику позивача надати під час розгляду справи письмові документи щодо змісту телефонних звернень [PERSON] до Контактного центру Банку на номер 3700, які б підтвердили, що відповідачем були виконані дії по переказу грошових коштів за допомогою послуги IVR-меню. Але представником позивача на підтвердження обґрунтованості заявлених доводів належні докази не представлені. Тому письмові пояснення представника позивача щодо використаного відповідачем способу здійснення платіж за допомогою послуги IVR-меню та довідку про банківську операцію, в їх сукупності, суд не вважає достатніми доказами в розумінні ст. 80 ЦПК України для підтвердження обставин вчинення особисто відповідачем дій, які призвели до виникнення боргу. З огляду на викладене, суд схиляється до версії, що відповідач [PERSON] 15 жовтня 2016 року о 20-03 год. телефонувала на № 3700 Контактного центру Банку з метою отримання інформації про надходження на її користь грошових коштів, але розмова з представником Банку не відбулась. За таких обставин, суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів позивача про вчинення відповідачем [PERSON] дій до переказу грошових коштів в сумі 12302,00 грн. за допомогою послуги IVR-меню. Щодо інших доказів, представлених позивачем в обґрунтування заявленого позову, суд зазначає наступне. В матеріалах справи є надані позивачем на підтвердження умов укладеного кредитного договору Умови і Правила надання банківських послуг. Однак всупереч положень ч. 4 ст. 11 Закону України «Про права споживачів» про те, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві, що обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця, - банк не надав письмових доказів про те, що при укладенні договору шляхом подання заяви відповідач отримала вказані Умови і Правила надання банківських послуг, з якими вона ознайомилася при укладенні договору. За відсутності доказів позначка в заяві про те, що відповідач ознайомилася з Умовами і Правилами в контексті вимог закону про письмову форму договору не можна вважати належним і допустимим доказом, що договір споживчого кредиту був укладений саме на цих умовах. Більш того, розрахунок заборгованості, поданий разом з позовом, не можна вважати безумовним підтвердженням того, що відповідач скористалася кредитними коштами, оскільки за своїми критеріями не являється бухгалтерським документом. У ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено наступне: ч. 1 - Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; ч. 2 - Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; ч. 3 - Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця; ч. 4 - Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні; ч. 5 - Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені; ч. 6 - У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Таким вимогам наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не відповідає, оскільки не містить даних, які передбачені вказаним Законом України для первинного чи зведеного облікового бухгалтерського документа. На підставі вищевикладеного, суд відмовляє в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed