Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач ПАТ «КБ «Надра» звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи це тим, що 27.06.2006 р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 425/2006-МК. Відповідно до умов даного договору позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти для споживчих потреб у розмірі 20 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних, із терміном погашення кредиту до 21.06.2010 р., а відповідач зобов'язався прийняти вищевказані грошові кошти та повернути їх позивачу згідно умов даного кредитного договору. Однак, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання щодо вчасного повернення кредиту та відсотків, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 15 613,06 дол. США. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 15 613,06 дол. США. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав заяву, у якій просить дану справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на мотиви викладених у позовній заяві та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 27.06.2006 р. між ВАТ «КБ «Надра», який змінив своє найменування на ПАТ «КБ «Надра», що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 794080, та [PERSON] укладено кредитний договір № 425/2006-МК, надалі - договір. Згідно умов договору позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти для споживчих потреб у розмірі 20 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних, із терміном погашення кредиту до 21.06.2010 р., а відповідач зобов'язався прийняти вищевказані грошові кошти та повернути їх позивачу згідно умов даного кредитного договору. Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та умовах, встановленні договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 20 000,00 дол. США, на терміни і на умовах, передбачених у даному договорі. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковий до виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Пунктом 6.1 договору передбачено, що позичальник зобов'язався використовувати кредит на передбачені цим договором цілі, повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, а у випадках передбачених цим договором - сплатити неустойку та відшкодувати завдані банку збитки. Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно пунктів 9.1, 9.2, 9.2 договору, у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. За порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає іншій у власність грошові кошти, а інша - зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Як вбачається із статей 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів у випадку прострочення повернення чергової частини позики. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, відповідач має загальну заборгованість у розмірі 15 613,06 дол. США, яка складається з: 7 212,80 дол. США - основна сума кредиту; 6 750,65 дол. США - заборгованість по відсотках; 1 120,21 дол. США - пеня за несвоєчасно погашені відсотки та кредит; 529,41 дол. США - штраф за порушення строків повернення кредиту, відсотків та умов договору. Таким чином, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання за договором, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 15 613,06 дол. США, що складає 124 795,18 грн., згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України. У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved