Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 38440,98 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 25.12.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №ZPK0SE00000154, згідно вимог якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 гривень на розвиток господарства зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у розмірі 1,50 відсотків з кінцевим терміном повернення 24.12.2009 року. Однак [PERSON] порушила вимоги кредитного договору, а саме не виконала в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, комісії по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.12.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач (банк), та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитно-заставний договір №ZPK0SE00000154, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15000 гривень на розвиток господарства на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 2,00 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у розмірі 1,50 відсотків в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (а.с.5-7). Пунктом 1.2 кредитно-заставного договору №ZPK0SE00000154 від 25.12.2006 року період сплати є період з « 25» по « 1» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п.4.1, 4.2, 4.4, винагороди, розрахованої відповідно до п.1.1, 3.2.3 договору. Згідно п.п.3.2.2, 3.2.3, 3.2.4 кредитно-заставного договору №ZPK0SE00000154 від 25.12.2006 року позичальник зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитом, винагороду та зробити погашення кредиту в порядку, сумах і строки, передбачені п.1.1, 3.3.3 договору. Відповідно до п.5.1 кредитно-заставного договору №ZPK0SE00000154 від 25.12.2006 року при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.3.2.2, 3.2.3 кредитного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Однак [PERSON] вимоги кредитно-заставного договору №ZPK0SE00000154 від 25.12.2006 року не виконує, в обумовлені строки кредит, комісію та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 13.12.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 38440,98 гривень, а саме: 3378,71 гривень - заборгованість по несплаченому кредиту, 14322,14 гривень - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 1350,00 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 19390,13 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.3-4). Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак остання заходів до погашення заборгованості у повному обсязі не вжила. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитно-заставного договору №ZPK0SE00000154 від 25.12.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак [PERSON] порушила вимоги кредитно-заставного договору №ZPK0SE00000154 від 25.12.2006 року, а саме не виконала в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, комісії та відсотків по ньому. Тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках, комісії, пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved