Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, посилаючись на те, що згідно Кредитного договору № 103 KU від 12.09.2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 40000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.09.2013 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися у наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинна була надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. [PERSON] одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти, але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконувала, допустила виникнення заборгованості станом на 20.02.2014 року в розмірі 41384,30 грн., яка складається з: 19295,93 грн. - заборгованість за кредитом; 15128,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4751,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1958,78 грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 103 KU від 12.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 12.09.2008 р. укладено іпотечний договір, згідно якого останній передав банку в іпотеку належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Сторони оцінили зазначений предмет іпотеки на день укладення іпотечного договору в 45500,00 грн. Позивач просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про слухання справи без участі представника, позов підтримав в повному обсязі. Також направив на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, вказавши, що в позовній заяві помилково зазначено місце розташування земельної ділянки, просив звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову та слухання справи у його відсутність. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, відносно вирішення справи покладається на розсуд суду. Також додала копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якого вбачається, що після реєстрації шлюбу 14.10.2011 р., вона змінила своє прізвище з «Галенська» на «Павлюк». Суд, розглянувши матеріали справи, письмове клопотання представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно Кредитного договору № 103 KU від 12.09.2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON], остання тримала кредит у розмірі 40000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.09.2013 року (а.с. 9-12). Згідно умов зазначеного договору сплата кредиту повинна була здійснювалась шляхом внесення [PERSON] щомісячних внесків у строки, передбачені Графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 103 KU від 12.09.2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 12.09.2008 р. укладено іпотечний договір, згідно якого останній, в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Іпотекодержателем, передав банку в іпотеку нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для індивідуального житлового, гаражного та дачного будівництва та розташовану за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 051671, виданого Тлумацьким районним відділом земельних ресурсів 09.06.2004 року за № 403, на підставі Рішення Х сесії Тлумацької міської ради VІ демократичного скликання від 04.03.2004 року, кадастровий номер 2625610100:02:029:0003 (а.с. 14-17).Сторони оцінили зазначений предмет іпотеки на день укладення іпотечного договору в 45500,0 грн. (п. 35.5 Іпотечного договору). Згідно п.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений законом строк. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність (оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості. Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. [PERSON] одержала кредитні кошти, про що свідчить видатковий касовий ордер № 1 від 12.09.2008 р. (а.с. 13), але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконувала та допустила виникнення заборгованості станом на 20.02.2014 року в розмірі 41384,30 грн., яка складається з: 19295,93 грн. - заборгованість за кредитом; 15128,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4751,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1958,78 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5). Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо сплати кредиту, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі укладених сторонами договорів, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 589, 590 ЦК України банк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 18.8.1 іпотечного договору, іпотекодержатель (позивач) з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Крім того, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За вимогами ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. Як встановлено судом, позивачем на адресу [PERSON] та [PERSON] був направлений лист від 10.01.2014 р. (а.с. 6-8), яким повідомлено про наявність заборгованості по кредитному договору № 103 KU від 12.09.2008 р., висунуто вимогу про усунення порушень та попереджено про прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак на дату подання позовної заяви вимога банку щодо погашення кредиту не виконана. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». При цьому, вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» обрав спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом процедури продажу будь-якому покупцю з правом укладання іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмету від імені іпотекодавця. Отже, суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки, у відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», зокрема продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві та укладення договору купівлі-продажу іпотекодержателем від свого імені. Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника. При цьому, згідно зі ст. 19 вказаного Закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, а у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). За вимогами ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - ціна продажу встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Нормами цивільно-процесуального законодавства, зокрема ч.ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. При цьому, якщо визнання відповідачем вимог позивача не суперечить вимогам закону та інтересам інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, суд вважає, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved