Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач по справі є батьком відповідачки та третьої особи [PERSON] Судом було встановлено що відповідач по справі [PERSON] має вади слуху, тому при розгляді справи відповідачу здійснювалась допомога у перекладі перекладачем дактилогом жестової мови. Клопотання позивача про те що відповідач по справі достатньо гарно чує та не потребує допомоги перекладача було відхилене. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до дочки [PERSON], третьої особи сина [PERSON], третьої особи Другої Київської державної нотаріальної контори про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. Позивач просить: 1) визнати відомості, оприлюднені у заяві [PERSON] від 10 серпня 2002 року, зареєстрованій у реєстрі Другої Київської державної нотаріальної контори за номером 1964, спадкова справа №831, зокрема фразу «що інших спадкоємців, передбачених законом, за заповітом та чоловіка, що її пережив - немає» - недостовірними та такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію; 2) зобов'язати [PERSON], відкликати заяву від 10 серпня 2002 року, зареєстровану у реєстрі Другої Київської державної нотаріальної контори за номером 1964, спадкова справа №831; 3) стягнути з [PERSON] на його користь 10000 грн. як відшкодування моральної шкоди. На мотивування позовних вимог позивач вказує, що під час розгляду цивільної справи № 752/749/14-ц від 16.01.2014 року про спадщину, яка перебуває у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва, йому стало відомо про зміст документів спадкової справи № 831. Дана спадкова справа була заведена по смерті його дружини [PERSON]. Після ознайомлення із документами спадкової справи він виявив у них заяву Відповідача ( доньки) від 10 серпня 2002 року, яка була складена, підписана в присутності третьої особи - нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрована у реєстрі під номером 1964. Дана заява містить таке речення: «що Інших спадкоємців, передбачених законом, за заповітом та чоловіка, що її пережив - немає». Тобто моя донька, подаючи заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері написала, що він - її батько, не пережив свою дружину, буцімто помер раніше своєї дружини. Дане твердження не відповідає дійсності, а написане призвело до введення в оману державного нотаріуса та завдало моральної шкоди, принизило його честь, гідність та ділову репутацію. Дана заява сильно вплинула на нього. Написане відповідачем неправдиве речення заподіяло йому моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях. Усі роки після смерті дружини він допомагав дочці матеріально та вирішував її побутові проблеми. З метою порозуміння та примирення 01.03.2016 року на адресу відповідача ним була направлена претензія якою він намагався донести наскільки сильно вона його образила. Оскільки донька його ігнорує, він сподівався, що лист-претензію вона точно прочитає, таким чином, зрозуміє те, що він хотів би до неї донести. Але відповідач досі не вибачилася та далі його ігнорує. Написане відповідачем спричинило погіршення його здоров'я, піднявся артеріальний тиск, через що він постійно звертається до лікарів, а це - у свою чергу вимагає фізичних та фінансових затрат. Він перебуває у пригніченому стані, став пасивним та дратівливим. Через таке ганебне та несправедливе відношення доньки до нього він не може спокійно жити, отримав сильний психологічний удар, що це вразило його на фізіологічному рівні - він важко захворів. У нього загострилися хронічні хвороби серцево-судинного характеру, він потребую постійного нагляду кардіолога. Пізніше в нього виявилася онкологічна хвороба, яку він продовжу є лікувати та через яку у травні 2014 р. йому надали другу групу інвалідності (довідка серії АВ №0092142, видана медико-соціальною комісією про умови і характер праці інвалідів м. Києва МОЗ України). За п.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Щодо розміру відшкодування суми моральної шкоди, в нього є міркування, пов'язані з коштами, витраченими ним та коштами, витраченими на відновлення здоров'я після завданої відповідачем моральної шкоди. Протягом 2002-2014 років, він постійно фінансово допомагав своїй дочці, кожний місяць надавав гроші у розмірі від 100 до 500 грн. Крім того протягом 2014- 2016 років він регулярно (два-три рази на рік) лікувався та проходив профілактичне обов'язкове оздоровлення у лікувальних закладах, зокрема у Військовому госпіталі ветеранів Великої вітчизняної війни (м. Пуща-водиця), - на таке лікування витрачав власні грошові кошти та кошти мого сина (Третя особа-1). Путівка обходилась у розмірі 2700 грн., окрім того, необхідні ліки він купував за власні кошти. На підставі вищевикладеного, розмір моральної шкоди оцінює у 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON]позов підтримує та просить суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON]підтримує позовні вимоги з викладених у позовній заяві мотивів. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила в судовому засіданні що вона з дитинства погано чує та розмовляє. Після смерті матері вона разом з батьком [PERSON], саме за ініціативою батька, приїзжала до Другої Київської державної нотаріальної контори. Батько підказував працівнику нотаріальної контори що треба вказувати в заяві від 10 серпня 2002 року, що зареєстрована у реєстрі Другої Київської державної нотаріальної контори за номером 1964, спадкова справа № 831, оскільки без його допомоги, так як вона погано чує та погано розмовляє, вона б ніколи цього не змогла зробити. У надрукованій заяві вона поставила свій підпис. Заявлений до неї позов вважає безпідставним. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснив, що вважає, що позов подано з метою позбавитипозивача [PERSON] законного права на частку успадкованого нею майна померлої [INFO] матері [PERSON]. Вважає твердження [PERSON] надуманими, такими що не відповідають закону і пов'язаними лише із створенням штучної підстави для поновлення строків прийняття спадщини, які він пропустив без поважної причини, оскільки був присутній із [PERSON] у приміщенні другої Київській державної нотаріальної контори під час написання 10 серпня 2002 року відповідачем заяви на прийняття спадщини та відповідного бажання написати заяву на прийняття спадщини від себе не виявив. Будучи батьком та знаючи, що [PERSON] через свою хворобу не могла повністю донести інформацію до нотаріуса, [PERSON] особисто диктував текст заяви, який державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] виклала у заяві № 1964 від 10серпня 2002 року.При ретельному огляді заяви [PERSON] про прийняття спадина [PERSON] від 10 серпня 2002 року, вбачається, що вона була у формі бланку, а відповідач лише її тільки підписала. Дії [PERSON] пов'язані з успадкуванням майна [PERSON] не могли призвести до втрати [PERSON] його майна. Твердження [PERSON], що написане у заяві [PERSON] про прийняття спадщини від 10 серпня 2002 і зареєстрована у реєстрі під номером 1964 призвело до введення в оману державного нотаріуса та завдало йому моральної шкоди, принизило його честь, гідність та ділову репутацію не свідчить про завдання шкоди відповідним особистим немайновим благам, та не перешкоджало позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Посилання відповідача, що від ознайомлення з заявою [PERSON] він отримав той важко захворів, у нього загострилися хронічні хвороби серцево-судинного характеру, які потребують постійного нагляду кардіолога та через, що у нього виявили онкологічну хворобу, яку він продовжує лікувати та через яку, у травні 2014 року йому надали другу групу інвалідності є неправдивими, оскільки про це йому було відом було відомо ще 10 серпня 2002 року. Третя особа по справі [PERSON], син позивача по справі підтримує заявлений позов. Третя особа по справі Друга Київська державна нотаріальна контора повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, яку свого представника в судове засідання не забезпечила. Від неї надійшла заява про розгляд справи без участі представника Другої Київської державної нотаріальної контори. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні між третьою особою по справі та позивачем і відповідачкою по цій справі з квітня 2014 року проходять судові засідання в судах різних інстанцій щодо майнових правовідносин з приводу перерозподілу спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Судовий майновий спір був ініційований [PERSON], після чого значно погіршились побутові відносини між сторонами по справі. За змістом ст.28, ст.32 Конституції України кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Згідно зі ст.299 ЦК України кожен має право на недоторканість своєї ділової репутації. Згідно із ст.14 закону України «Про інформацію» поширення інформації-це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Відповідно до статті 22 Закону України «Про інформацію» масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації. Законодавство України не містить визначення недостовірної інформації і не окреслює фактичних ознак, які вказують на недостовірність інформації. Встановлюються тільки ознаки недостовірності, які можуть бути спростовані, а, також, у частині 2 статті 302 Цивільного кодексу України встановлюється, що фізична особа, яка поширила інформацію, зобов'язана переконатися у її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Недостовірну інформацію можна визначити як інформацію, що належить до однієї з двох таких категорій: 1) інформація про суб'єкта, яка була поширена і сприймається негативно принаймні певною групою членів суспільства, що може спричинити порушення немайнових прав відповідної особи, при цьому відсутнє чинне рішення суду щодо достовірності/недостовірності такої інформації (презюмовано недостовірна); 2) будь-яка інформація, недостовірність якої встановлена судом (доведено недостовірна). Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповніабо перекручені). Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Вітчизняною доктриною права, «Честь» визначено як правило моральної свідомості і категорію етики, що включає у себе моменти усвідомлення індивідом або організацією свого суспільного значення і визнання цього значення з боку суспільства (Юридична енциклопедія. Інститут держави і права Національної академії наук України. За ред. Акад. Ю.С.Шемшученка, Українська Енциклопедія, 1998. -т.2 - с.401). «Гідність» визначено як чинник моральної свідомості, в якому виражається уявлення про самоцінність особистості, її моральні рівність з усіма іншими, і що, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе і суспільства до нього. (Юридична енциклопедія. Інститут держави і права Національної академії наук України за ред. акад. Ю.С.Шемшученка, Українська Енциклопедія, 1998. -т.2 с.401). «Ділову репутацію» визначено як оцінку діяльності юридичної або фізичної особи, яка ґрунтується на висновках щодо ділових якостей та морального обличчя цих суб'єктів, дотримання ними вимог законодавства (законослухняність) і належного виконання договірних та інших зобов'язань перед діловими партнерами і споживачами. (Юридична енциклопедія. Інститут держави і права Національної академії наук України. за ред. Акад. Ю.С.Шемшученка, Українська Енциклопедія, 1998. - т.2 с.211). Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Згідно ст. 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України та ст. 277 ЦК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, а позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача складовими частинами ознак порушення цивільних прав особи може бути сукупність наступних ознак: протиправність поведінки особи відповідача що до позивача, отримані збитки, причинно-наслідковий зв'язок негативних наслідків для особи з діями відповідача, наявність вини особи. За змістом ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов?язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суд дослідив заяву відповідача від 10 серпня 2002 року, зареєстровану у реєстрі Другої Київської державної нотаріальної контори за номером 1964, спадкова справа № 831 (а.с.14). Подача такої заяви прямо передбача законом для особи що претендує на отримання спадщини. Лише отримавши заяву фізичної особи що вважає себе спадкоємцем нотаріус має підстави для здійснення нотаріальних дій. У такому випадку мала місце реалізація особою свого цивільного права на спадщину, а не поширення недостовірної інформації. Як вбачається з аналізу змісту та форми заяви від 10.08.2002 р. (а.с.14) ця заява надрукована, має певні юридичні формування та терміни, лише підписана відповідачкою, та на на думку суду ніяк не могла бути надрукована самою відповідачкою заздалегіть та виготовлялась на місці її друкування працівником нотаріальної контори. В заяві серед іншого є надрукованим «Інших спадкоємців, передбачених законом, за заповітом та чоловіка що її пережив - немає.». У викладеному не називається ім'я, по-батькові, призвище позивача. З викладеного також можна зробити також і інший висновок, а саме про те померла взагалі не мала чоловіка. Подача такої заяви є підставою для початку здійснення нотаріальних дій. З урахуванням наявності з дитинства у відповідачки вад слуху та мови відповідачка безумовно мала надавати відповіді на запитання при друкуванні цієї заяви за допомогою сторонніх осіб, і такою особою відповідачка називає свого батька - позивача по справі. Таке твердження відповідачки в судовому засіданні стороною відповідача ніякими доказами не спростовано. На думку суду викладене «Інших спадкоємців, передбачених законом, за заповітом та чоловіка що її пережив - немає.» є наміром отримання спадщини, а не інформаційними відносинами щодо розповсюдження відноссно відповідача неправдивої інформації щодо широкого кола осіб. Юридичним складом правопорушення в сфері інформаційних відносин наявність якого може бути підставою для задоволення позову, має бути сукупність таких обставин: а) поширення інформації; б) інформація стосується позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В діях відповідачки відсутній склад цього цивільного правопорушення. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дослідивши заяву відповідача від 10 серпня 2002 року, зареєстровану у реєстрі Другої Київської державної нотаріальної контори за номером 1964, спадкова справа № 831 (а.с.14), суд приходить до висновку що у даному випадку правовідносини з приводу подачі такої заяви не підпадають під визначення «поширення інформації що принижують його честь, гідність та ділову репутацію особи». Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За приписом ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У зв'язку із залишенням без задоволення основної вимоги позову про захист честі, гідності, ділової репутації, суд приходить до висновку що слід відмовити у задоволенні похідної вимоги позивача за позовом про стягнення моральної шкоди. Окрім цього позивачем не доведений причинно-наслідковий зв'язок наявних в нього хвороб та встановлення групи інвалідності з будь-якими діями відповідачки. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із засад цивільного судочинства справедливості, добросовісності і розумності та з урахуванням балансу інтересів скерованих в засадах зазначених в ст. 3 ЦК України. У судовому засіданні стороною позивача не доведено приниження відповідачем його честі, гідності та ділової репутації. Суд не встановив ніяких обставин які б свідчили про спричинення відповідачкою позивачу моральної шкоди з викладених ним в позовній заяві підстав. Обраний позивачем спосіб захисту інформаційних відносин шляхом зобов'язання [PERSON], відкликати заяву на отримання спадщини після смерті матері від 10 серпня 2002 року, зареєстровану у реєстрі Другої Київської державної нотаріальної контори за номером 1964, спадкова справа №831, взагалі не відповідає предмету позову та не був передбачений також і у ЦК України в редакції 1964 року що діяв на час подання відповідачкою заяви до нотаріальної контори у 2002 році. Серед іншого суд вважає за необхідно зазначити що позивачем не враховано того, що з позов ним заявлений щодо заяви від10 серпня 2002 року. На той час діяв Цивільний Кодекс України в редакції 1964 року, який втратив чинність з 01.01.2004 року. У ч.3 ст.7 ЦК України в редакції 1964 року щодо захисту інформаційних правідносин, правовідносин щодо спростування відомостей, захисту честі, гідності, ділової репутації був визначений скорочений строк позовної давності у однин рік. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed