Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їхньої доньки 2004р.н. в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, посилаючись на перебування дитини на її утриманні і на ухилення відповідача від виконання цього обов'язку. В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України сторони просили розглянути справу за їхньої відсутності (а.с. 34, 40, 43). Відповідач позов у заявленому розмірі аліментів не визнав, посилаючись на наявність у нього іншої дитини, про що надав копію свідоцтва про народження, вказав що є тимчасово не працевлаштованим, про що надав копію трудової книжки та довідку про відсутність статусу безробітного, насідком чого є неотримання державної допомоги по безробіттю (а.с. 34-35, 40-42). Позивач із запереченнями відповідача ознайомлена, додаткових доказів не надала (а.с. 43). Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Сторони по справі [PERSON] і [PERSON] є батьками дитини [PERSON], 27.05.2004р. народження (а.с. 4). Дитина проживає разом з матір'ю (а.с. 6). Шлюб між сторонами розірваний з 2013р. (а.с. 3). Відповідач має іншу дитину [PERSON], 21.09.2013р. народження (а.с. 35), з 2007р. не працевлаштований (а.с. 41), статусу безробітного не має, внаслідок чого не отримує допомогу по безробіттю (а.с. 42). Ці обставини сторонами не оспорюються, тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Обов'язок батьків утримувати свою дитину встановлений державою на законодавчому рівні, а саме\~ст. 180 СК України. Відповідно до вказаної правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, та незалежним від віку останніх. Відповідно до\~ст. 181 СК\~способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, на засадах змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами. Всупереч цього обов'язку позивач належними доказами не спростувала надані відповідачем докази відсутності у нього постійного доходу і навіть не заперечила його доводів. А згідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також а наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Тому відсутні правові підстави для присудження аліментів у частці від доходу відповідача, про що просить позивач. Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до\~ст. 182 СК України \~повинен враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; інші обставини, що мають істотне значення. Тому судом враховується наявність у відповідача наявність іншої неповнолітньої дитини, яка також потребує такого ж утримання, як і дитина позивача, матеріальне становище відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість і справедливість присудження аліментів в розмірі 800 гривень, зважаючи на те, що така сума, хоча й не є достатньою для повного забезпечення потреб дитини, але буде суттєвим прибутком у матеріальних витратах позивача на утримання останньої та не стане непомірним тягарем для відповідача, як платника аліментів, задля дотримання балансу їхніх інтересів. Суду не надано будь-яких об'єктивних, належних та допустимих, в розумінні ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що матеріальний та фінансовий стан відповідача є достатнім для того, щоб сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їхньої дитини у більшому розмірі, на що розраховує позивач. Відсутність постійного заробітку у відповідача у свою чергу не звільняє його від обов'язку утримувати дитину. Це рішення не позбавляє позивача права на звернення в подальшому до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання їхньої дитини, у разі зміни матеріального становища платника аліментів в кращу сторону, відповідно до\~ст. 192 СК України\~та наявності відповідних доказів на підтвердження зазначеної обставини. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial