Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], яка діє від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Теплодарської міської ради Одеської області про виселення. Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та [PERSON] 16.05.2008 року уклали кредитний договір. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та [PERSON] 16.05.2008 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 06.05.2010 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, загальною площею 69,20 кв.м. На підставі викладеного, звязку з тим, що відповідачі добровільно не звільняють житло (предмет іпотеки), позивач просить виселити [PERSON], [PERSON], та їх неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які зареєстровані та приживають у квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 49-51). Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], у судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 89, 96). Від відповідача [PERSON] надійшло заперечення в якому він зазначив, що ніяких договорів з позивачем він не складав, вселення його родини відбулося відповідно до чинного законодавства, тому позов вважає безпідставним, та просить у задоволені позовної заяви відмовити (а.с. 61-62). Треті особи [PERSON] та [PERSON] також у судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Від представника Служби у справах дітей Теплодарської міської ради Одеської області надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а також висновок комісії з питань захисту дітей, в якому проти задоволення заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині виселення малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], з квартири [ADDRESS] Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та третьою особою [PERSON] 16.05.2008 року було укладено кредитний договір №ODB0GA00000013, відповідно до п. 8.1. якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на строк до 16.05.2028 року у розмірі 39000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник відповідно до п. 8.1.1. кредитного договору зобов'язався повернути кредит у строки та в порядку, визначені договором (а.с.7-9). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.05.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» - іпотекодержателем та [PERSON] - іпотекодавцем було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстровано за №1066 (а.с.14-17). Відповідно до п. 33.3. договору іпотеки іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири. Як вбачається з копії рішення від 06.05.2010 року на користь позивача було звернуто стягнення на квартиру (предмет іпотеки), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-16). Згідно довідки про склад сім'ї від 14.11.2014 року у квартирі [ADDRESS], проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також їх малолітні діти. Також відповідно до даної довідки там зареєстровані та проживають треті особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 95). За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач направляв відповідачам письмову вимогу від 04.07.2014 року № б/н в якій зазначив, що оскільки до вищезазначеного було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги, вимагає, згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку», добровільно звільнити наступне нерухоме майно: 3-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], разом з усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. Зазначену вимогу відповідачі отримали 28.08.2014 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 17). Станом на теперішній час відповідачі добровільно не звільнили житлове приміщення у строк, зазначений у вимозі позивача. У п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно ст. 9 Закону України «Про іпотеку» та п.14., 18.7. договору іпотеки від 16.05.2008 року іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, інше розпорядження. На підставі викладеного, враховуючи те що, на вищевказану квартиру за рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 06.05.2010 року звернено стягнення як на предмет іпотеки, а також те що, відповідачі добровільно не звільнили житлове приміщення на вимогу позивача, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 365 гривень 40 копійок.

Outcome: approved