Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заробітну плату в сумі 16446 гривень та належно оформити трудові відносини за період з 26.02.2013р. по жовтень 2013 року, мотивуючи тим, що відповідач здійснюючи з 23.01.2009 року діяльність, повязану з виробництвом цегли, черепиці та інших будівельних виробів з випаленої глини прийняв його на роботу з 26.02.2013р., де працював по жовтень 2013 року без укладення трудового договору. 28.05.2015р. Бучацьким районним судом винесено вирок, яким засуджено [PERSON] за ч. 1 ст. 172 КК України, однак по даний час відповідач не виплатив йому заробітну плату та не оформив трудових відносин. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Вироком Бучацького районного суду від 28.05.2015р. [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 172 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн. Як вбачається з поданого розрахунку [PERSON] заборгував [PERSON] 15386,96 грн. Як слідує з положень ст. 24 КЗпП України, та роз'яснень наданих Верховним Судом України у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року (зі змінами та доповненнями)\~\~«Про практику розгляду судами трудових спорів» у пункті 7,\~\~трудовий договір може вважатися укладеним тільки з моменту видання наказу (розпорядження) про прийняття на роботу, згідно з заявою працівника. Трудовий договір вважається укладеним також і тоді, коли працівник був фактично допущений до роботи, хоч ніякі документи про прийняття на роботу не оформлялись. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі. - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що з вини відповідача, внаслідок його бездіяльності, призвело до не оформлення трудових відносин та невиплати заробітної плати позивачу, що дає підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved