Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 191\~339 грн. 80 коп., а також стягнути судові витрати з відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є позивач,та [PERSON] договору кредиту №318-07П46-К від 04.12.2007 року, остання отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 282\~800,00 гривень, строком погашення не пізніше 03.12.2022 року, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом. 30.09.2013 року було укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту № 318-07П46-К від 04.12.2007 року було внесено зміни до умов кредитування, зокрема збільшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 21 % річних. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] повідомлена судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявилась та не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор), та [PERSON] (позичальник) було укладено договір кредиту № 318-07П46-К, згідно умов якого кредитор надав [PERSON] кредит у розмірі 282\~800,00 гривень, строком погашення не пізніше 03.12.2022 року, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом на споживчі цілі. У свою чергу, [PERSON] зобовязалась належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 03.12.2022 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с. 3-6). 30.09.2013 року було укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту № 318-07П46-К від 04.12.2007 року було внесено зміни до умов кредитування, зокрема збільшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 21 % річних (а.с. 7-12). Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору, з [PERSON] та з майновими поручителями [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, за умовами якого позичальник та майнові поручителі передають кредитору в іпотеку нерухоме майно, квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Товариська, буд. 37 б, кв. 107, яка належить майновим поручителям на праві власності, заставною вартістю 353\~500 гривень. Пунктом 2.4 договору кредиту №318-07П46-К від 04.12.2007 року передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту за методом факт/360, де факт фактична кількість днів у періоді, здійснюється нарахування процентів, 360 умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не врахування день погашення кредиту. Відповідно до п.4.1 договору кредиту №318-07П46-К від 04.12.2007 року у разі допущення позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та в розмірі, визначеному п.п. 2.4, 2.7, 2.9 договору , комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення визначених п. 1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Однак, [PERSON] вимоги договору кредиту №318-07П46-К від 04.12.2007 року належним чином не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому у повному обсязі не сплачує. За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача [PERSON] за договором кредиту №318-07П46-К від 04.12.2007 року станом на 13.12.2017 року складає 191\~339 грн. 80 коп., а саме: заборгованість за кредитом 8\~888 грн. 64 коп., заборгованість по відсотках 182\~263 грн. 98 коп., інфляційні витрати за кредитом 181 грн. 85 коп., інфляційні витрати за відсотками 5 грн. 33 коп. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі договору кредиту №318-07П46-К від 04.12.2007 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, остання порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках, пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved