Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення особи права на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 20 жовтня 2000 року йому на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. В належному йому будинку зареєстровані: він, [PERSON], [INFO] -дружина, [PERSON], [INFO] - донька, [PERSON], [INFO] - онук, [PERSON] - бувший зять, який жодного дня в цьому будинку не проживав, особистих речей в будинку не має. Він має постійне місце проживання в будинку по [ADDRESS], що належить йому на праві власності. Факт його не проживання в будинку [ADDRESS] підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов, складених депутатом Баришівської селищної ради. [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд примусово виселити та зняти з реєстрації його колишнього зятя [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS], що перебуває у особистій власності позивача. Окрім того зазначив, що [PERSON] побудував собі житловий будинок по [ADDRESS] однак не знявся з реєстрації в належному позивачу будинку, неодноразово на протязі семи років обіцяв це зробити. [PERSON] вчора 27.12.2017 року навідався до паспортиста в ЖЕК і з,ясував, що його зять свою обіцянку не виконав. Відповідач [PERSON] в судові засідання: 06.11., 27.11., 12.12. та 28.12.2017 року не з,явився. Про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Від [PERSON] до суду 06.11.2017 року надійшла заява про відкдадення розгляду справи в зв,язку з тим, що документи на виписку його з місця реєстрації знаходяться в роботі Баришівського ЖЕКу. Однак в послідуючі судові засідання [PERSON] не з,являвся, не надав суду документи про зняття його з реєстрації в будинку [ADDRESS]. Від відповідача [PERSON] повернулись повістки, які направлялись йому за адресою його проживання: [ADDRESS] за закінченням терміну зберігання. Суд, допитавши в судовому засіданні позивача по справі, дослідивши матеріали справи, вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. В судовому засіданні позивачем [PERSON] доведені обставини не проживання відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] Суд також звертає увагу на те, що викладені в позовній заяві обставини відповідають встановленим в судовому засіданні фактам, щодо не проживання в будинку відповідача на протязі семи років. Встановлені судом в судовому засіданні обставини та досліджені документи свідчать на користь позивача та дають суду підстави для задоволення позову, так як із пояснень [PERSON] видно, що відповідач ніколи не проживав у його помешканні, не має там ніяких своїх речей, має інше своє помешканні, в якому постійно проживає. Окрім того [PERSON] своєю заявою до суду підтвердив ту обставину, що має наміри знятись з реєстрації в будинку [PERSON] Задовольняючи позов, суд виходив із практики Верховного Суду України про розгляд даних спорів та з того, що мають місце неприязні відносини тестя до зятя. Встановлене судом підтверджується: - ксерокопією паспорта [PERSON], [NUMBER] від 23.06.1999 року; - ксерокопією договору дарування від 20.10.2000 року; - ксерокопією домової книги, щодо прописки [PERSON] в будинку позивача [PERSON] з 28.08.2007 року; - Актами обстеження фактичного проживання осіб в будинку [ADDRESS] від 19.11.2016 року, 05.01.2017 року, 15.06.2017 року 07.10.2017 року; - заявою [PERSON] від 06.11.2017 року; - довідкою Баришівської селищної ради від 18.10. 2017 року №643 про склад сім,ї [PERSON]; -іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 405 ЦК України Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст. 116 ЖК України, якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 157 ЖК України Членів сім,ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 16.01.2012 року, номер рішення 21355282 в справі номер 6-57цс11, «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред,явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісновідсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою». У вказаній вище Постанові також зазначено, що «вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства». В силу ст .7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заявиособи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користуванняжитловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», При вирішенні спорів про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Таким чином, відповідач по справі [PERSON], який не проживає в будинку [ADDRESS] протягом семи років може бути позбавлений права на користування жилим приміщенням з господарськими будівлями та спорудами, а тому вимоги позивача, які викладені в позовній заяві являються обгрунтованими та базуються на законі.

Outcome: approved