Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача 596 500 гривень заборгованості і 236 214 гривень 3% річних від простроченої суми. В обґрунтування позову вказує про те, що за оформленими розписками 2-ма договорами позики позичила [PERSON] 10 000 і 15 000 доларів США, останню суму під 3% річних від простроченої суми. У визначений крайній строк відповідач свого зобов'язання не виконала. Позивач просила розглянути справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи (а.с. 23). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання нею судової повістки (а.с. 36), однак в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Тому, зі згоди позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 29 січня 2014 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] були укладені два договори позики, за умовами яких остання взяла в борг у позивача 10 000 і 15 000 доларів США, останню суму під 3% річних від простроченої суми, які зобов'язалася повернути до 2 березня і 1 червня 2014 року відповідно. Вказані договори сторонами були оформлені письмово у вигляді двох розписок відповідача, в яких зазначені суми грошових коштів взятих нею у борг у позивача та строк, в який вона зобов'язалася повернути позики. Також в розписці на 15 000 доларів передбачено зобов'язання відповідача сплатити три проценти річних від простроченої суми (а.с. 7-8). Надані суду позивачем боргові розписки свідчать про невиконання відповідачем взятих за її умовами зобов'язань. Натомість оригіналів цих боргових розписок або розписок про повернення позивачу боргу і процентів відповідачем суду не надано, що в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України було б належними доказами виконання відповідачем своїх боргових зобов'язань. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, розписка позичальника є документом, що підтверджує факт укладення договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Нормою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно норм ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Власник, за встановленим законом виключеннями, не може бути позбавлений права власності, змістом якого є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-317, 319, 321 ЦК України). Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу відповідач у тому числі порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлена права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач до цього моменту не повернула. Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). З настанням зазначеної в умовах зобов'язання дати відповідач зобов'язана повернути безпідставно утримувані кошти позивачу, сума яких за офіційним курсом Національного Банку України станом на 14 грудня 2015 року, на день подачі позову, складає: 25 000 доларів США х 23,86 гривень = 596 500 гривень. Розрахунок трьох процентiв рiчних здiйснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу ? 3% / 365 (кiлькiсть днiв у році) ? кiлькiсть днiв прострочення, за 2014р.: 15 000 доларів США х 3% / 365дн. х 334дн. = 411,78 доларів США х 23,86 гривень = 9 825,07 гривень, за 2015р.: 15 000 доларів США х 3% / 365дн. х 333дн. = 410,55 доларів США х 23,86 гривень = 9 795,72 гривень, всього 19 620,79 гривень, що дещо менше вимог позивача, а приведений нею розрахунок не є коректним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, на засадах змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами. Тягар доказування виконання зобов'язання покладений на відповідача. Відповідач всупереч свого процесуального обов'язку, передбаченого ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надала суду допустимих доказів повернення суми позики і процентів на час ухвалення даного рішення. Внаслідок задоволення позову понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати з судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial