Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

позивач просить суд розтлумачити заповіт [PERSON] від 17.02.2000 р., посвідчений секретарем виконавчого комітету Горохуватської сільської ради Єфимищ В.П. та зареєстровано в реєстрі за № 42, з саме: що [PERSON] згідно свого заповіту заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 3,68 га, що розташована на території Горохуватської сільської ради Кагарлицького району згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 523748 від 06.03.2006 p., який був отриманий на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КВ № 000294 від 21.07.1996 р., посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON]. За життя [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КВ № 009294 залежало право на земельну частку (пай) члена КСП «Мир». 06.03.2006 р. [PERSON] згідно вищезазначеного сертифікату було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 523748. 17.02.2000 р. [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Горохуватської сільської ради Єфимиш В.П. та зареєстровано в реєстрі за № 42. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] заповіла свій сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ №009294 йому - [PERSON]. Отже, [PERSON] право на земельну частку (пай) члена КСП «Мир» згідно сертифікату заповіла йому. Він у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк вернувся до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкуванню мають особи, визначенні у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 нього Кодексу Отже, враховуючи те, що він належним чином прийняв спадщину, він успадковує земельну частку (пай) члена КСП, яка належала [PERSON] Інші спадкоємці, а саме: дочки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не претендують на спадщину матері, а саме: земельну частку (пай), оскільки наявний заповіт складений на нього. З метою оформлення спадщини він звернувся до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори. Проте, державний нотаріус повідомила його, що оскільки в заповіті [PERSON] вказано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ № 009294, а за життя нею було примано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 523748 від 06.03.2006 р., то свідоцтво про право на спадщину не може бути видане. В зв'язку з чим, йому було рекомендовано звернутись до суду щодо вирішення питання про тлумачення заповіту. Згідно ч. 1 ст. 1256 Цивільного кодексу України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями Згідно ч. 2 ст. 1256 Цивільного кодексу України у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може установити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Оскільки виник спір щодо змісту заповіту, він змушений звертатись до суду щодо тлумачення змісту заповіту, а саме, що [PERSON] згідно свого заповіту заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 3,68 га, що розташована на території Горохуватської сільської ради Кагарлицького району згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 523748 від 06.03.2006 p., який був отриманий на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КВ № 000294 від 21.07.1996 р. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, приславши до суду заяву, вона просить суд розглянути справу без її участі, оскільки не може бути присутня на судовому засіданні. Представник відповідача в особі Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача. З даною заявою згідні. Суд, вислухавши позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON]. За життя [PERSON] був складений заповіт від 17.02.2000 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Горохуватської сільської ради Єфимиш В.П. та зареєстровано в реєстрі за № 42, згідно до якого [PERSON] заповіла позивачу наявний у неї на той час сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 009294 виданий Кагарлицькою РДА 21.07.1996 року. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 нього Кодексу. З метою оформлення спадщини позивач звернувся до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус Кагарлицької районної державної нотаріальної контори відмовилась оформляти спадщину на підставі заповіту від 17.02.2000 р., оскільки наданий позивачем державний акт серії ЯБ № 523748, документ підтверджуючий наявність спадкового майна, не відповідає вказаному в заповіті [PERSON] майну. Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а згідно частини 2 вказаної статті у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 213 ЦК України , на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не лає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи неможливість отримати у нотаріуса свідоцтва про спадщину за заповітом без тлумачення заповіту, позивач вимушений звернутися до суду. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року N 899-ІУ основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. На підставі статті 12 вказаного Закону оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється після виконання землевпорядних робіт, щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), відповідно до статті 3 вказаного Закону, є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Згідно ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, а тому суд задовольняє позовні вимоги позивача та вважає за необхідне розтлумачити змісту заповіту [PERSON] від 17.02.2000 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Горохуваської сільської ради Єфимищ В.П. та зареєстровано в реєстрі за № 42, а саме: що [PERSON] згідно свого заповіту заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 3,68 га, що розташована на території Горохуватської сільської ради Кагарлицького району згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 523748 від 06.03.2006 p., який був отриманий на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КВ № 000294 від 21.07.1996 р. На підставі викладеного та

Outcome: approved