Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач подала до суду позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 163275,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на такі обставини: 08.04.2009 року між сторонами було укладено договір позики, в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON], згідно умов якого [PERSON] передав позичальнику [PERSON] позику в розмірі 7900 доларів США, що на день складення позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ 171983 грн. Відповідно до п.2 договору позики, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути позивачу гроші всією сумою не пізніше 08.05.2009 року. Однак відповідач повернув позивачу борг тільки в розмірі 400 доларів США. 27.03.2014 року відповідач написав позивачу розписку про те, що він зобов'язується повернути позивачу гроші в розмірі 7500 доларів США. Також просить стягнути з відповідача 3 проценти річних за прострочення боргу, які складають 28654,76 грн. На підставі наведеного позивач просить суд позов задоволити. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, подали суду клопотання про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи у їх відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, подав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з відрядженням, однак не подав суду жодних доказів того, що він дійсно буде у відрядженні. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку що позов слід задоволити. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або іншихречей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 08.04.2009 року [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в розмірі 7900 доларів США, що стверджується договором позики (а.с. 5). Як вбачається з вказаного договору відповідач зобов'язувалась повернути кошти до 08.05.2009 року. Договір був складений в присутності двох свідків [PERSON], [PERSON]. Відповідно до розписки від 27.03.2014 року вбачається що [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] 7500 доларів США (а.с.6 ). Як вбачається з матеріалів справи відповідач частково повернула позивачу кошти в розмірі 400 доларів США. У відповідності до ст.ст. 625 ЦК України боржник, який, прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. З поданого позивачем розрахунку вбачається відповідач заборгувала позивачу 28654,76 грн., суд приймає до уваги поданий розрахунок, оскільки такий повністю стверджується матеріалами справи. Беручи до уваги те, що відповідач - [PERSON] належним чином умови договору не виконав, не повернув позивачу гроші, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1919,30 грн. судового збору, сплаченого позивачами (а.с.1).

Outcome: approved