Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач просить визнати договір оренди землі, зареєстрований 05 листопада 2013 року за номером №7600810 договір оренди землі від 09 квітня 2013 року між ПОСП «Мажарка» та [PERSON], заключеного строком на 10 років, на земельну ділянку площею 3,1226 га, кадастровий номер 6323182500150010289, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мажарської сільської ради Кегичівського району Харківської області, недійсним; зобовязати ПОСП «Мажарка» повернути позивачеві земельну ділянку площею 3,1226 га, кадастровий номер 6323182500150010289, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мажарської сільської ради Кегичівського району [PERSON] придатну для використання та з встановленням меж в натурі. Сторони у судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі та: представник позивача про стягнення судових витрат з відповідача та підтримання позову, представник відповідача про його визнання. Згідно з позовом, позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1226 га, кадастровий №6323182500150010289, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Мажарської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Зазначену земельну ділянку вона успадкувала після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСА №469790 від 08 червня 2005 року №509, земельна ділянка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №432031. Позивачем було підписано договір оренди зазначеної земельної ділянки з відповідачем строком на 5 років у 2012 році. Оскільки позивач не має наміру продовжувати дію цього договору вона звернулася до відповідача з проханням повернути їй земельну ділянку. Згідно відповіді ПОСП «Мажарка» від 21 червня 2017 року договір оренди заключений між позивачем та відповідачем до 05 листопада 2023 року, але позивач такого договору не підписувала. Відповідно до витягу з ЄДР прав та обтяжень на нерухоме майно від 05 листопада 2013 року за №7600810 реєстраційною службою зареєстровано в державному реєстрі прав та обтяжень договір оренди землі від 09 квітня 2013 року, згідно з яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку строком на 10 років. Про існування зазначеного договору позивач дізналася 21 червня 2017 року, коли отримала вищезазначений витяг. Позивач зазначає, що даний договір заключений всупереч її волі, невідомою особою і має бути визнаний недійсним. Відтак, вважає дії керівництва ПОСП «Мажарка» незаконними та такими, що порушують її право власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст. ст. 78, 93, 124 ЗК України, ст. 203 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про оренду землі» відповідно до яких волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта та ІПН позивача; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня 2011 року №527; копія заяви [PERSON] керівнику ПОСП «Мажарка» про повернення земельної ділянки; копія заяви [PERSON] відділу Держгеокадастру у Кегичівському районі від 06 червня 2017 року; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №83612266 від 28 березня 2017 року; копія листа ПОСП «Мажарка» [PERSON] від 21 червня 2017 року №107 про існування договору оренди землі, укладеного до 2023 року. Дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Дані правовідносини регулюються ЦК України, ЗК України, Законом «Про оренду землі» (далі-Закон) та відповідними підзаконними актами. Оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що це визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у рішенні посиланням на визнання позову, без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Ці витрати, як передбачено ст.79 ЦПК України, складаються з судового збору та тих, що повязані з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в сумі 1280 грн. Підстав допустити негайне виконання цього рішення суд не вбачає.

Outcome: approved