Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач, ПрАТ «СК «Уніка», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 18.09.2014 уклав з [PERSON] договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АІ/7237261, предметом якого було страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «Мазда», д.р.н. [NUMBER]. 30.11.2014 на вул. Скляренка у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Мазда», д.р.н. [NUMBER], під керуванням відповідача, [PERSON], та автомобіля «Мерседес», д.р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.01.2015 відповідач визнана винною в ДТП внаслідок порушення п. 13.1 ПДР України, і піддана адміністративному штрафу за ст. 124 КУпАП. ПАТ «СК «Українська страхова група» як страховик автомобіля «Мерседес», д.р.н. [NUMBER] за договором добровільного страхування №28-5000-14-00246 від 29.07.2014 виплатило другому учаснику ДТП страхове відшкодування в сумі 22539 грн. 60 коп., і подало заяву про відшкодування витрат у порядку регресу на підставі полісу №АІ/7237261. Платіжним дорученням №007030 від 26.02.2015 згідно страхового акту №00157709 від 24.02.2015 грошові кошти в сумі 22539 грн. 60 коп. були перераховані ПАТ «СК «Українська страхова група» в рахунок відшкодування витрат, пов»язаних з виплатою страхового відшкодування. Відповідач, будучи за законом зобов»язаною невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів, повідомити страховика про настання страхового випадку шляхом подання письмової заяви, не виконала ці вимоги, що на надає право подати до неї як страхувальника регресний позов про відшкодування витрат, пов»язаних з виплатою страхового відшкодування. Позивач просив стягнути з відповідача суму 22539 грн. 60 коп. у рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, і судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.. Представник відповідача на підставі довіреності, [PERSON], у письмових запереченнях зазначила, що відповідач у трьох денний строк не повідомила страховика про настання страхового випадку з поважних причин, у зв»язку з незадовільним станом здоров»я знаходилась на лікарняному. Такий обов'язок страхувальника встановлений законом для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами, і запобігти необґрунтованим виплатам. Проте, факт настання страхового випадку підтверджений матеріалами справи, ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, сам позивач визнав страховий випадок, добровільно перерахував ПАТ «СК «Українська страхова група» грошові кошти у рахунок витрати, пов»язані з виплатою страхового відшкодування. Саме таку правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 в справі № 6-284цс15, яка має бути врахований при застосуванні відповідної правової норми. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача на підставі довіреності, [PERSON]., підтримав позовні вимоги з наведених у заяві підстав, просить задовольнити. Представник відповідача на підставі довіреності, [PERSON], позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у письмових запереченнях, у задоволенні просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підтверджені та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ( п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом ( ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Суд установив, що 18.09.2014 позивач уклав власником транспортного засобу «Мазда», д.р.н. [NUMBER], [PERSON], поліс № АІ/7237261 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АІ/7237261, терміном дії з 12.10.2014 до 11.10.2015 ( а. с. 4). 30.11.2014 на вул. Скляренка у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Мазда», д.р.н. [NUMBER], під керуванням відповідача, [PERSON], та автомобіля «Мерседес», д.р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів (а. с. 15, 16). Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.01.2015 відповідач визнана винною в ДТП внаслідок порушення п. 13.1 ПДР України, і піддана адміністративному штрафу за ст. 124 КУпАП ( а. с. 16 зворот). Транспортний засіб «Мерседес», д.р.н. [NUMBER] був застрахований ПАТ «СК «Українська страхова група» за договором добровільного страхування №28-5000-14-00246 від 29.07.2014, страхових виплатив другому учаснику ДТП страхове відшкодування в сумі 22539 грн. 60 коп., і подав заяву до позивача про відшкодування витрат у порядку регресу на підставі полісу №АІ/7237261 від 12.10.2014 ( а. с. 5-11). Відповідно ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Позивач за платіжним дорученням №007030 від 26.02.2015 згідно страхового акту №00157709 від 24.02.2015 перерахував ПАТ «СК «Українська страхова група» грошові кошти в сумі 22539 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат, пов»язаних з виплатою страхового відшкодування ( а. с. 32, 33). Відповідач з повідомленням про настання страхового випадку до страховика не звертався, як пояснив представник відповідача, у зв»язку з незадовільним станом здоров»я, знаходилась на амбулаторному лікуванні з 01.12.2014 по 05.12.2014, що підтверджується витягом з амбулаторної картки ( а. с. 55). Позивач пред»явив позов до відповідача про відшкодування шкоди у порядку регресу на підставі ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв»язку з невиконанням нею вимог пп. 33.1.2. п. 33.1 ст. 33 цього Закону При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до пп. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17.02.2011 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до пп. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст. 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даній справі факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків ( правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 16.09.2015 N 6-284цс15). Відтак, за загальним правилом, відповідно до правової позиції Верховного Суду України несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування (лист від 19.07.2011, «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування»). Відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи у порядку перегляду судових рішень з підстав, неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального (процесуального) права , є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд вважає підтвердженою ту обставину, що відповідач не мала змоги виконати обов'язок повідомити позивача протягом трьох робочих днів про настання ДТП з поважних причин, у зв»язку з незадовільним станом здоров'я, що підтверджено документально, і таке неповідомлення не позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховою, перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам, і не вплинуло на його обов»язок перерахувати кошти ПАТ «СК «Українська страхова група» у рахунок витрат з виплати страхового відшкодування, тому не може бути підставою для відшкодування шкоди у порядку регресу. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу в сумі 22 539 грн. 60 коп., не доведені та не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст. 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed