Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за необліковану електроенергію в сумі 5254,09 грн. посилаючись на те, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] є споживачем електричної енергії, що постачає позивач, який є правонаступником ПАТ «Київенерго». Як зазначає позивач, 23.05.2018 за адресою боржника представниками ПАТ «Київенерго» було виявлено порушення, зокрема пошкоджені пломби Держспоживстандарту (пломба про повірку засобу обліку мала наявні ознаки переопломбування), яка встановлена в правому гвинті кожуха лічильника №0105029 СО-ЕА10Д; пломба електропередавальної організації на клемній кришці лічильника мала сліди від дій стороннім предметом.. На підставі виявлених порушень було складено акт про порушення № 049219, який був підписаний трьома представниками енергопостачальника. 25.06.2018 відбулося засідання комісії з розгляду актів порушень ПКЕЕН. Комісією було прийнято рішення провести нарахування по даному акту за необліковану електроенергію, відповідно до п. 3.4 Методики за формулою 3.1. проведено розрахунок, вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПКЕЕН на суму 5254,09 грн. Однак заборгованість за актами про порушення ПКЕЕН відповідачем не сплачена та складає 5254,09 грн., відтак представник позивача просить суд стягнути з відповідача борг за необліковану електроенергію у вказаному розмірі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.04.2020 справу за вказаним позовом направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 02.07.2020 у вказаній справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 02.07.2020, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити без участі його представника на підставі матеріалів справи, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, йому роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи, відзив не подав. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку. Положення ст. 92 Конституції України визначають, що виключно законами України, визначаються основні засади організації та експлуатації енергосистем. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, як встановлено ст. 322 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно з п. 1 ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії між споживачем та енергопостачальною організацією. Взаємовідносини між побутовим споживачем електричної енергії та енергопостачальною організацією регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Згідно п. 3 Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об`єкти якого розташовані на цій території, в укладені договору про користування електричною енергією. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. В обґрунтування позову, позивач вказує, що відповідач є власником особового рахунку споживача електричної енергії № [NUMBER] , відповідно до якого позивач постачає відповідачу електричну енергію в приміщення за адресою: [ADDRESS] . Проте, в матеріалах справи не міститься копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна для підтвердження права власності відповідача на квартиру за адресою: [ADDRESS] на момент звернення із позовом, а також за період розрахунків заборгованості. Крім того, відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи №11963221 від 26.03.2020 наданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА - [PERSON] зареєстрований з 20.02.2017 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи наведене, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів, що саме [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та є споживачем послуг з електропостачання за період з 24.11.2017 по 23.05.2018, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed