Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач - ПАТ «Родовід Банк» звернувся з позовом про стягнення з відповідача - [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 8 922, 09 дол. США та 7 031 074, 36 грн. пені. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 23.10.2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №33/АА-016.07.2. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів на загальну суму 12 513 доларів США 00 центів строком (терміном) по 23.10.2012р. включно. Згідно з п. 1.5. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 12,50% процентів річних, а з 08.11.2008 р. збільшена до 16,00% річних на підставі Додаткової Угоди до кредитного договору. На виконання вищезазначеного, банком надано [PERSON] суму 12 513,00 доларів США 00 центів. Факт видачі кредиту підтверджується випискою з балансового рахунку. Відповідно до п.3.1.1 Кредитного договору, який змінений Додатковим договором №1 від 12.01.2009р. передбачено обов'язок відповідача погашати заборгованість за кредитним договором згідно з графіком платежів, щомісячно в строк (термін) до 10 числа (включно) кожного місяця починаючи з місяця, наступного за звітним шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок вказаний у кредитному договорі. Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Однак, відповідачем систематично порушуються умови Кредитного договору, несвоєчасне виконання зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, плати по кредиту) протягом строку дії кредитного договору призвело до виникнення заборгованості. Сума простроченої заборгованості за кредитом становить 8 922, 09 дол. США. Крім цієї суми, позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам за весь період в сумі 6 995 158, 76 грн., розраховану відповідно до п. 3.9 Кредитного договору, а також 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам за весь період в розмірі 35 915, 59 грн., - згідно вимог ст. 625 ЦК України. Відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов про визнання пункту кредитного договору недійсним, в якому просить визнати недійсним п. 3.9. Кредитного договору,яким передбачено, що «за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню за кожен день просрочки у розмірі 1.6 (однієї цілої шість десятих) процента від суми простроченої заборгованості». Вказаний пункт договору, згідно доводів зустрічної позовної заяви, грубо порушує чинне законодавство, зокрема, Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки містить несправедливі по відношенню до споживача умови, що є підставою для визнання його недійсним. Представник [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову банку про стягнення заборгованості, подав письмову заяву про застосування строку позовної давності, обґрунтовану тим, що банк пропустив строк позовної давності, яку просив задовольнити , а також подав заяву про поновлення пропущеного [PERSON] строку позовної давності на подання зустрічного позову, посилаючись на те, що правова позиція, яку слід застосувати до спірних правовідносин, була викладена Верховним Судом України лише 25.09.2013р. З наведених підстав представник [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Представник ПАТ «Родовід Банк» в судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] не визнав, у свою чергу, подав письмову заяву про застосування строку позовної давності і просив відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав пропущення [PERSON] строку позовної давності. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. 23.10.2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №33/АА-016.07.2. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк відкриває Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 12 513 доларів США 00 центів терміном по 23 жовтня 2012 року включно. Згідно з п. 1.5. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 12,50% процентів річних, а з 08.11.2008 р. збільшена до 16,00% річних на підставі Додаткової Угоди до Кредитного договору. На виконання вищезазначеного, позивачем надано [PERSON] суму 12 513,00 доларів США 00 центів. Факт видачі кредиту підтверджується випискою з балансового рахунку та не заперечується відповідачем. Відповідно до п.3.1.1 Кредитного договору, який змінений Додатковим договором №1 від 12.01.2009р., передбачено обов'язок відповідача погашати заборгованість за кредитним договором згідно з Графіком платежів щомісячно в строк (термін) до 10 числа (включно) кожного місяця починаючи з місяця, наступного за звітним шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок вказаний у кредитному договорі. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як підтверджується наданими суду доказами, відповідачем порушуються умови Кредитного договору, оскільки має місце несвоєчасне виконання ним зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом), що призвело до утворення заборгованості Предметом спору у даній праві не є стягнення процентів за користування кредитом, оскільки позивач ці вимоги не заявляє. Сума простроченої заборгованості за кредитом, згідно наданого суду розрахунку заборгованості, становить 8 922, 09 дол. США. Вирішуючи заяву відповідача про застосування позовної давності до вимоги про стягнення вказаної суми по тілу кредиту, суд виходить з наступного. Прострочення платежу за кредитом відбулося з 13.09.2009р., 24.11.2009р. банком була направлена письмова вимога [PERSON] щодо необхідності сплати ним заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з дня отримання ним цієї вимоги; вказану вимогу відповідач отримав 04.12.2009р., що підтверджується зворотнім повідомленням про її отримання, яке міститься у справі; отже, з 05.01.2010р. слід визначати початок перебігу строку позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як підтверджується наданими суду доказами, в межах строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, 12.10.2012р. відповідачем була сплачена заборгованість по тілу кредиту в розмірі 664,07 доларів США, чим перервано позовну давність. З позовом до суду ПАТ «Родовід Банк» звернувся 18.08.2015р., - також в межах передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Доводи представника відповідача щодо необхідності застосування Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013р., а також доводи про те, що сумою в 664,07 доларів США відповідачем були погашені 2 платежі повністю по 222,94 долари США - за 10.09.2012р., та за 10.08.2012р., а також частково 1 платіж - за 10.07.2012р. (в рахунок платежу в розмірі 222,94 долари США було сплачено 218,19 доларів США, тому залишилося несплаченим лише 6,75 доларів США боргу по тілу кредиту, суд оцінює критично, оскільки зазначена Постанова Пленуму передбачає те, що у випадку, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу, а виконання зобов'язання передбачалося у вигляді періодичних платежів Графіком платежів лише за умови належного і своєчасного виконання його умов позичальником, що у даному випадку відповідачем не виконувалося. Відтак, правових підстав для застосування строку позовної давності до вимоги ПАТ «Родовід Банк» про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом в сумі 8 922, 09 дол. США суд не убачає, а тому вказана позовна вимоги підлягає задоволенню. При вирішенні позовної вимоги ПАТ «Родовід Банк» про стягнення з відповідача пені в сумі 6 995 158, 76 грн., суд виходить з наступного. Згідно п. 3.9. Кредитного договору, за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню за кожен день просрочки у розмірі 1.6 (однієї цілої шість десятих) процента від суми простроченої заборгованості. Відповідно до наданого банком суду розрахунку заборгованості, позивач нарахував пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам, однак, як зазначено вище, розмір несвоєчасно погашених процентів банком у розрахунку не наведений та не є предметом позову. Будь-яких доказів на підтвердження механізму визначення загальної суми простроченої заборгованості по тілу кредиту і процентам, застосовану банком як базу для розрахунку пені, позивач суду не надав. Доказування,згідно вимог ст.. 60 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення п. 3.9. Кредитного договору, а також те, що прострочена заборгованість за кредитом складала на час здійснення банком розрахунку 8 922, 09 дол. США,що за курсом НБУ (21, 37 грн. за 1 дол. США) становило 190 665, 06 грн., розмір пені за оди суд день становив 3 050, 64 грн. Взявши до увагу заяву відповідача про застосування позовної давності, виходячи з вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України, згідно якої позовна давність в один рік застосовується до вимоги про стягнення неустойки, за останній рік від дня звернення банку до суду (18.08.2015р. - 18.08.2014р., тобто 352 дні) розмір пені складає 1 073 825, 61 грн. Однак, враховуючи те, що даний розмір пені значно перевищує суму простроченого тіла кредиту, то наявні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, та приведення її розміру до розміру простроченої заборгованості по тілу кредиту в еквіваленті до національної валюти України - гривні, що складає 190 665, 06 грн. Отже, в цій частині позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» підлягають частковому задоволенню. Не підлягає задоволенню позовна вимога ПАТ «Родовід Банк» про стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам за весь період в розмірі 35 915, 59 грн. і суд приймає, як обґрунтовані, доводи представника відповідача про те, що за своєю правовою природою стягнення 3% річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Така позиція підтверджується рядом постанов Верховного Суду України (від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 р. у справі № 6-38цс11, від 02.07.2014р. у справі 6-79цс14). Виходячи з того, що спір виник відносно зобов'язання, валютою якого є іноземна валюта, це виключає можливість застосування ст. 625 Цивільного кодексу України Стосовно зустрічного позову про визнання пункту кредитного договору недійсним, в якому просить [PERSON] просить визнати недійсним п. 3.9. Кредитного договору, суд дійшов до висновку про відмову у його задоволенні з підстав пропущення строку позовної давності та відсутності правових підстав для його поновлення, оскільки очікування [PERSON], як він посилається, правової позиції, викладеної Верховним Судом України, не може бути визнано поважною причиною для поновлення пропущеного строку; про існування даного пункту договору позивач дізнався в момент укладення кредитного договору - 23.10.2007р., а з позовом до суду про визнання недійсним окремого пункту договору звернувся лише 30.11.2015р. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог за первісним позовом слід стягнути з відповідача на корись позивача (судовий збір в сумі 3654, 00 грн. згідно платіжного доручення від 13.08.2015р.), а витрати позивача за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial