Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 27141 грн.61 коп. заборгованості за договором кредиту та 2596 грн. витрат на сплату судового збору, посилаючись на те, що 12 грудня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] уклали договір споживчого кредиту №2007200755, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 23600 грн. з яких 20000 грн. на споживчі цілі та 3600 грн. на придбання послуг зі страхування. ПАТ «ОТП Банк» виконало взяті на себе зобов'язання, а [PERSON] скористався кредитом, але не виконує зобов'язання за договором та станом на 24 листопада 2016 року має заборгованість на суму 27141 грн.61 коп., в зв'язку з чим у разі невиконання умов кредитного договору банк має право стягнути всю суму заборгованості по кредиту, тому позивач і змушений звернутися з відповідним позовом до суду. Представник позивача в попереднє судове засідання не з'явився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 12 грудня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] уклали договір споживчого кредиту №2007200755, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 23600 грн. з яких 20000 грн. на споживчі цілі та 3600 грн. на придбання послуг зі страхування. Із договору факторингу №22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором №2007200755 від 12 грудня 2013 року. Із розрахунку заборгованості по кредиту та відсотках за користування ним видно, що станом на 24 листопада 2016 року загальна заборгованість позичальника [PERSON] перед ТОВ «Факторинг Україна» становить 27141 грн.61 коп., з них: заборгованість за кредитом - 20976 грн.93 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 6164 грн.68 коп. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Із ч.1 ст.1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд вважає, що оскільки відповідач не виконував умов кредитного договору, то позивач вправі вимагати стягнення заборгованості за цим договором, а тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Із платіжного доручення №6433 від 22 вересня 2015 року видно, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплатило 1218 грн. судового збору. Із платіжного доручення №6564 від 15 грудня 2016 року вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплатило 1378 грн. судового збору. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі ст.ст.526, 530, 631, 1054, 1055 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 травня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved