Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач ПАТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON], третя особа на стороні відповідачів [PERSON] Держгеокадастру у Сторожинецькому районі Чернівецької області, в якому посилається на те, що ним із землевпорядною організацією ПП «Ріга» укладено договір від 30.12.2013 р. №Л/П-134382/НЮ про виконання робіт з інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в межах смуги відведення. На\~виконання умов зазначеного договору ПП «Ріга» виготовило Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під\~\~існуючими об'єктами залізничного транспорту за напрямком Чернівці Вадул-Сирет від 283км+894м до 287км+608м в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області. В результаті проведеної інвентаризації зазначеної земельної ділянки встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,0697 га, що перебуває у власності [PERSON] накладається на смугу відведення залізниці від 285км+167м до 285км+216м. Вказана земельна ділянка передана у власність [PERSON] рішенням [PERSON] сільської ради від 30.03.2012 року №50-14/12, на неї видано державний акт серії ЯМ №627806 від 30.11.2012 року та зареєстровано в державному земельному кадастрі за №7324582000:02:003:0643. Згідно «Плана границ полосы отвода линии Черновцы-Адынката Львовской железной дороги в административных границах Черновицкого района Черновицкой области», який є доказом землекористування залізниці, розроблений та погоджений в 1959 році, ширина смуги відведення на вказаній вище ділянці становить 40 м від осі колії. Земельна ділянка відповідача [PERSON] частково входять в ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину земельних ділянок відповідача в смузі відведення залізниці становить 0,0697 га. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На земельній ділянці, розміри якої визначені Планом смуги відведення, розташована головна колія №020122036, побудована в 1944 році, яка є державною власністю і перебуває на балансі ДТГО «Львівська залізниця», що є державним підприємством. Посилаючись на те, що вищевказаним рішенням порушується право позивача на користування земельною ділянкою та воно суперечить чинному законодавству, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради №50-14/12 від 30.03.2012 року в частині передачі земельної ділянки [PERSON]В у приватну власність в с.Великий Кучурів, Сторожинецького району Чернівецької області, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7324582000:02:003:0643, виданий [PERSON] серії ЯМ №627806 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, скасувати запис у Поземельній книзі, а також стягнути з відповідачів сплачені судові витрати. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, посилаючи на обставини, викладені в позові, просили їх задовольнити, додатково пояснивши, що ними не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, оскільки про порушення своїх прав дізналися в грудні 2014 року, коли отримали від ПП «Ріга» технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що оскаржуване рішення прийняте [PERSON] сільською радою в межах повноважень. Земельна ділянка [PERSON] знаходиться в межах населеного пункту, перебувала в користуванні з 1986 року на підставі рішення зборів колгоспників, передали співвідповідачу у власність земельну ділянку після того, як вона оформила спадщину на будинок, що на ній розташований. На час прийняття рішення смуга відведення залізниці не була відділена, Держгеокадастр також не бачив межі, погодив технічну документацію, яка в подальшому була затверджена на сесії сільської ради. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки на момент звернення до суду минуло 3 роки з часу приватизації нею земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Додатково пояснила, що оскаржуваному рішенню передувало прийняте в 2011 році сільською радою рішення, яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, однак питання про його скасування не заявлялося. Вимоги позивача про скасування рішення і визнання недійсним державного акту в повному обсязі є порушенням прав відповідача, так як лише частина земельної ділянки накладається на смугу відведення залізниці. Вказує на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем і має право на відшкодування матеріальної компенсації. Просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки, незважаючи на те, що технічна документація щодо інвентаризації земель була отримана позивачем у грудні 2014 року, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права раніше, так як в технічній документації наявна експлікація земель станом на 01.01.2014 року, отже була інформація про існування накладок земель, і був наявний кадастровий номер земельної ділянки [PERSON] Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням сесії [PERSON] сільської ради від 30.03.2012 року №50-14/12 було передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,1169 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вказаного рішення [PERSON] 30.11.2012 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №627806 з кадастровим номером 7324582000:02:003:0643 площею 0,1169 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до викопіювання із зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» за напрямком Чернівці Вадул-Сирет в адміністративних межах с.Великий Кучурів [PERSON] сільської ради, виконаного ПП «Ріга», земельна ділянка [PERSON] накладається на смугу відведення залізниці, площа накладення становить 0,0697 га. \~\~\~\~\~\~ Згідно «Плана границ полосы ж.д. отвода линии Черновцы Адынката Львовской железной дороги в административных границах Черновицкого района Черновицкой области от 269 км+000м до 293 км+090м» розробленого Дорпроект Юго-Западной ж.д. в 1959 році ширина смуги відведення на ділянці розміщення земельної ділянки [PERSON]В становить 40 м від осі колії. Відповідно до Інвентарної картки обліку основних засобів ВП «Чернівецька дистанція колії Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» головна колія (ВБК) направлення Чернівці - Держкордон з км 267 до км 314 інвентарний №020122036, введена в експлуатацію в 1944 році, перебуває на балансі позивача. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Так, відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» 30.01.1963 року «Положение о землях предоставленных транспорту» 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог» 27.01.1962, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі. Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого Радою Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Позивач мав право на частину земельної ділянки в межах [PERSON] сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, яка була виділена [PERSON], і таке право не було жодним чином припинене. Перебування у залізниці земельної ділянки також підтверджується довідкою [PERSON] Держземагенста у Сторожинецькому районі, відповідно до якої під обєктами залізничного транспорту в межах [PERSON] сільської ради Сторожинецького району знаходиться площа 23 га. За змістом ч.4\~ст.84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність. Пунктом «г» ч.3\~ст.152 ЗК України\~передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1\~ст.155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка є смугою відведення залізниці, знаходилася у правомірному користуванні позивача, то [PERSON] сільська рада як орган місцевого самоврядування не мала права розпоряджатися нею. Посилання відповідача [PERSON] та її представника на те, що спірна земельна ділянка була в користуванні з 1986 року на підставі рішення уповноважених членів колгоспу; рішенням [PERSON] сільської ради від 14.09.2011 року їй було надано дозвіл на складання технічної документації щодо передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належать згідно свідоцтва про право на спадщину; при виготовленні технічної документації прав третіх осіб чи обмежень на використання земельної ділянки не встановлено, що підтверджується відповідними документами, які долучені до матеріалів справи, не спростовують правомірності належності цієї земельної ділянки позивачу, яка виникла на підставі законодавчих актів і по часу передувала виділенню землі родині відповідачки. З огляду на наведене, суд вважає, що рішення [PERSON] сільської ради від 30.03.2012 року №50-14/12 про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1169 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в частині, що накладається на землі позивача, а саме, площею 0,0697 га, є незаконним і підлягає скасуванню. Відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 01.07.2015 року у справі №6-319цс15, у спорах, пов»язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, на підставі яких видано державні акти про право власності на земельні ділянки, так і самі державні акти. Визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таким чином, оскільки державний акт відповідачу [PERSON] було видано на підставі рішення [PERSON] сільської ради №50-14/12 від 30.03.2012 року, яке в частині передачі земельної ділянки у приватну власність площею 0,0697 га є незаконним, то суд вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №627806 з кадастровим номером 7324582000:02:003:0643, виданий [PERSON], в частині посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,0697 га відповідно слід визнати недійсними. Крім того, відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п.«а» п.2 частини шостої ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що слід скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку за кадастровими номерами 7324582000:02:003:0643 площею 0,0697 га, а також запис в Поземельній книзі, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування в частині земельної ділянки площею 0,0697 га. Стосовно заявленого відповідачем [PERSON] та її представником клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності при звернення до суду, оскільки ним доведено, що про порушення своїх прав, дізналися з моменту отримання технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель залізничного транспорту за напрямком: Чернівці Вадул-Серет в адміністративних межах с.Великий Кучурів, передача якої відбулася 30.12.2014 року, що підтверджено актом здачі-приймання робіт. Експлікація земель станом на 01.01.2014 року, на яку посилалася представник відповідача, є складовою зазначеної технічної документації. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач довідався чи міг довідатися до отримання технічної документації щодо порушення його прав внаслідок накладення земельної ділянки відповідача [PERSON]. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням тієї обставини, що відповідач [PERSON] є інвалідом 1 групи і згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, підлягають стягненню судові витрати лише з відповідача [PERSON] сільської ради. На підставі викладеного,

Outcome: partial