Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 51\~582 грн. 46 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що 12.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPJ0AU19010050, згідно з вимогами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10\~763 доларів США 15 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми даного кредиту, на строк до 11.02.2012 року включно. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 51\~582 грн. 46 коп., а також судових витрат задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 5 520 доларів 89 центів США заборгованості по несплаченому кредиту, 660 доларів 71 цент США заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом, 123 долари 90 центів США заборгованості по несплаченій комісії за користування кредитом, 164 долари 71 цент США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором та штрафу, а разом 6 470 доларів 21 цент США заборгованості за кредитним договором № ZPJ0AU19010050 від 12.02.2007 року. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 515 грн. 82 коп. витрат по сплаті позивачем судового збору і 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2017 року заочне рішення від 27.01.2012 року у цивільній справі № 2-4095/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 6470 доларів 21 цент США, а також судових витрат у розмірі 120,00 грн. та судового збору у розмірі 515 грн. 82 коп. Відзив на позову заяву відповідач обґрунтовує тим, що за розрахунком позивача, який міститься в матеріалах справи, станом на 13.09.2011 року відповідач має заборгованість 6\~470 доларів США 21 цент, яка складається з наступного: 5\~520 доларів США 89 центів заборгованість за кредитом; 660 доларів США 71 цент заборгованість по процентам за користування кредитом; 123 доларів США 90 центів заборгованість по комісії за користування кредитом; 164 доларів США 71 цент пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору. У розрахунку зазначено, що пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором становить 164 долари США 71 цент, однак у рядку 12 «сума пені нарахована» розрахунку позивачем у періоді з 11.02.2007 року по 13.09.2011 року зазначено 0,00 (нуль) доларів США. Розрахунок заборгованості не містить відомостей про фактичне погашення відповідачем кредитних зобовязань через реалізацією позивачем повернутого автомобілю, що ставить під сумнів сам розрахунок заборгованості. Відповідно до п. 1.1. зазначеного кредитного договору, позивач надав кредит відповідачу у вигляді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 8\~849 доларів США 76 центів на купівлю автомобілю та 1\~913 доларів США 40 центів на сплату страхових платежів. З метою забезпечення зобовязань за зазначеним договором виступав автомобіль ЗАЗ DaewooТІ3110, 2006 року випуску, легковий седан, АР9075АР, номер кузова (шасі) У6ВТ1311060297262, який був реалізований позивачем в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором 01.07.2008 року. Позивач у позовній заяві навіть не згадує про факт реалізації автомобілю. В розрахунку заборгованості, наданому позивачем до позовної заяви, відсутня інформація про надходження коштів на його рахунок, отриманих від реалізації заставного автомобіля, який було передано банку на реалізацію. Крім того, позивач 24.10.2008 року звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з відповідача заборгованості по зазначеному кредитному договору, розмір якої складав 28\~130 грн. 47 коп. та просив про дострокове розірвання даного кредитного договору. Участі у засіданні суду з розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості з відповідача, останній не приймав. Позовні вимоги позивача було задоволено, заочне рішення суду по справі № 2-1196/10 набуло законної сили 25.06.2010 року. Відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З огляду на дострокове припинення дії кредитного договору № ZPJ0AU19010050 від 12.02.2007 року та наявність заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2010 року про стягнення з відповідача заборгованості за зазначеним кредитним договором у розмірі 28\~130 грн. 47 коп. та інших витрат, повязаних з розглядом справи, повторне притягнення відповідача до відповідальності за невиконання умов кредитного договору, стягнення з відповідача суми заборгованості по тілу кредиту та штрафних санкцій, що нараховані на таку заборгованість є незаконним та порушує права відповідача. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить суд її задовольнити. Зазначає, що всі наявні докази та пояснення надані до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірив представляти [PERSON], який надав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просить відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає з наступних підстав. 12.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPJ0AU19010050, згідно з вимогами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10\~763 доларів США 15 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми даного кредиту, на строк до 11.02.2012 року включно. 14.06.2010 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя, яке набрало чинності 25.06.2010 року, в цивільній справі № 2-1196/10 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Запорізького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено. Розірвано кредитний договір № ZPJ0AU19010050 від 12.02.2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 130 грн. 47 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовій збір у розмірі 281 грн. 31 коп. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривен. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 90 грн. Відповідно до ст. ст. 526, 611\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). Згідно зі ст.\~223\~ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), набрання рішенням суду законної сили породжує правові наслідки: вирішується спір між сторонами; рішення суду стає загальнообов'язковим; рішення суду може бути виконане примусово; рішення суду є незмінним та остаточним. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. В силу ч. 1 ст. 18 ЦПК України (в чинній редакції), судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування,\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~посадових чи\~службових осіб\~та громадян\~і підлягають\~виконанню на\~всій території\~України,\~а у\~випадках,\~встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Отже, має місце заявлення в даному випадку тотожної позовної вимоги про стягнення заборгованості та оспорення вже встановлених судом фактів і правовідносин, зокрема, які випливають з одного кредитного договору № ZPJ0AU19010050 від 12.02.2007 року, що суперечить положенням ст.\~223\~ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та ч. 1 ст. 18 ЦПК України (в чинній редакції). Разом з цим, відповідно до ієрархії нормативно-правових актів в системі законодавства України за критерієм юридичної сили, найвищим актом є Конституція України. Відповідно до її ст.\~8\~Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Зазначене положення означає те, що будь-який інший нормативно-правовий акт має не лише відповідати нормам Конституції, але і не суперечити їй. У Постанові Пленуму\~ВСУ «Про\~застосування Конституції\~України при\~здійсненні правосуддя»\~від 01.11.1996\~року.\~№ 9 зазначається, що «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії» (п. 2). Зокрема, ст.\~61\~Конституції передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Очевидно, що за своєю правовою природою та правовими підставами, стягнення з боржника суми боргу, процентів, неустойки через рішення суду є заходами застосування юридичної відповідальності за порушення кредитних зобов'язань. Як встановлено судом, відповідач вже поніс юридичну відповідальність за невиконання умов кредитного договору, де рішенням суду задоволено вимоги банку, шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, зазначений кредитний договір було розірвано. На думку суду звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості, в даному випадку, є не лише несправедливими, але й не законними, оскільки фактично здійснюється притягнення відповідача до подвійної грошової відповідальності за порушення одного й того ж кредитного зобов'язання. Вище вказані дії позивача порушують вимоги ст.\~61\~Конституції України про неприпустимість притягнення до відповідальності за одне й теж саме правопорушення більше одного разу, а також порушують ст.\~223\~ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та ч. 1 ст. 18 ЦПК України (в чинній редакції), а саме те, що у даній статті фактично йдеться вже про наслідки набрання рішення законної сили. Рішення фактично підлягає реалізації та при цьому йому притаманна така ознака, як загальнообов'язковість. Воно є обов'язковим для органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та посадових осіб та громадян. Тобто ці органи та особи не можуть змінити, скасувати, винести нове рішення, хоча, можливо, й вважають рішення неправильним. Вони на підставі цього рішення повинні вчинити певні дії з оформлення прав фізичних, юридичних осіб та їх реалізації, оскільки такі права встановлені судом та найшли своє закріплення у судовому рішенні, яке набрало законної сили, тобто статусу преюдиціального факту. Таким чином, суд прийшов до висновку щодо фактичного вирішення спірних правовідносин у судовому порядку в 2010 році, із застосуванням умов означеного кредитного договору відповідач не може двічі нести відповідальність за одні і ті ж дії. До того ж, в розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданому суду позивачем відсутня інформація про надходження коштів, отриманих від реалізації позивачем 01.07.2008 року заставного автомобіля ЗАЗ DaewooТІ3110, 2006 року випуску, легковий седан, АР9075АР, номер кузова (шасі) У6ВТ1311060297262. В силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач доказів врахування в розрахунку заборгованості надходження коштів, отриманих від реалізації позивачем 01.07.2008 року заставного автомобіля ЗАЗ DaewooТІ3110, 2006 року випуску, легковий седан, АР9075АР, номер кузова (шасі) У6ВТ1311060297262суду не надав.

Outcome: dismissed