Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач просить суд: визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №917180, виданого 19 лютого 2008 року [PERSON]; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки і житлового будинку від 22 травня 2009 року; визнати недійсним і скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №905153, виданого [PERSON] Позивач позов підтримала, представник відповідача [PERSON] позов визнала повністю, відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, представник відповідача [PERSON] міської ради надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. 14 березня 2003 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку №40 по вулиці Кругова в місті Миколаєві. Рішенням [PERSON] міської ради від 30.11.2007 року №18/37 [PERSON] надано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по вул.Круговій, 40 в м.Миколаєві на підставі затвердженої технічної документації із землеустрою на підставі замовлення №365 від 28.08.2007 року, згідно якої [PERSON] є власником житлового будинку за вказаною адресою. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №917180, виданого 19 лютого 2008 року [PERSON], останній є власником земельної ділянки площею 463 кв.м., яка розташована по вулиці Круговій, 40 в місті Миколаєві, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. 22 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки і житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №374, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 463 кв.м.: кадастровий номер 4810136900:04:002:0003, разом із розташованим на ній житловим будинком під літ. А камяним загальною площею 60,7 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., до якого прилягають: літня кухня Б, вбиральня Г, сарай Д, гараж Е, огорожі 2, 4, 5, 6, 7 і споруди 3,І, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Кругова, 40. На підставі вказаного договору 17 серпня 2010 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №905153, у відповідності до якого остання є власником земельної ділянки площею 0,0463 гектарів по вул. Круговій, 40 в Ленінському районі міста Миколаєва, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2015 року частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним, визнання права власності. Визнано недійсним договір дарування, посвідчений 22 травня 2009 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №374, за яким [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 463 кв.м., кадастровий №4810136900:04:002:0003 із розташованим на цій земельній ділянці житловим будинком під літ. А загальною площею 60,7 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., до якого прилягають літня кухня Б, вбиральня Г, сарай Д, гараж Е, огорожі 2, 4, 5, 6, 7 і споруди 3,І розташовані по вул. Кругова, 40 в м. Миколаєві в частині дарування 1/3 частини вказаного житлового будинку з такою ж частиною прилеглих будівель та споруд. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 14 березня 2003 року матері [PERSON] на 1/3 частини цього житлового будинку. В силу вимог ч. 3 ст. 61 Цивільно-процесуального кодексу України обставини, що встановленні судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним судовим рішенням встановлено, що побудований подружжям [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, введений за життя останньої в експлуатацію є спільним сумісним майном подружжя, а частка спадкодавця є рівною половині житлового будинку та прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд на час відкриття спадщини. За законом [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці 1 черги за законом мали право на 1/4 частину будинку кожен, а оскільки [PERSON] був непрацездатним на час відкриття спадщини, то він має право на 2/3 частки від 1/4 частки, тобто 1/6 частину будинку, а [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною прилеглих господарських будівель та споруд. Відповідно до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частиною 4 ст. 86 Земельного кодексу України(в редакції на дату отримання [PERSON] державного акту) передбачено, що право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю. У звязку із тим, що [PERSON] була власником 1/2 частки житлового будинку №40 по вулиці Кругова в місті Миколаєві, а після її смерті визнано за позивачем право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/3 частки цього житлового будинку, то у [PERSON] не було права на приватизацію всієї земельної ділянки та укладення договору дарування цієї земельної ділянки, оскільки право користування земельною ділянкою також мала [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір. Як вбачається з матеріалів справи, у [PERSON] не було правових підстав для приватизації всієї земельної ділянки та укладення договору дарування цієї земельної ділянки з [PERSON], яка в свою чергу оформила своє право власності на земельну ділянку. Виходячи з вищевикладеного та з наданих суду доказів, позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1102,40 грн., оскільки внаслідок отримання ним державного акту на право власності на земельну ділянку з порушенням прав співвласника житлового будинку та подальше розпорядження земельною ділянкою було протиправним. На підставі ст. ст. 86, 120 Земельного кодексу України, ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved