Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до суду позовну заяву в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 15334,34 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 07 березня 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. В свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 листопада 2016 року має заборгованість у розмірі 15334,34 гривень, яка складається з: - 680,70 грн. - заборгованість за кредитом; - 10447,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 706,40 грн. - штраф (процентна складова). На підставі наведеного Позивач просить суд позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, у позовній заяві наявне клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений, про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. З приводу задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Крім цього, 10 квітня 2017 року подано заперечення відповідача проти позову, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку із пропуском строку позовної давності, посилаючись на те, що відповідно до змісту розрахунку заборгованості за договором №б/н від 07.03.2012 року станом на 30.11.2016 року позивач безпідставно зазначає, що 30.04.2012 року ним нараховано плату за прострочену заборгованість сумі 168,84 грн. і відповідачем даний платіж станом на 30.04.2012 року не сплачено та відповідна заборгованість зі сплати даного платежу позивач рахує за відповідачем незважаючи на те, що строк дії картки закінчився ще 07.03.2013 року. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача, а також заяву відповідача від 05.02.2018 року, розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 07.03.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 2500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку\~\~заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем заяви позичальника, додатками до якої є Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови і правила надання банківських послуг (надалі по тексту - кредитний договір, а.с.7-32). Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умовами кредитного договору визначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно вимог ст. ст.\~525,\~526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», при порушенні позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 30 листопада 2016 року заборгованість відповідача становить у розмірі 15334,34 гривень та а складається з: - 680,70 грн. - заборгованість за кредитом; 10447,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 706,40 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5). Відповідно до вимог\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~за порушення зобов'язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст.\~624,\~625 ЦК України, тобто при порушенні зобов'язань боржник повинен сплатити кредитору борг, неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачені умовами договору. Відповідно до положень\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а\~ст. 615 ЦК України\~встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.\~\~\~\~ На підтвердження заявлених вимог позивачем надано розрахунок заборгованості у якому наявна графа «сума комісії та пені», яка нарахована за період з 14.03.2012 року по 30.11.2016 року на загальну суму 3 000 грн. При цьому підстави такого нарахування у позові не наведено, не зазначено також складові вказаної суми заявленої до стягнення, не надано виписки по рахунку, що позбавляє суд можливості перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку боргу у цій частині вимог, що в свою чергу вказує на недоведеність позивачем належними доказами розміру існуючої заборгованості. Тому у частині вимог про стягнення пені та комісії у сумі 3000 грн. слід відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно вимог ч. ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ( ч.1\~ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 549 ЦК України\~штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідачем не надано суду доказів виконання зобов'язання по поверненню тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафу. Однак, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком нараховано штрафи, які складаються з: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 706,40 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення вищезазначених штрафів суперечать вимогам ч. 1\~ст. 61 Конституції України\~та ч. 3\~ст. 509 ЦК України, оскільки банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання. Відповідно позовні вимоги є частково обґрунтованими, за винятком вимог про стягнення штрафів 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 706,40 грн. - штраф (процентна складова). Разом з цим, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено судом, вищезгаданий кредитний договір між сторонами був укладений 07.03.2012 року, згідно його умов, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Відповідно представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що вперше відповідачем допущено прострочення сплати платежу по тілу кредиту у травні 2012 року. Тобто, неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором кредиту зобовязань вперше мало місце у травні 2012 року. Далі, відповідач в останнє погасив заборгованість за наданим кредитом, як вбачається із представленого розрахунку, у сумі 200 грн 10.05.2014 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду лише 19 січня 2017 року. Відповідач подав до суду заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності за вимогами позову. Згідно\~ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 267 Цивільного кодексу України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.06.2014р. у справі № 6-61цс14, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7\~ЦПК України\~є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України. Крім цього, відповідно до ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 08.11.2017р. у справі № 6-2891цс16, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7\~ЦПК України\~є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України. Враховуючи вищенаведене, а також твердження відповідача, викладене у запереченні до позову, що з літа 2012 року і доданого часу позивачем не надсилалось відповідачу жодних претензій, виписок по рахунках, заяв, повідомлень про існування у відповідача перед банком невідомої заборгованності по кредиту, відсотках, штрафу, комісії, пені, тощо, суд вважає, що позивачем не доведено що погашення, відображене у розрахунку заборгованості у сумі 200 грн. від 10.05.2014 року було добровільним погашенням боргу саме відповідачем, що перериває перебіг позовної давності. Підсумовуючи викладене, оцінивши зібрані та досліджені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства [PERSON] банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом строків позовної давності. В порядку\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed