Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Мотивують заявлені вимоги тим, що 31 березня 2010 року було укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитний договір б/н , згідно умов якого останній отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік. Вказують, що 06 квітня 2014 року позичальник [PERSON] помер і станом на дату смерті останнього, заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 31.03.2010 року становила 6075,53 грн.; вказаний борг складається з - 6038,95 грн. - заборгованість за кредитом, 36,58 грн. заборгованість за відсотками. Зазначають, що спадкоємцем померлого [PERSON] являється [PERSON], якій було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Просять, стягнути з спадкоємця [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6075,53 грн. за кредитним договором б/н від 31.03.2010 року та судові витрати в сумі 1218,00 грн. судового збору. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк», за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та в наданих суду поясненнях посилався на обставини, аналогічно викладеним в позові, який просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, захист своїх інтересів в суді доручила представляти представнику [PERSON], яка в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнала, в наданих суду поясненнях заперечувала обставини викладені в позові. Пояснила, що позивач не довів факт укладання кредитного договору між померлим [PERSON] та відсутністю в матеріалах справи доказів, що покійний [PERSON] отримував кредит. Крім того, вважала, що ПАТ КБ ПРИВАТБАНК пропустив строк предявлення кредиторських вимог до спадкоємця [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зокрема, встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31 березня 2010 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 6 040,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 31.03.2010 р. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис позичальника у заяві (а.с. 4 28) Відповідно до п. 3 ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору. Також, відповідно до п. 1. ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вищенаведеного, анкета-заява і умови і правила надання банківських послуг, що додавались до позовної заяви, є вільною формою кредитного договору узгодженою сторонами, що відповідає вимогам п.1 ст. 634 ЦК України. Згідно ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вимогами ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом, відповідно до досліджених доказів, встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав позичальнику [PERSON] кредитні кошти із встановленням кредитного ліміту на платіжну карту та останній до дати смерті справно користувався платіжною карткою та сплачував платежі, що підтверджується банківською випискою по карті та розрахунком заборгованості. Згідно п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 06.04.2014 р. [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 30). На момент відкриття спадщини 06.04.2014 року заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором становить 6075,53 грн., з яких 6038,95 грн. - заборгованість за кредитом, 36,58 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. 08 липня 2014 року банком на адресу Першої Чернівецької державної нотаріальної контори направлено вимогу (претензію) кредитора про обов'язок спадкодавця, якою ПАТ КБ «ПриватБанк» просило нотаріальну контору повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 6075,53 грн. (а.с. 36). З відповіді нотаріальної контори на адресу Банку спадкоємцем померлого [PERSON] за законом є його дружина [PERSON] , якій було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 37). 06 лютого 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідача [PERSON] було направлено лист - претензію про виконання зобовязання за кредитним договором, проте вимоги банку відповідачем не виконано (а.с. 38). Спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину, є дружина померлого за заявою якої від 12.01.2015 року про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [PERSON] Другою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 12 січня 2015 року за р. № 20 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на легковий універсал, марки Mitsubishi Pajero, випуску 2007, на імя [PERSON], що вбачається з довідки Другої Чернівецької державної нотаріальної контори від 12 січня 2015 року та від 12.02.2015 р. про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [PERSON] Другою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 12 лютого 2015 року за р. № 193 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на відкритий у національній валюті вкладний рахунок на суму 5 765,56 грн. на імя [PERSON] що вбачається з довідки Другої Чернівецької державної нотаріальної контори від 12 лютого 2015 року Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При цьому, згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред'явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов'язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов'язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг; при цьому, вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. Таким чином, пред'явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням ч. 2 ст. 1281 ЦК України. Разом з тим на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи викладені обставини по справі, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого банком судового збору, належним чином підтвердженого відповідною квитанцією, в розмірі 1218,00 грн. грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved