Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 2000,00грн., неустойку в сумі 32000,00грн. та судові витрати, мотивуючи тим, що у січні 2019 року він позичив відповідачу 2000,00грн., які позичальник за умовами договору (розпискою) зобов?язувався повернути до 10.04.2019р., у разі прострочення повернення боргу зобов?язувався сплачувати неустойку в розмірі 10% від суми боргу за кожен день прострочення, однак зобов`язання не виконав, борг не повернув. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його місця проживання. Відповідач не повідомив про причини неявки, відзив на позов не подав. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, вважає можливим розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК. З наданих доказів судом встановлено: Укладення договору позики між сторонами підтверджено розпискою позичальника. Згідно даної розписки відповідач підтвердив факт укладення договору позики і факт отримання ним в позику 2000,00грн. від позивача, гроші зобов?язувався повернути до 10.04.2019р. Крім того. у розписці зазначено , що в разі неповернення боргу додається до суми 10% за кожен день прострочення. Розписка складена ним особисто без примусу та тиску. За змістом ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 626 ЦКУ - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 638 ЦКУ - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 1046 ЦКУ визначено , - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦКУ - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2\~ст.1047\~ЦКУ - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1, 3 ст.1049 ЦКУ - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ст. 1052 ЦКУ у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ). Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. На підтвердження наявності між сторонами даного боргового зобов`язання, позивач надав оригінал розписки відповідача, яка повністю відповідає змісту долученої до матеріалів справи копії даної розписки та сумі позики, яку позивач просить стягнути з відповідача. Розписка написано власноручно позичальником відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Сторони дотримались письмової форми договору. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору . Відповідач не оспорював факту написання ним розписки , жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі або частково, суду не надавав, відзиву на позов не подав, факт наявності боргу і його розмір не оспорив. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці). Тому сума позики (згідно з розпискою непогашена сума позики в розмірі 2000,00 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується стягнення неустойки, суд виходить з наступного: Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За змістом ч. 1 т. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦКУ). Відповідно до ч. 1,ч.3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1,2 ст. 614 ЦКУ). Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналізуючи положення закону, якими врегульовані спірні правовідносини, зокрема що стосуються укладення договору та забезпечення виконання зобов`язання, при розгляді даної справи суд виходить з того, що сторони є вільними в укладені договору та в обранні умов, на яких договір укладається. Зокрема сторони є вільними і діють на власний розсуд у визначенні умов договору, в тому числі щодо обсягу своїх зобов`язань, які виникають з укладеного договору, та наслідків невиконання стороною зобов`язань за договором за умови, що на такі умови та наслідки погоджуються обидві сторони договору, який є двостороннім правочином, і за умови, що такі зобов`язання та наслідки не суперечать чинному законодавству, що регулює дані правовідносини. У даному випадку з наданої розписки , виконаної рукою позичальника, встановлено факт укладення договору позики, факт отримання позичальником грошей і вид укладеного договору та умови, на яких позичальником гроші отримані, про що свідчить вислів позичальника «зобов`язуюсь повернути зайняті в борг гроші», вказана сума «2000гривень», вказано строк виконання грошового зобов`язання: «повернути до 10.04.2019р.». Крім того, в даній розписці, якою позичальник підтверджує наявне у нього грошове зобов`язання по поверненню позивачу позичених грошей в сумі 2000грн. у вказаний у розписці строк, позичальник підтвердив наявність домовленості між сторонами при укладенні договору про наслідки, що настають для нього у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за даною розпискою (що виникло з договору позики), а саме про сплату неустойки у виді пені в розмірі 10% від простроченого зобов`язання за кожен день прострочення. За всіма ознаками, які містить дана розписка (письмовий доказ і письмова форма договору), вказане зобов`язання позичальника відповідає всім ознакам неустойки (пені), передбаченої ст.546, ст.549 ЦПК України, тобто не суперечить закону, і не суперечить змісту і характеру укладеного договору. Відповідач взяв на себе вказане зобов`язання свідомо, протягом строку до настання дати виконання грошового зобов`язання і після того, а також протягом перебування даної справи у провадженні суду, даний зміст розписки (та/або дану умову договору) не оспорив. Суд враховує, що позивач отримав позовну заяву з усіма доданими доказами, в тому числі копію розписки, 19.10.2019, у встановлений строк не подав відзиву, зустрічного позову чи доказів на спростування вказаної розписки, факту укладення договору та даної умови про неустойку, а також на підтвердження виконання ним грошового зобов`язання. Тому суд виходить з того, що дані умови договору і факт прострочення та невиконання грошового зобов`язання , позивачем доведені належними доказами і є вставленими. Таким чином, оскільки позичальник не виконав грошове зобов`язання і не повернув у строк позичені кошти, то він вважається таким, що допустив прострочення, і тому є підстави для стягнення неустойки, передбаченої умовами укладеного між сторонами договору, на умовах договору. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) з розрахунку 10% від суми боргу за кожен день прострочення повернення боргу за період з 11.04.2019р. (перший день прострочення) і по 17.09.2019р., що становить 32000,00грн. (160днів х 200грн.= 32000грн.). Суд вважає дані позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Підстав для звільнення позичальника-боржника від виконання даного обов`язку чи зменшення його розміру суд не встановив, відповідних клопотань та доказів відповідач суду не подав. Позивачем сплачено судовий збір 768,40грн. Згідно ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягають стягненню вказані судові витрати.

Outcome: approved