Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2015 року, але на даний час фактично припинили шлюбні відносини; -від шлюбу вони дітей не мають; -вона вважає, що причиною розпаду сім'ї є те, що вони не зійшлись характерами та мають різні погляди на життя, у зв'язку з чим у них виникали постійні сварки та непорозуміння, які привели до втрати поваги один до одного; -їх шлюбні відносини припинилися, а шлюб носить формальний характер та не виконує свого призначення, а тому вона вважає, що їх спільне подружнє життя є недоцільним та неможливим, строк для примирення просила не надавати, звернулася з позовом до суду та просить: шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву /а.с.19/, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву /а.с.18/, згідно якої заперечував проти розірвання шлюбу та просив розглянути справу у його відсутність. Ніяких інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження по справі тощо/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 22 серпня 2015 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.4/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у своєму позові посилається на те, що причиною розпаду сім'ї є те, що вони не зійшлись характерами та мають різні погляди на життя, у зв'язку з чим у них виникали постійні сварки та непорозуміння, які привели до втрати поваги один до одного. Також позивач вказала, що вона переконана в тому, що їх шлюб носить формальний характер та не виконує свого призначення, а тому вона вважала, що їх спільне подружнє життя є недоцільним та неможливим, позивач в своїй заяві /а.с.19-20/ вказала, що примиритися з відповідачем вона не бажає, строк на примирення просила не надавати. З огляду на встановлене суд дійшов висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо, позивач примиритися з відповідачем категорично не бажає, вироком Хустського районного суду від 22 січня 2018 року відповідача засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України /спричинення легких тілесних ушкоджень позивача [PERSON] з короткочасним розладом здоров'я /а.с.20//, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам позивача. Спора про спільно нажите майно сторони не заявляють.

Outcome: approved