Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач просить визнати за нею право власності на будинковолодіння в смт. Ярмолинці, вул. Комсомольська ([PERSON]), 17, яке належало її матері [PERSON], що померла 30.05.2016 р.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірне будинковолодіння до смерті належало батькові матері позивача [PERSON], який помер 05.04.1968 р., мати позивача [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу у володіння як єдиний спадкоємець першої черги за законом, однак, своїх спадкових прав не оформила. Прийнявши спадщину після смерті матері, позивач не зміг оформити свідоцтво про право на спадщину на спірне майно, оскільки у правовстановлюючому документі та свідоцтві про смерть по батькові [PERSON] зазначено по різному: Лукович та Лукянович. В судових засіданнях позивач та представник позивача позов підтримали повністю. Ствердили, що спірне будинковолодіння до смерті належало діду позивача, було успадковане шляхом вступу у володіння [PERSON], а після її смерті позивачем. Ствердили, що інших спадкоємців відповідної черги немає. У подальшому позивачем було подано заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Відповідач листом від 06.02.2017 р. покладається на розсуд суду у вирішенні справи, просити розглянути справу без свого представника. Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення суд встановив наступне. Будинковолодіння в смт. Ярмолинці, вул. Комсомольська ([PERSON]), 17 у відповідності до технічного паспорту станом на 30.11.2016 р. складається з житлового будинку А-1 загальною площею 35,5 кв.м. 1936 року побудови, літньої кухні, сараю літ. Б загальною площею 49,1 кв.м., погрібу літ. б загальною площею 15,2 кв.м., сараю літ. В загальною площею 7,6 кв.м., сараю літ. Г загальною площею 9,5 кв.м., сараю літ. Д загальною площею 5,7 кв.м., навісу літ. Е загальною площею 7,9 кв.м., убиральні літ. Ж загальною площею 0,9 кв.м., огорожі літ. 1. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 13.12.1960 р., це будинковолодіння належало колгоспному двору, головою якого зазначений [PERSON] і складалось лише із житло будинку та хліва. Віповідно до довідки про технічний опис обєкта від 30.11.2016 р. №919, літня кухня, сарай літ. Б побудовані згідно рішення Ярмолинецької селищної ради від 14.04.1977 р., самочинної забудови немає. З облікової картки обєкта по господарського обліку на 2011-2015 р.р. вбачається, що [PERSON] [INFO] помер 04.1968 р., його дружина [PERSON] [INFO] померла 01.03.1971 р., і за вказаною адресою залишились зареєстрованими їх донька [PERSON] [INFO] та онучка [PERSON] [INFO]. Однак, у відповідності до свідоцтва про смерть І-БВ№290510 від 19.01.2017 р. по батькові [PERSON], що помер 05.04.1968 р. зазначено як Лукянович. Таке ж по батькові [PERSON] зазначене й у свідоцтві про народження А№1043328 від 15.01.1924 р., де він зазначений як батько [PERSON] [INFO]. Про помилковість зазначення у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння від 13.12.1960 р. по батькові [PERSON] як Луковича, а не Лукяновича стверджено свідками [PERSON], [PERSON]. У відповідності до облікової картки обєкта по господарського обліку на 2011-2015 р.р., довідки Ярмолинецкої селищної ради від 26.01.2017 р. на дату смерті [PERSON] разом із ним були зареєстровані його дружина [PERSON], донька [PERSON] та онучка [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції, що діяла на час існування відповідних відносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. П. 6 Постанови пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що згідно із ст. 4 постанови Верховної [PERSON] України «Про введення в дію закону «Про власність», загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні колгоспного двору застосовуються з 01.07.1990 р.. До цієї дати спадкування майно колгоспного двору підлягало спадкуванню лише після смерті останнього члена двору. [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження А№1043328 від 15.01.1924 р. та померла 01.03.1971 р.. 30.01.1943 р. [PERSON] вступила у подружній зв'язок із [PERSON], що підтверджується метрикою шлюбу від 30.01.1943 р. та є матірю позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження І-БВ№281336 від 02.12.2016 р.. [PERSON] померла 30.05.2016 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть І-БВ№279257 від 09.06.2016 р.. На день її смерті разом із нею у спірному будинковолодінні була зареєстрована та на даний час залишається зареєстрованою позивач [PERSON], що підтверджується довідками Ярмолинецької селищної ради №№516, 516 від 20.01.2017 р.. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно із ч. ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з інформаційних довідок зі спадкового реєстру від 03.02.2017 р., позивач вчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.12.2016 р. (спадкова справа №210-2016), зареєстроване в реєстрі за №1796, на частину спадкового майна земельну ділянку. Доказів існування інших спадкоємців першої черги суду не надано. Однак, на спірне будинковолодіння позивач свідоцтво про право на спадщину не отримала, у звязку із неподанням нотаріусу доказів родинних відносин [PERSON] та [PERSON], а також у звязку із різним написанням по батькові [PERSON] у свідоцтві про право власності та у свідоцтві про смерть, що підтверджується листом приватного нотаріуса від 17.01.2017 р. №6-0116. Із вказаного листа вбачається, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР у відповідній редакції, позивач зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] як свого діда, не врахувавши однак порядку спадкування членами колгоспного двору. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що спірне будинковолодіння було успадковане матірю позивача [PERSON] у порядку ст. 549 ЦК УРСР шляхом вступу у володіння. Про права позивача як єдиного спадкоємця першої черги після смерті [PERSON] свідчить факт оформлення спадкових прав на частину спадкового майна після смерті [PERSON] Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, матеріалами справи підтверджується, що власником спірного будинковолодіння на момент смерті був спадкодавець і це майно було успадковане позивачем. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позов слід задовольнити, у звязку із чим, згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved