Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 26 червня 2015 року, посилаючись на те, що спільне життя між ними не склалось, шлюбні відносини між ними припинені з 2019 року, з цього часу спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає і залишиться проживати разом з позивачкою. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновлений бути не може, існує лише формально. На примирення вона не згодна. Ухвалою суду від 17.07.2020 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Просила про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому проти позовних вимог заперечив, просив надати строк на примирення. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 26 червня 2015 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, виданим виконкомом Зеленопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.11.2010 року виданого виконкомом Зеленопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 9), яка проживає і згідно позовної заяви, що не заперечене відповідачем, залишиться проживати разом з позивачем. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. За змістом цієї ж статті суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Тлумачення норми цієї статті СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Враховуючи не зазначення відповідачем жодних обставин, з якими закон пов`язує можливість надання судом строку на примирення, слід зробити висновок про необхідність відхилення клопотання відповідача про надання строку на примирення. Таким чином, встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, А тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved