Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем із 1992 року, працюючи сторожем бази палива локомотивного депо Попасна Державного підприємства Донецька залізниця. Наказом № 02/ос від 04 лютого 2014 року, який був виданий начальником локомотивного депо Попасна [PERSON]., позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, як зазначено у виданому Наказі за систематичне невиконанням трудових обовязків без поважних причин. У виданому Наказі зазначено, що підставою для звільнення позивача явилось те, що позивач, працюючи у нічну зміну з 04.01.2014 р. на 05.01.2014 р. спав в приміщенні прохідної під час робочого часу, що було виявлено черговим по локомотивному депо [PERSON] при, цьому у виданому Наказі зазначено, що підставою для звільнення позивача є те, що йому оголошені догани за порушення трудової дисципліни Наказом № 286 від 29.04.2013 р., наказом № 289 від 14.06.2013 р., наказом № 445 від 14.07.2013 р., наказом № 868 від 30.12.2013р. В поданому позивач зазначає, що наказ про звільнення позивача був винесений безпідставно, так як на його звільнення не було надано згоди з боку профспілкового комітету, також, при винесенні йому дисциплінарних стягнень не було враховано його пояснень, того, що він являється інвалідом 3 групи і за станом свого здоровя, рекомендацій МСЕК не може довгий час перебувати на вулиці у зимовий час. Звільнення за ст..40 п.3 КЗпП України, позивач вважає незаконним та просить скасувати Наказ № 02/ос від 04 лютого 2014 року, винесений начальником локомотивного депо Попасна, поновити його на роботі сторожем локомотивного депо Попасна, стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також просить стягнути із відповідача моральну шкоду у розмірі 2000 грн., обґрунтовуючи це тим, що його звільнення погіршило його матеріальний стан, а окрім заробітної плати він не має інших доходів і це стало причиною того, що він не має можливості сплачувати кредит, а також з причини його звільнення захворіла його мати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими. При цьому посилався на те, що звільнення відповідача відбулося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства України. Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково з наступних підстав. Предметом даного позову являються трудові правовідносини сторін з приводу розірвання трудового договору. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. В суді без запереченнь з боку сторін було встановлено, що сторони дійсно перебували в трудових відносинах, позивач працював на підприємстві відповідача взагалі з 1992 року, а з 1996 року працював сторожем бази палива. До 2013 року позивач не мав дисціплінарних стягнень. Наказом № 02/ос від 04 лютого 2014 року, який був виданий начальником локомотивного депо Попасна [PERSON]., позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, як зазначено у виданому Наказі за систематичне невиконанням трудових обовязків без поважних причин. У виданому Наказі зазначено, що підставою для звільнення позивача явилось те, що позивач, працюючи у нічну зміну з 04.01.2014 р. на 05.01.2014 р. спав в приміщенні прохідної під час робочого часу, що було виявлено черговим по локомотивному депо [PERSON] при, цьому у виданому Наказі зазначено, що підставою для звільнення позивача є те, що йому оголошені догани за порушення трудової дисципліни Наказом № 286 від 29.04.2013 р., наказом № 289 від 14.06.2013 р., наказом № 445 від 14.07.2013 р., наказом № 868 від 30.12.2013р. Встановлені судом фактичні обставини підтверджується також і письмовими доказами на а.с.3-7. Враховуючи вищенаведені вимоги діючого законодавства України та встановлені судом фактичні обставини по справі, суд, вирішуючи позовні вимоги в частині поновлення на роботі, зазначає наступне. Так, відповідно до п.п.18,22 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р. із змінами, «при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника». Згідно із вимогами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани або звільнення. Крім того, відповідно до вимог статтей 147-1,148 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника і можуть бути застосовані безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення і не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При цьому, згідно статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Судом були допитані свідки: Свідок [PERSON], - голова профспілкової сп1лки локомотивного депо, пояснив, що на подання начальника локомотивного депо від 20.01.2014 р., щодо звільнення позивача за ст..40 п.3 КЗпП профспілкою було відмовлено, так як попередні порушення, за які позивачу оголошені догани - неоднорідні і тому це не може вважатися систематичним порушенням трудової дисципліни, до цього ж, стосовно випадку про те, що позивач під час чергування з 04.01.2014 р. на 05.01.2014 р. спав на прохідній [PERSON] пояснив, що сторож має право на 15 хвилинний відпочинок. Свідок [PERSON] черговий по депо, пояснив, що під час чергування з 04.01.2014 р. на 05.01.2014 р. при обході території локомотивного депо він не знайшов позивача на території, а коли заглянув на прохідну бази палива, побачив, що позивач спить. Про цей випадок він доклав начальнику депо в усній формі, так як був вихідниі день, а рапорт написав 09. 01.2014 р. Свідки [PERSON] працівник відділу кадрів, [PERSON] начальник виробничо-технічного відділу, [PERSON]. начальник локомотивного депо пояснили, що узнали про те, що позивач спав на своєму чергуванні в ніч з 04.01.2014 р. на 05.01.2014 р. від чергового по депо, слухали це питання на оперативній нараді. Про інші випадки порушення позивачем трудової дисципліни свідки пояснень не надавали. Із копії наказів про притягнення позивача до дисциплінарної в1дповідальності вбачається, що позивач притягувався до дисциплінарної відповідальності, йому оголошувались догани /а.с.51-54/. Наказом № 286 від 29.04.2013 р. за відсутність на робочому місці більш 3 годин 04.04.2013 р. Наказом № 389 від 14.06.2013 р. за невикористання спецодягу, використання на території локомотивного депо велотранспортних засобів перміщення під час виконання своїх обовязків. Наказом № 04.07.2013 р. за відсутність на роботі в ніч з 06.06.2013 р. на 07.06.2013 р. (протягом робочої зміни). Наказом № 868 від 30.12.2013 р. за невиконання обходу території локомотивного депо в ніч з 07.12.2013 р. на 08.12.2013 р., внаслідок чого не було виявлено відсутність кабелів на пункті реостатних кабелів. При цьому, із протоколів засідань профспілкового комітету локомотивного депо Попасна від 26.04.2013 р., від 27.06.2013 р. /а.с107-112/, від 30.01.2014 р. /а.с.49-50/, вбачається, що профспілковий комітет відмомовляв у наданні згоди на звільнення позивача 3 рази, так як було багато розбіжностей у доведеннях підстав щодо притягнення його до відповідальності за порушення трудової дисципліни, також були поважні причини щодо тих випадків, що зазначені як порушення з боку позивача трудової дисципліни, які не були враховані адміністрацією підприємства при оголошення позивачу доган. Встановлені судом обставини дають суду підставу вважати, що звільнення, позивача за ст..40 п.3 КЗпП України безпідставне, так як вищезазначеними Наказами позивачу оголошувались догани не за одне і теж порушення трудової дисципліни, що є порушенням вимог п.п.18,22 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р., так як позивач притягнутий до адмінвідповідальності за не однорідні за природою порушення, з боку підприємства не доведено, що діями позивача заподіяні якби-то наслідки або спричинена шкода, не враховані пояснення позивача з приводу вказаних випадків порушення трудової дисципліни і головне на звільнення позивача не було згоди профспілкового комітету підприємства, що є порушенням умови ст..40 КЗпП України при розірванні трудового договору з ініціативи власника. Вищезазначені встановлені судом фактичні обставини по справі свідчать на думку суду про односторонність та неповноту проведених адміністрацією підприємства заходів щодо прийняття рішенні про звільнення позивача, а також свідчить про наявність упередженого ставлення з боку керівництва підприємства до самого позивача, так як Накази про оголошення доган позивачу були винесені у кількості 4 наказів у стислий термін - протягом 7 місяців. А тому суд вважає, що в даному випадку відповідач в порушення вимог п.3 ст.40 КЗпП України безпідставно звільнив позивача з роботи, а тому позовні вимоги в цієї частині позову суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому судом враховуються вимоги ст.235 КЗпП України, згідно яких «у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір тобто судом відповідно до ст.232 КЗпП України. При винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте судом, підлягає негайному виконанню. Крім того суд зазначає, що позивач звернувся до суду з позовною заявою в межах строків, передбачених ст.233 КЗпП України. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу суд бере до уваги довідку на а.с103 , з якої встановлено, що середньомісячна зарплати позивача становить суму 1103 грн.21 коп. та середньоденної зарплати позивача у сумі 105 грн.10 коп. (відповідно до вимог Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р. №100. ) Крім того судом враховується, що з дня звільнення позивача та до дня прийняття судом рішення минуло 3 три місяці 11 дн1в. Тому розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу складає: 1103,21х3 + 105,1х3 = 4 456 грн.11 коп., який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому відповідно до ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення зарплати за один місяць у розмірі 1103 грн.21 коп. та в частині поновлення на роботі підлягають негайному виконанню. Що стосується вимог позивач про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що з боку позивача не надано ніяких доказів і в судовому засіданні з боку позивача не доведено спричинення йому такої шкоди, в звязку із чим в цій частині позову позивачу необхідно відмовити. Вирішуючи позов таким чином суд враховує, що позивач згідно Декрету КМУ «Про державне мито» звільнений від сплати держмита при зверненні до суду з позовом, у звязку з чим та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий зб1р 44 грн.65 коп., що складає 1% від суми стягнутих коштів. На підставі викладеного, ст.ст.147-149,232-233,235 КЗпП України, Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами,

Outcome: partial