Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 3 895,12 доларів США та суму судових витрат у розмірі 1450 гривень 81 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 11.02.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № CL 17899 відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік, строком до 15.01.2015 року. Між сторонами укладено додаткові угоди від 17.04.2009 року та 15.04.2010 року про підвищену відсоткову ставку у розмірі 24%, а з 15.10.2015 року - 25 %. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв'язку з чим у нього, тобто відповідача [PERSON] перед позивачем, тобто ПАТ «Універсал Банк» станом на 26.11.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 3 895,12 доларів США. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлявся належним чином (а.с. 49, 51, 57). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.2-3). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов'язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір CL 17899 від 11 лютого 2008 року. Умовами договору передбачено, що кредитор надає позичальнику кредит в розмірі 7000 доларів США зі сплатою 24 % річних. Строк дії договору, відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, встановлено до 15 січня 2015 року включно (а.с.11). У разі порушення умов договору щодо сплати щомісячних внесків (прострочення платежу) застосовується процента ставка у розмірі - 72 % річних. 17 квітня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору № CL 17899 від 11.08.2008 року, відповідно до умов якої строк дії договору до 15.01.2015 року включно; в період з травня 2009 року по 14 травня 2010 року процентна ставка становить - 24%; з 15 травня 2010 року процентна ставка та підвищена процентна ставка встановлюється у розмірі 30% річних (а.с.15-18). 15 квітня 2010 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № CL 17899 від 11.08.2008 року відповідно до умов якої: 1) строк дії договору до 15.01.2015 року включно; 2) з 15 травня 2010 року процентна ставка та підвищена процентна ставка встановлюється у розмірі 25% річних (а.с. 22-25). 11 листопада 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено угоду про припинення зобов'язань за кредитним договором № CL 17899 від 11.08.2008 року, відповідно до умов якої: 1) заборгованість станом на 11.11.2013 року становить 3299,72 доларів США; 2) позичальник зобов'язується в період з 11.11.2013 року до 11.10.2014 року включно сплатити грошову суму розмірі 2309, 80 доларів США (а.с. 28-30). У зв'язку із невиконання умов угоди від 11.11.2013 року, станом на 26.11.2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 3895, 12 доларів США, з яких: 2769,27 - прострочена заборгованість; 331,46 - відсотки/ комісія, нараховані за користування кредитними коштами; 794,39 - підвищені відсотки/пеня/штраф за порушення виконання зобов'язання. Позивачем направлялась вимога від 20.10.2015 року про сплату заборгованості у розмірі 3823,97 доларів США, яку відповідач отримав 23.10.2015 року, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с. 40-41). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Таким чином, відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стороною позивача наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору. Відповідачу суд неодноразово пропонував подати пояснення, заперечення та усі наявні у нього докази на спростування доводів викладених в позовній заяви, що було проігноровано відповідачем. Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. За викладених обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 1450,81 гривень судового збору.

Outcome: approved