Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач просить суд визнати за ним право власності на виробничу будівлю, загальною площею 1598,3 м2, що розташована за адресою: комплекс будівель та споруд №13, Сінгурівської сільської ради Житомирського району. Свої вимоги обґрунтовує тим, що зборами співвласників колишньої агрофірми «Двірець» Житомирського району 30 липня 2014 року йому в рахунок належного майнового паю виділено вищевказану будівлю. Разом з тим, Реєстраційна служба Житомирського районного управління юстиції відмовила позивачу у реєстрації за ним права власності на вказане нерухоме майно, оскільки він не надав документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на це майно попереднього власника. В судове засідання сторони не зявилися, проте звернулися до суду з заявами, в яких просять справу розглянути без їх участі. При цьому, позивач позов підтримує, а представник відповідача його визнає. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2014 року зборами співвласників колишньої агрофірми «Двірець» Житомирського району було прийнято рішення про виділення позивачу в рахунок належних йому майнових паїв в сумі 179818 грн. виробничу будівлю, загальною площею 1598,3 м2, що розташована за адресою: комплекс будівель та споруд №13, Сінгурівської сільської ради Житомирського району. Наведені факти підтверджуються матеріалами справи, а саме свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії (майновим сертифікатом) ЖИ-6 №322893, виданого на ім'я позивача 30.07.2014 року, згідно якого останньому належала частка СВК «Двірець» в розмірі 179818 грн., або 6,32 відсотків (а.с. 13), випискою з протоколу зборів співвласників колишньої агрофірми «Двірець» Житомирського району за №2 від 30 липня 2014 року (а.с. 6), актом від 30.07.2014 року про передачу позивачу спірного нерухомого майна (а.с. 7), рішенням виконкому Сінгурівської сільської ради №73 від 30 липня 2014 року про присвоєння адреси вказаній виробничій будівлі (а.с. 8), технічним паспортом на спірну будівлю, виданого на ім'я позивача, згідно якого загальна площа наведеної будівлі складає 1598,3 м2 (а.с. 9-11). Окрім цього, судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №35911444 від 03.04.2015 року (а.с. 27) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №35911413 від 03.04.2015 року (а.с. 28), право власності на спірне нерухоме майно не зареєстровано, а згідно рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції №18138458 від 19 грудня 2014 року позивачу відмовлено у реєстрації за ним права власності на вищевказане нерухоме майно, оскільки останній не надав документів на підтвердження права власності на це майно за попереднім власником (а.с. 15). Отже, судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, наявність того факту, що державні органи не визнають право власності позивача на спірне нерухоме майно, яке йому належить, є підставою для повного задоволення позову.

Outcome: dismissed