Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1989 року, але на даний час фактично припинили шлюбні відносини; -від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], 26вересня [INFO], та повнолітнього сина [PERSON]; -шлюбне життя з відповідачем у них не склалось, протягом останніх років їх сімейне життя погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ними; -вона вважає, що причиною розпаду сімї є те, що вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, відповідач зловживає спиртними напоями, нехтує сімейними цінностями, не поважає її як дружину, виганяє її з будинку, у звязку з чим вона змушена проживати з донькою у орендованій квартирі; -спільне ведення господарства та сумісне проживання між ними припинено, за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки між ними виникли неприязні відносини, втрачено почуття любові та поваги; -відповідач працює по найму та здатний сплачувати аліменти на утримання їх доньки, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1500грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву /а.с.20/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним: шляхом направлення йому судових повісток про виклик до суду на розгляд цієї справи у відповідності до ст.128 ЦПК України за місцем його реєстрації /а.с.18-19,22-23,27-28,32-33, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про укладення шлюбу /а.с.8/, свідоцтвом про народження дитини /а.с.9/, та довідкою виконкому Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області №5986 від 16 листопада 2017 року /а.с.10/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Позивач у своєму позові посилається на те, що вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, відповідач зловживає спиртними напоями, нехтує сімейними цінностями, не поважає її як дружину та виганяє з будинку. Крім того позивач вказує на те, що за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки між ними виникли неприязні відносини та втрачено почуття любові та поваги. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо,\~ примиритися не бажають, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам позивача. Спора про спільно нажите майно та місце проживання неповнолітньої дитини сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказав позивач у своєму позові відповідач працює по найму і здатний сплачувати аліменти, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надала. Крім того, позивач взагалі не вказала про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; матеріальне становище платника аліментів; наявність у відповідача непрацюючих батьків; наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій суму з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дитини до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; -мінімальний розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 липня 2018 року не може бути меншим, ніж 972грн.; -жодних доказів про обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, позивач суду не надала, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 1200грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно квитанції №1700820127\~ від 8 грудня 2017 року /а.с.4/ - позивач при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 640грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial