Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач подала до суду позов про розірвання шлюбу з [PERSON], стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON], 1997 року народження в розмірі ? частини від доходу відповідача щомісячно до закінчення дитиною навчання в університеті КУ ім. Б.Грінченка, а саме до 30.06.2018 року, та стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON], 2006 року народження і [PERSON], 2011 року народження у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача щомісячно з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 17 серпня 1996 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають трьох дітей: повнолітню [PERSON], 1997 року народження, та малолітніх [PERSON], 2006 року народження і [PERSON], 2011 року народження. Позивач зазначає, що протягом останнього часу сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин у травні 2016 року. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними часто виникають сварки, свідками яких часто стають їхні діти, що тяжким чином впливає на емоційний стан дітей та спричиняє душевні страждання. [PERSON] не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та їхніх дітей, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Позивач вказує, що ведення з відповідачем спільного господарства та сумісне проживання припинено, за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а подальше спільне життя суперечитиме її інтересам та інтересам їхніх дітей. На даний час діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов'язків щодо їхніх дітей. Разом з тим, [PERSON] не надає зароблені кошти на потреби сім'ї, у тому числі дітей, тому у неї є підстави вважати, що і в подальшому відповідач в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дітей. Діти постійно потребують нормального харчування, одягу, шкільного приладдя, оплати внесків у фонд школи та класу, дитячого садочку, оплати послуг репетиторів, дозвілля, профілактичне лікування, вітаміни, відпочинок та оздоровлення протягом канікул, витрат пов'язаних із навчанням у вищому навчальному закладі старшої доньки, тощо. Відповідач аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим листам з нього не проводиться, інших дітей не має. Позивач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, суду подала заяву у якій просить розглянути справу без її участі, зазначає, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, підтримує позов у частині розірвання шлюбу і стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, у частині вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] на період її навчання у розмірі ? частини від доходу відповідача просить залишити позов без розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2018 року вирішено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідально до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280 ч. 1 ЦПК України. За результатами розгляду заяви позивача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2018 року позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON], 1997 року народження, в розмірі ? частини від доходу відповідача щомісячно до закінчення дитиною навчання в університеті КУ ім. Б.Грінченка, а саме до 30.06.2018 року, залишено без розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 17 серпня 1996 року, про що Непедівською сільською Радою Козятинського району Вінницької області зроблений відповідний актовий запис за № 3 (а.с. 10). Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], і повнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 8, 9). Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що інших непрацездатних осіб та/або неповнолітніх дітей на утриманні відповідача не має. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, судом встановлено, що діти сторін по справі проживають з матір'ю та перебувають на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач позивачу не надає. У спростування викладених обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано. Обов'язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а, згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, а саме аліменти слід стягнути у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання позову - з 24 жовтня 2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, потім по 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 640 грн. у частині вимог про розірвання шлюбу та стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved