overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 181 в будинку № 25 по вул. Минайська в м. Ужгород, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі продажу від 13.08.1999 року, що відповідачі були зареєстровані за вказаною адресою, як колишні власники квартири, з 1999 року в квартирі не проживають, відсутні їх речі, не несуть витрат на утримання квартири; наявність реєстрації відповідачів за даною адресою є перешкодою для нього як власника. Відповідачі до суду не зявилися, заперечень проти позову не представили, були повідомлені належним чином, завчасно. Судом ухвалено слухати справу відсутності відповідача заочно, згідно зі ст. 224 ЦПК України. З наданих доказів встановлено: З договору купівлі продажу квартири від 13.08.1999 року вбачається, що позивач купив у відповідача [PERSON] квартиру [ADDRESS], договір посвідчено державним нотаріусом Першої ужгородської держнотконтори, зареєстровано в реєстрі за № 1-1997. З довідки приватного підприємства «Ужгородський Будинковий Сервіс» № 69 від 04.09.2015 року вбачається, що відповідачі дійсно зареєстровані за адресою:Ужгород, вул. Минайська, 25/181 [PERSON] як колишній власник та [PERSON] як мати колишнього власника [PERSON] З заяви про видачу довідки про фактичну кількість проживаючих в [INFO], вбачається, що сусіди [PERSON], [PERSON]І, [PERSON] підтвердили, що відповідачі за вказаною адресою не проживають. Доказів на спростування даних фактів відповідачі не представили, так само не представили доказів на підтвердження того факту, що залишили квартиру і тривалий час відсутні в ній з поважних причин. Тому підстави, за якими б за відповідачами зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено. Згідно з ст. 71 ЖК України за наймачем чи членом його сімї протягом шести місяців відсутності зберігається право користування жилим приміщенням; член сімї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням у разі його відсутності понад 6 місяців без поважної причини, згідно ст.72 ЖК України. Такі ж правила встановлені і стосовно осіб, що проживали в жилому приміщенні, належному особі на праві приватної власності (ст.167 ЖКУ). Відповідачі, які не проживали в квартирі значно більше 6 місяців без поважних причин і залишили квартиру добровільно, втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідачі не є власниками квартири, тому їх права не є похідними від права власності. Крім того, згідно ст. 321 ЦКУ право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Власник у відповідності до ст. 391 ЦКУ має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності. Оскільки, наявність реєстрації відповідачів за вказаною адресою є перешкодою для власника, то позивач має право вимагати усунення перешкоди і у такий спосіб, як визнання особи такою, що в тратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком по вул. Богдана Хмельницького, буд.4 смт Кегичівка Харківської області. Сторони у засідання не з'явились, подали заяви: позивач позов підтримує, судові витрати залишає за собою, відповідачі його визнають, всі просять суд розглядати справу без їх участі. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК, технічне фіксування судового процесу не здійснюється. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, 18.08.2014р за договором купівлі - продажу позивач придбав у власність житловий будинок по [ADDRESS]. У цьому будинку проживають та зареєстровані відповідачі, як члени сім'ї продавця будинку [PERSON] Після придбання будинку позивач мав намір одразу ж вселитися у нього, але відповідачі перешкоджають йому у цьому, оскільки не бажають виселитися. Договір найму з відповідачами не укладався. Позивач, скориставшись своїм правом на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном, звернувся за судовим захистом цього права. Під час розгляду справи суд виходить із того, що згідно з ч. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В ч.1,2 ст.319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Досліджені копія документів сторін, договору купівлі - продажу житлового будинку, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, домової книги; інші докази. Дослідивши докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Встановлено, що будинок належить позивачеві, який, згідно з ст.ст.383,391 ЦК, ст.ст.150,156 ЖК України, має право на користування ним, вселяти інших осіб, вимагати усунення у цьому перешкод. Відповідачі, зареєстровані у цьому будинку обмежують зазначенні права власника. У порядку ст. 88 ЦПК, суд враховує позицію позивача про залишення витрат за ним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком по вул. Ломоносова,17 с. Антонівка Кегичівського району Харківської області. Сторони у засідання не зявились, позивач подав заяву про підтримання позову, не заперечує проти заочного розгляду справи, судові витрати залишає за собою; відповідачі, належним чином повідомлені про дату і час засідання, двічі поспіль не зявились, про причини цієї неявки не повідомили. Тому, відповідно до ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, суд визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних доказів. Згідно з позовною заявою, позивач є власником даного будинку, в ньому зареєстровані також його мати [PERSON] та брат [PERSON], які вже більше двох років там не проживають, не сплачують комунальні послуги та не беруть участь в його утриманні. Це перешкоджає позивачеві вчиняти відповідні правочини щодо будинку для забезпечення власних потреб, а реєстрація у ньому відповідачів не дозволяє йому на власний розсуд розпоряджатися ним. У засіданні досліджені документи щодо власності на житло, реєстрації мешканців тощо. Суд виходить із того, що згідно зі ст.317 ЦК, власникові належить право користування, розпорядження своїм майном, а за ч.1,2 ст.319 ЦК він володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ст.391 ЦК, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1ст.71,ст.72 ЖК, при відсутності наймача, жиле приміщення зберігається за ним протягом 6 місяців, визнання особи такою,що втратила право користування ним за відсутності понад цей строк, провадиться в судовому порядку. Дослідивши докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що будинок належить позивачеві, який,згідно зі ст.ст.383,391 ЦК, ст.ст.150,156 ЖК, має право володіти, користуватись ним, вселяти інших осіб, вимагати усунення перешкод у користуванні майном. Відповідачі створюють перешкоди позивачеві у користуванні та розпоряд женні цим майном, оскільки, їх реєстрація у цьому будинку обмежує зазначенні права власника. Відповідно до ч.1ст.7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду. Враховуючи заяву позивача, підстав для розподілу судового збору не знайдено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування [ADDRESS]. Вказує, що квартира належить йому на праві приватної власності. В квартирі зареєстрована, але не проживає, колишня власниця квартири - відповідачка. Оскільки право користування квартирою похідне від наявності у відповідачки права власності на це приміщення, якого вона немає, оскільки її квартира була продана з публічних торгів, вважає, що після набуття ним права власності на спірну квартиру відповідачка, як колишня власниця квартири, втратила право користування квартирою. Відповідачка про дату і час розгляду справи повідомлена повісткою. Але в судове засідання не з'явилась. Заяв про перенос розгляду справи або про розгляд справи за її відсутністю до суду не подала. Зі згоди позивача суд розглянув справу в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні встановлене наступне. 09.07.2010 року на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна він придбав [ADDRESS], власником якої була відповідачка. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.05.2014 року за позивачем, як переможцем на публічних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна, було визнано право власності на [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили і право власності за позивачем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином власником квартири є один позивач. Відповідачка в спірній квартирі не проживає, але з реєстрації не знімається, чим порушує право позивача в повної мірі користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки право користування спірною квартирою у відповідачки похідне від права власності на неї, а вона втратила право власності на цю квартиру, а відповідач не надавав, у встановленому законом порядку, їй право користування належною йому квартирою, то вона втратила право користування спірною квартирою. На підставі викладеного суд задовольняє позов в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщення, а само ліжко-місцем у гуртожитку ВАТ за адресою: [ADDRESS], та зняти її з реєстраційного обліку в гуртожитку ВАТ «Турбоатом» . В обґрунтування вказує, відповідачка зареєстрована у вказаному гуртожитку, власником якого є ВАТ «Турбоатом», але фактично в ньому не проживає більше трьох років, комунальні послуги не сплачує. Відповідачка не знаходиться у трудових відносинах з ВАТ. Відповідачка про дату і час розгляду справи повідомлений повісткою, але в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутністю до суду не подала. Зі згоди позивача суд розглянув справу в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні встановлене наступне. Гуртожиток по [ADDRESS], належить на праві власності ВАТ «Турбоатом» згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1209252 на підставі наказу Фонду державного майна України №16-АТ від 31.01.1996 року. У вказаному гуртожитку з 31.10.1997 року зареєстрована відповідачка і вона займає ліжко-місце, що підтверджується довідкою ЖКВ ВАТ «Турбоатом» б/н. Відповідно до акту ЖКВ ВАТ «Турбоатом» б/н від 27.12.2013 р., відповідачка не проживає у вказаному гуртожитку з 11.12.2010 року. Відповідачка не вносить плату за користування житловою площею і за комунальні послуги, зі скаргами або заявами до ВАТ «Турбоатом» про порушення житлових прав не зверталась. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Суд вважає доведеним, що відповідачка втратила право користування спірною житловою площею, тому що вона добровільно її залишила та не проживає понад шість місяців без поважних причин. Позивач просить стягнути з відповідачки судовий збір. Але це право позивача звертатися або не звертатися до суду з таким позовом і діями відповідачки його права ніяк не порушувались, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловою площею в кв. 72, в буд. 81, по вул. Гв. Широнінців в м. Харкові і зняти її з реєстрації у вказані квартирі. Вказує, що шлюб з відповідачкою розірваний у 2007 році тому, що остання на початку 2006 року залишила сімю і стала проживати окремо за іншою адресою. Дитина залишилась проживати з ним. З тих пір вона квартирою не цікавиться, вселитись в квартиру не питалась, плату за комунальні послуги не вносить, майна належного їй в квартирі немає. Відповідачка про дату і час розгляду справи повідомлена повісткою. Але в судове засідання вона не зявилась і про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутністю не подала. Зі згоди позивача суд розглянув справу в заочному судовому засіданні. Третя особи про дату і час розгляду справи повідомлені повістками. Але їх представники в судове засідання не зявились, просили розглянути справу за їх відсутністю. Судом встановлене наступне. Спірною є одна кімната в кв. 72, в буд. 81, по вул. Гв. Широнінців в м. Харкові. Дана житлова площа не приватизована і знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс». В квартирі зареєстровані сторони і їх неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Позивач і відповідачка знаходились в зареєстрованому шлюбі з 2001 року. Шлюб розірваний заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.06.2007 року. Підставою розірванню шлюбу було те, що відповідачка з лютого 2006 року з сімєю не проживає, проживає окремо від чоловіка і дитини за іншою адресою. Той факт, що відповідачка не проживає в квартирі з 2006 року підтверджується актом не проживання від 26.10.2015 року, який складений за участю сусідів по квартирі, а також [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які підтвердили, що відповідачка не проживає в квартирі з 2006 року, майна її там немає, в квартиру ні коли вселитись не питалась і квартирою не цікавиться. Не проживає відповідачка в квартирі тому, що пішла проживати до іншого чоловіка. Довідками Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 26.10.2015 року і КП «Жилкомсервіс» від 30.11.2015 року підтверджується, що відповідачка ніколи не зверталась до них з заявами про створення перешкод для її проживання спірній квартирі. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Оскільки відповідачка не проживає в спірній квартирі з лютого 2006 року, тобто більше шести місяців і без поважних на то причин, то вона втратила право користування даною житловою площею, а тому суд задовольняє позов. Суд також знімає її з реєстрації у вказаній квартири у звязку з втратою нею права користування житловою площею в неї.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач просить визнати дійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS], укладений 10 січня 2014 року між нею, як обдарованою, та [PERSON], як дарувальником, та визнати за нею право власності на цей будинок, посилаючись на те, що: -житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 27.12.1967 року; -10 січня 2014 року між нею з однієї сторони та [PERSON] - з іншої була досягнута згода по всім істотним умовам та укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS]; -фактично умови цього договору були виконані у повному обсязі; -нотаріально посвідчити договір дарування вони не мають змоги оскільки земельній ділянці не надано кадастрового номеру. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі. Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке воно здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України право власності отримується на підставах, не заборонених законом. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Частина 2 ст. 220 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір за дійсний. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Згідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона /дарувальник/ передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні /обдаровуваному/ безоплатно майно /дарунок/ у власність. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 27.12.1967 року /а.с.6/. КП «Алчевське БТІ» було виготовлено технічний паспорт на будинок на ім'я [PERSON] /а.с.8-10/. Прізвище відповідача [PERSON] раніше було «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №590 від 19.06.1966 року /а.с.7/. Судом встановлено, що 10.01.2014р. між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування, згідно з яким вона подарувала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] /а.с.3/. Проте оформити договір дарування нотаріально позивач не має змоги, оскільки земельній ділянці не надано кадастрового номеру. На підставі викладеного суд вважає, що можливо визнати дійсним договір дарування житлового будинку та права власності на нього за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових споруд та будівель [ADDRESS], зареєстрований 04.06.1999 року Херсонською регіональною біржею нерухомості за № 55, та визнати за ним право власності на вказаний будинок, посилаючись на те, що він сплатив відповідачу його вартість та будинок переданий відповідачем йому у власність, при цьому договір не був нотаріально посвідчений, що позбавляє його можливості на даний час розпоряджатися будинком. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги зменшив, просив суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових споруд та будівель [ADDRESS]. Відповідач в призначений час в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Херсонської регіональної біржі нерухомості в судове засідання не з'явився надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.06.1999 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових споруд та будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований Херсонською регіональною біржею нерухомості /реєстр. № 55/ й відповідач передав вказаний будинок у власність позивача, а той в свою чергу оплатив його вартість, при цьому договір не був нотаріально посвідчений, у зв'язку з чим порушується право власності позивача на вказаний будинок. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та ніким не заперечуються. Відповідно до ст. 328, 392 ЦК України позивач на законних підставах набув право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових споруд та будівель [ADDRESS], а тому позовні вимоги позивача про визнання права власності на вказану домобудівлю підлягають задоволенню

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №158, укладений 06.03.1997 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] на товарній біржі «Недвижимость-Сангай», оскільки реєстрація права власності на спірну квартиру в бюро технічної інвентаризації унеможливлює посвідчення договору нотаріально. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, пояснивши, що при укладенні договору його сторони за нотаріальним посвідченням купівлі-продажу не звертались, відсутність такого посвідчення перешкоджає виділу частки з права власності на квартиру, місцезнаходження відповідачів на даний час їй не відоме, скоріше за все вони виїхали в іншу країну. Відповідачі у судове засідання не з'явились. Згідно із договором №158 купівлі-продажу нерухомого майна від 06 березня 1997 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] і [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS]. Договір зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за №19851. Відповідно до ч.1 ст.657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Аналогічні положення містила ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР, чинного на час вчинення сторонами спірного правочину: договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до ч. 2\~ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР (чинної на час виникнення спірних правовідносин) якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Тобто, для визнання судом угоди дійсною необхідно не лише повне чи часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншої сторони від нотаріального оформлення угоди. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Окрім самого договору купівлі-продажу квартири, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів ухилення другої сторони договору від його нотаріального посвідчення. Оскільки позивачем не доведено факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору, позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст.220, 657 ЦК України,

Outcome: dismissed