Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ, [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним правочину щодо відчуження земельної ділянки, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір №08/07-099. 29.01.2009 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №08/07-099 від 30.08.2007 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №08/07-099 від 30.08.2007 року було укладено договір іпотеки від 30.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ в особі директора [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №9045. 29.01.2009 року між позивачем та відповідачем фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 30.08.2007 року, відповідно до якого змінено та доповнено істотні умови договору іпотеки. Відповідно до п.7 договору іпотеки від 30.08.2007 року в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно - цілу частку магазину з прибудовами, загальною площею 194,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], та належні фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ на праві приватної власності на нерухоме майно, що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.06.1996 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №322; додатковою угодою від 25.06.1996 року, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі за №615; актом передачі від 17.06.1996 року; свідоцтвом про право на власність №206 від 17.06.1996 року. Згідно п.8 договору іпотеки предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, площею 1636 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], та надана відповідачеві фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ у постійне користування на підставі рішення виконкому Вінницької Ради народних депутатів №957 від 05.12.1996 року. На використання іпотекодавцем земельної ділянки або її частини обмежень (обтяжень) не встановлено. Пунктом 20.10. договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний не допускати дострокового припинення права користування земельною ділянкою. Однак, відповідач фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ в порушення вищезазначеного пункту договору іпотеки отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №755972, виданий Вінницькою міською радою та Управлінням земельних ресурсів в м. Вінниці 30.09.2008 року, площею 0,1636 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 0510136300:01:049:0007, цільове призначення якої - землі промисловості, транспорту (для комерційних потреб). Таким чином, відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться предмет іпотеки, а саме: ціла частка магазину з прибудовами, загальною площею 194,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, 10.06.2013 року відповідач фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ відчужила вищезазначену земельну ділянку відповідачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №830. Про вищезазначений оскаржуваний правочин позивачу стало відомо під час примусового виконання в Замостянському В ДВС Вінницького МУЮ наказу господарського суду Вінницької області у справі №9-156-10 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ФОП [PERSON], фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ про звернення стягнення на предмет іпотеки та у справі №902/175/13-г за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ про стягнення штрафу у розмірі 360 000 грн. за невиконання умов договору іпотеки від 30.08.2007 року про страхування предмету іпотеки. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваний правочин порушує його права, інтереси як заінтересованої особи та порушує вимоги закону, оскільки земельна ділянка на якій розташований предмет іпотеки, є необхідна для використання цих будівель за цільовим призначенням. А, отже, нерухоме майно було передано в іпотеку разом із земельною ділянкою, яка хоч і не може бути предметом іпотеки (оскільки знаходилась лише у користуванні), але землекористувач (іпотекодавець) взяв на себе зобов'язання не відчужувати її до вирішення питання щодо подальшої долі іпотечного майна, а відтак відповідачем порушено вимоги ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки оскаржуваний правочин суперечить вимогам ч.4 ст.6 Закону України «Про іпотеку». 18.08.2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ, ФОП [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 30.08.2007 року та договору про внесення змін від 29.01.2009 року, договору поруки №099 від 30.08.2007 року, який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2014 року був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом (а.с.44 т.2). Зустрічна позовна заява мотивована тим, що фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ в період з 2003 р. по 2007 р. була об'єктом рейдерства з боку правоохоронних органів, що спричинило значну шкоду, а відтак укладені договори іпотеки від 30.08.2007 року, про внесення змін до договору іпотеки від 29.01.2009 року, поруки №099 від 30.08.2007 року були ним вчинені під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, а тому повинні бути визнані судом недійсними. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом за довіреністю [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Зустрічні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні останніх відмовити. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за первісним позовом позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити. Так, суду пояснила, що нею дійсно було посвідчено 10.06.2013 року договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між відповідачами за первісним позовом. Однак, з наданих відповідачами документів, а саме з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та кадастрового плану земельної ділянки, не вбачалось, що на відчужуваній ділянці знаходиться будь-яка забудова. А тому, вважає, що оскаржуваний договір дійсно порушує законні права позивача, а відтак підлягає визнанню недійсним. Представник позивача за зустрічним позовом - адвокат [PERSON] зустрічний позов підтримав та просив суд останній задовольнити з підстав, зазначених у позові. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Первісні позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні останніх відмовити. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідачка [PERSON] за первісним позовом до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, однак матеріали справи від останньої містять заяву, відповідно до якої позов не визнає та просить у задоволенні останнього відмовити. Представник відповідача фірми «ІВО+КГ» за первісним позовом та за зустрічним позовом за довіреністю Глазунова Л.М. до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Відповідачка за зустрічним позовом ФОП [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов ПАТ КБ «Приватбанк» до фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ, [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним правочину щодо відчуження земельної ділянки підлягає до задоволення з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 30.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір №08/07-099, відповідно до якого істотними умовами останнього є: вид кредиту - поновлювальна кредитна лінія; ліміт договору - 160 000 дол. США; строк повернення кредиту - 25.08.2010 року; за користування кредитом позичальник сплачує відсотки в розмірі - 13,6% річних; датою сплати відсотків є 5-те число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання договору; при несплаті відсотків у вказаний строк вони вважаються простроченими (а.с.69-72 т.1). 29.01.2009 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №08/07-099 від 30.08.2007 року (а.с.73-74 т.1). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №08/07-099 від 30.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ в особі директора [PERSON] було укладено договір іпотеки від 30.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №9045 (а.с.7-8 т.1). 29.01.2009 року між позивачем та відповідачем фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 30.08.2007 року, відповідно до якого змінено та доповнено істотні умови договору іпотеки (а.с.9 т.1). Відповідно до п.7 договору іпотеки від 30.08.2007 року в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно - цілу частку магазину з прибудовами, загальною площею 194,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], та належні фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ на праві приватної власності на нерухоме майно, що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.06.1996 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №322; додатковою угодою від 25.06.1996 року, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі за №615; актом передачі від 17.06.1996 року; свідоцтвом про право на власність №206 від 17.06.1996 року. До державного реєстру іпотек приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] було внесено запис за реєстраційним №5577612 про реєстрацію договору іпотеки, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек №14183046 від 31.08.2007 року, наданим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.51 т.1). А до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна нотаріусом було внесено запис за №5577666 про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки, що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №14183209 від 31.08.2007 року, наданим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.51 зворот т.1). Згідно п.8 договору іпотеки предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, площею 1636 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], та надана відповідачеві фірмі «ІВО+КГ» у формі ТОВ у постійне користування на підставі рішення виконкому Вінницької Ради народних депутатів №957 від 05.12.1996 року (а.с.19 т.1). На використання іпотекодавцем земельної ділянки або її частини обмежень (обтяжень) не встановлено. Пунктом 20.10. договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний не допускати дострокового припинення права користування земельною ділянкою. Згідно п.п.16, 20 договору іпотеки з моменту набрання чинності цим договором іпотекодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, у спільну діяльність, у безоплатне користування іншим особам предмет іпотеки, або іншим чином розпоряджатися ним, тільки за письмовою згодою іпотекодержателя. Однак, відповідач фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ в порушення вищезазначеного пункту договору іпотеки отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №755972, виданий Вінницькою міською радою та Управлінням земельних ресурсів в м. Вінниці 30.09.2008 року, площею 0,1636 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 0510136300:01:049:0007, цільове призначення якої - землі промисловості, транспорту (для комерційних потреб) (а.с.17-18 т.1). Таким чином, відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться предмет іпотеки, а саме: ціла частка магазину з прибудовами, загальною площею 194,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Між тим, 10.06.2013 року відповідач фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ відчужила вищезазначену земельну ділянку відповідачці [PERSON], яка являється донькою генерального директора фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №830 (а.с.128-129 т.1). Відповідно до ч.2 ст.586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна за змістом норма міститься в ч.3 ст.9 Закону України «Про іпотеку». За правилами ст.12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Згідно ч.4 ст.5 Закону України «Про іпотеку» нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. За положеннями ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваним правочин). Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. А відтак, ПАТ КБ «Приватбанк» правомірно звернулось до суду з даним позовом про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та відповідно до прямої вказівки закону (ст.12 Закону України «Про іпотеку») окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Так, як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержатель не надав своєї згоди на відчуження земельної ділянки, на якій розташований предмет іпотеки. Суд звертає увагу, що незважаючи на те, що відчужена земельна ділянка не є предметом іпотеки, однак на останній розташований предмет іпотеки, а відтак дана обставина не припиняє дію договору іпотеки, зокрема п.20.10 останнього, відповідно до якого іпотекодавець зобов'язаний не допускати дострокового припинення права користування земельною ділянкою. Таким чином, іпотекодавець, відчужуючи земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, без дозволу на це іпотекодержателя, порушив норми Закону України «Про іпотеку» та обмежив права іпотекодержателя. За приписами ч.4 ст.6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцеві на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Як вбачається із роз'яснень наданих в п.40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», те саме стосується і земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилася у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору - в його власності. А тому, посилання відповідачів на законність відчуження земельної ділянки, на якій розташований предмет іпотеки, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на обставини, які стали відомі під час розгляду справи по суті та є достатніми підставами для винесення судом окремої ухвали, на підставі якої слід внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування даного факту. Так, як вбачається з пояснень третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору за первісним позовом - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], нею дійсно було посвідчено 10.06.2013 року договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між відповідачами за первісним позовом. Однак, з наданих відповідачами документів, а саме з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та кадастрового плану земельної ділянки, не вбачалось, що на відчужуваній ділянці знаходиться будь-яка забудова. На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2014 року в порядку забезпечення доказів у даній цивільній справі у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] витребовувались оригінал правочину щодо відчуження фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ земельної ділянки площею 0,1636 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 0510136300:01:049:0007, а також всі документи, які надавались сторонами даного правочину при його укладенні (а.с.104 т.1). На виконання вищезазначеної ухвали суду приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] було надано копії документів на підставі яких нею було посвідчено оскаржуваний договір (а.с.128-169 т.1), зокрема Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0500468382013 від 07.06.2013 року, підготовлений та наданий державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області [PERSON] (а.с.132 т.1), та кадастровий план земельної ділянки, кадастровий номер якої 0510136300:01:049:0007, складений державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області [PERSON] (а.с.133 т.1). Відповідно до вищезазначених документів, зокрема до схематичного зображення земельної ділянки та експлікації земельних угідь, будь-які забудови на даній земельній ділянці не значаться. Земельна ділянка має наступну експлікацію земельних угідь: усього земель: 0,1636 га; у тому числі за земельними угіддями: під зеленими насадженнями: 0,0000 га; під проїздами, проходами та площадками 0,0000 га; тимчасова 0,0000 га; капітальна одноповерхова 0,0000 га; тимчасова 0,0000 га; під проїздами, проходами та площадками 0,0000 га. А тому, 05.06.2014 року представником позивача за первісним позовом за довіреністю [PERSON] була подана начальнику Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області скарга на дії державного кадастрового реєстратора [PERSON] (а.с.1 т.2). Згідно листа Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області від 17.06.2014 року встановлено наступні обставини (а.с.27 т.2). 07.06.2013 року до Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області [PERSON] звернуся представник фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ із заявою ЗВ-0500504662013 щодо надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,1636 га, кадастровий номер 0510136300:01:049:0007, що розташована за адресою: [ADDRESS], та на яку видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №755972 від 30.09.2008 року. У відповідь на дану заяву, державним кадастровим реєстратором [PERSON] 07.06.2013 року за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, було надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0500468382013, відповідно до якого земельна ділянка має наступну експлікацію земельних угідь: усього земель: 0,1636 га; у тому числі за земельними угіддями: під зеленими насадженнями: 0,1128 га; під проїздами, проходами та площадками 0,0018 га; тимчасова 0,0011 га; капітальна одноповерхова 0,0230 га; тимчасова 0,0024 га; під проїздами, проходами та площадками 0,0225 га. Окрім того, до даного листа Управлінням Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області надано завірені належним чином Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0500468382013 від 07.06.2013 року (а.с.28 т.2) та кадастровий план земельної ділянки (а.с.29 т.2), які кардинально різняться в порівнянні з наданими приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] До того ж, із показань свідка [PERSON], який являється державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, в судовому засіданні встановлено, що Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0500468382013 від 07.06.2013 року та кадастровий план земельної ділянки, які містяться в матеріалах справи в томі №1 на аркушах 132, 133, та які були надані нотаріусу для посвідчення оскаржуваного договору, не відповідають дійсності, в графі «Підпис» значиться не його підпис, а являється на його думку фотокопією. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивача про визнання недійсним правочину щодо відчуження земельної ділянки знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягає до задоволення. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 365,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 09.01.2014 року на суму 243,60 грн. за подання позову до суду (а.с.1 т.1) та платіжним дорученням № від 28.03.2014 року на суму 121,80 за подання заяви про забезпечення позову (а.с.195 т.1) підлягає солідарному стягненню з відповідачів, так як у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Щодо зустрічного позову [PERSON] до фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ, ФОП [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 30.08.2007 року та договору про внесення змін від 29.01.2009 року, договору поруки №099 від 30.08.2007 року, то суд приходить до висновку, що в задоволенні останнього слід відмовити за наступних обставин. В обґрунтування своїх вимог як на підставу про задоволення позову щодо визнання недійсним договору іпотеки від 30.08.2007 року та договору про внесення змін від 29.01.2009 року, договору поруки №099 від 30.08.2007 року, позивач посилається на те, що фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ в період з 2003 р. по 2007 р. була об'єктом рейдерства з боку правоохоронних органів, що спричинило значну шкоду, а відтак укладені договори іпотеки від 30.08.2007 року, про внесення змін до договору іпотеки від 29.01.2009 року, поруки №099 від 30.08.2007 року були ним вчинені під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, а тому повинні бути визнані судом недійсними. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Однак, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України позивач за первісним позовом не надав суду жодного, в тому числі переконливого доказу, який би підвереджував наявність обставин, які вказували б на недійсність договору іпотеки від 30.08.2007 року, договору про внесення змін до договору іпотеки від 29.01.2009 року, договору поруки №099 від 30.08.2007 року, відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України. Окрім того, слід відмітити, що в основу зустрічних позовних вимог позивача покладені доводи касаційної скарги фірми ТОВ «ІВО+КГ» у формі ТОВ на рішення господарського суду Вінницької області від 21.02.2013 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.2013 року у справі №902/175/13-г за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до фірми «ІВО+КГ» у формі ТОВ про стягнення 360 000 грн. штрафу за невиконання умов договору іпотеки від 30.08.2007 року про страхування предмету іпотеки. Однак, предмет розгляду даної справи ніяким чином не стосується вимог позивача за зустрічним позовом. А відтак, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у зв'язку з безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved