Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12\~917,75 грн. за кредитним договором № б/н від 18 липня 2008 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 липня 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У звязку із порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31 січня 2017 року має заборгованість 12\~917,75 грн., яку просить стягнути в судовому порядку. У судовому засідання представник позивача позов підтримав та просить задоволити, покликається на те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, як відповідач частково сплачуючи кредит, зокрема останній рази у січні 2014 року, переривала строк позовної давності. Відповідач та його представник проти позову заперечили, заявили про застосування строку позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу та показання відповідача як свідка, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку з огляду на таке. \~ \~ \~ \~ \~ У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 18 липня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом шляхом підписання у відповідності до ст.207 ЦК України відповідачем заяви, погодившись при цьому з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку». Судом встановлено, що позивач взяті на себе договірні зобовязання виконав. Вказані обставини не заперечуються сторонами та в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно з розрахунком заборгованості за вищевказаним договором станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 12\~917,75 грн., яка складається з: 1618,20 грн.\~ - заборгованість за кредитом; 10\~446,32 грн.\~- заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 грн. штраф (фіксована частина) і 603,23 грн. процентна складова. Разом з тим, розглядаючи питання застосування строку позовної давності, заявленої відповідачем та його представником у порядку ст.267 ЦК України, суд враховує наступне. За умовами ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У ст.257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-14цс14 зазначено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі\~зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо строку дії платіжної картки, яка була видана відповідачу. Відповідно до згаданого розрахунку останні погашення боргу відповідачем здійснено в розмірі по 150 грн. 21 січня 2014 року, 20 лютого 2014 року та 26 березня 2014 року. Натомість відповідач [PERSON], будучи допитана як свідок в порядку ст.184 ЦПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань ст.384 КК України, показала, що втратила платіжну картку в кінці грудня 2013 року на початку січня 2014 року, вказаних проплат не здійснювала. Вказане позивачем належними та допустимими доказами не спростовано. Таким чином останню сплату відповідачем коштів на виконання зобовязань за кредитним договором вчинено у листопада 2013 року, а позивач звернувся до суду у лютому 2017 року, тобто після більш як трьох років після останнього платежу. Враховуючи, що позивачем, пропущено позовну давність при зверненні до суду з вимогами про стягнення боргу за кредитним договором, про застосуванні якої заявлено відповідачем, відсутність передбачених ч.5 ст.267 ЦК України, поважних причин такого пропущення, а тому слід в позові слід відмовити за спливом строку позовної давності на підставі положень ч.4 ст.267 ЦК України. Також, згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст.11, 207, 256, 267, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed