Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що 24 грудня 2007 року позивачем було надано кредит на загальну суму 187500,00 грн. відповідачу [PERSON] на підставі договору про іпотечний кредит № SUC4G40000002636 від 24.12.2007 року зі строком повернення до 24 грудня 2027 року. В забезпечення виконання зобов»язання по вказаному договору про іпотечний кредит [PERSON] передав в іпотеку ПриватБанку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатну квартиру загальною площею 43,6 (сорок три цілих шість десятих) кв.м., житловою площею 23,4 (двадцять три цілих чотири сотих) кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] про що свідчить іпотечний договір №SUC4G40000002636 від 25.12.2007 року. В ході здійснення моніторингу проблемного активу було виявлено, що на 2-кімнатну квартиру загальною площею 43,6 (сорок три цілих шість десятих) кв.м., житловою площею 23,4 (двадцять три цілих чотири сотих) кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було накладено арешт: державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 16227348 від 20.11.2009 року, про що було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна №9313424 від 04.12.2009 року; державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 29255028 від 14.10.2011 року, про що було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна №11724061 від 14.10.2011 року; державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 33546213 від 12.11.2012 року, про що було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна №13236230 від 12.11.2012 року; державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 43221355 від 07.06.2014 року, про що було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна №5952567 від 10.06.2014 року, державним виконавцем ВДВС Васильківського районного управління юстиції відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АМ 140244 від 24.12.2010 року, про що було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна №10682366 від 29.12.2010 року, про що співробітники банку дізналися безпосередньо від [PERSON]. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29.09.2015 року було знято арешти з 2-кімнатної квартири загальною площею 43,6 (сорок три цілих шість десятих) кв.м., житловою площею 23,4 (двадцять три цілих чотири сотих) кв.м., реєстраційний номер об»єкта 21432058, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладені державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 16227348 від 20.11.2009 року; державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 29255028 від 14.10.2011року; державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 33546213 від 12.11.2012 року; державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 43221355 від 07.06.2014 року. Позивач зазначає, що договір іпотеки на спірну квартиру укладено 25 грудня 2007 року, а перший арешт на все майно боржника [PERSON] державним виконавцем було накладено у листопаді 2009 року, тобто, пізніше ніж було укладено договорі іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є іпотеко держателями, а тому просить суд зняти арешт із заставленого майна. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить суд його задоволити. Відповідач Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник до суду не з»явився. Надав суду письмові заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не з»явився. 3-тя особа: Васильківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник до суду не з»явився. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав: Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № SUC4G40000002636. В забезпечення виконання зобов»язання по вказаному договору про іпотечний кредит [PERSON] передав в іпотеку ПриватБанку нерухоме майно, вартістю 250000 грн., а саме: 2-кімнатну квартиру загальною площею 43,6 (сорок три цілих шість десятих) кв.м., житловою площею 23,4 (двадцять три цілих чотири сотих) кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі іпотечного договору № SUC4G40000002636 від 25.12.2007 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по договору № SUC4G40000002636, наданого позивачем, станом на 21 листопада 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 763 620,33грн.. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна на 2-кімнатну квартиру загальною площею 43,6 (сорок три цілих шість десятих) кв.м., житловою площею 23,4 (двадцять три цілих чотири сотих) кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було накладено арешт: державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 16227348 від 20.11.2009 року, про що було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна №9313424 від 04.12.2009 року; державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 29255028 від 14.10.2011 року, про що було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна №11724061 від 14.10.2011 року; державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 33546213 від 12.11.2012 року, про що було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна №13236230 від 12.11.2012 року; державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 43221355 від 07.06.2014 року, про що було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна №5952567 від 10.06.2014 року, державним виконавцем ВДВС Васильківського районного управління юстиції відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АМ 140244 від 24.12.2010 року, про що було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна №10682366 від 29.12.2010 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Положеннями ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов»язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Верховний Суд України в листі від 01.02.2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» надав такі роз»яснення «Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв»язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов»язання боржником на момент пред»явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов»язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов»язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки». Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що пріоритет обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Наведене кореспондується і з положеннями ст. 18 Закону України «Про заставу». У відповідності зі ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором,- неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Інші особи, що не є заставодержателями мають право задовольнити вимоги за рахунок застави, якщо вартість застави перевищує заборгованість заставодержателя та в інших випадках. Згідно п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (набув чинності 05.10.2016 року) виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто за положеннями Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року, що діяла на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження), встановлено, що задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Як вбачається з наданих суду доказів, право застави у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 25 грудня 2007 року, а перший арешт на все майно боржника [PERSON] накладено ДВС в листопаді 2009 року, тобто, іпотекодержатель квартири має першочергове право вимоги. Крім того, сума боргу власника іпотечного майна (квартири за адресою: [ADDRESS]) значно перевищує суму самого майна, яке знаходиться в іпотеці. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, враховуючи вищевказані положеннязаконів, суд вважає, що право позивача порушено та підлягає захисту, а позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved