Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.12.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник свої зобов'язання перед Банком не виконав і станом на 30.04.2016 року його заборгованість становить 11708,50 гривень, яка складається з наступного: 143,96 грн. - заборгованості за кредитом, 7408,90 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 3360,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 545,64 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання на судовий розгляд справи не з'явився, будучи належним чином своєчасно повідомленим про дату, час та місце його проведення, однак згідно прохальної частини тексту позовної заяви просив розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заявив про застосування строків позовної давності, оскільки строк дії отриманої ним плотіжної картки закінчився ще в червні 2012 року. В задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Умови кредитного договору б/н від 01.12.2008 року відповідачем [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок, наданий ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, законодавство містить положення, згідно якого позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1\~ст. 259 ЦК України). Згідно ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Разом з цим, згідно наданих банком Умов не вбачається, що вони підписані Позичальником і взагалі чи були вони чинні станом на момент укладення договору кредиту, оскільки яка-небудь дата відсутня (дана позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеної в Ухвалі № 6-32832св15 від 06.04.2016 року). Таким чином, такий правочин не є вчиненим у письмовій формі, результатом чого є те, що сторони не домовлялися про збільшення строку позовної давності. Відповідно до ч. 2\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено в судовому засіданні строк дії платіжної катки відповідача закінчився в червні 2012 року. Позов про стягнення кредитної заборгованості Банк пред'явив 24 травня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року та 18.06.2014 року (справа № 6-14цс14) зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» предявив позов вже після спливу позовної давності (24 травня 2016 року), тому в задоволенні позову з цих підстав необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed