Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові вказував, що 14.11.2005 року між банком та [PERSON] укладено договір кредиту, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Посилався на те, що відповідач належним чином умови договору не виконав, внаслідок чого станом на 30.04.2015 року має прострочену заборгованість в розмірі 21 539, 46 грн., яка складається з наступного 3860, 85 грн. заборгованість за кредитом; 16176, 73 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1001, 88 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку за договором кредиту від 14.11.2005 року суму заборгованості в розмірі 21 539, 46 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з»явилась, звернулася до суду з заявою, в якій просила справу розглянути у відсутності представника банку, заявлений позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, в адресованій суду заяві просив застосувати до позовної вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором від 14.11.2005 року строки позовної давності, передбачені ст.257 ЦК України. Судом встановлено, що 14.11.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви позичальника про надання кредитних послуг на умовах, з якими він ознайомлений та погоджується, був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту, з сумою кредитного ліміту 800 грн., з базовою відсотковою ставкою 3 % в місяць, зі строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначених нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до пунктів 3.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, строк дії карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня місяця. Відповідно п.3.1.3. вказаних правил по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку і при виконанні інших умов продовження, передбачених договором. В п.3.1.4 Умов зазначено, що строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає. З заяви про відкриття карткового рахунку вбачається, що строк дії карти до жовтня 2007 року. Однак, з доданого представником позивача розрахунку позовних вимог вбачається, що останній платіж відповідачем на виконання умов вищевказаного кредитного договору було здійснено 28.11.2008 року, що свідчить про переривання строку позовної давності. Таким чином, строк позовної давності слід відраховувати з 29.11.2008 року. Окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався. Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. За змістом ч.2 ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Оскільки позовна заява подана представником позивача 25 червня 2015 року то вказане свідчить про пропуск строку позовної давності. Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, в той же час, відповідачем до суду була подана заява про застосування строку позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

Outcome: dismissed