Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач подала позов до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позові зазначила, що рішенням Ярмолинецького районного суду від 15.09.2014р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу вони мають троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після розлучення вони припинили проживання однією сім'єю, а відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Всі витрати на утримання дітей здійснює вона. Відповідач є приватним підприємцем та отримує відповідний прибуток, але дітям коштів не надає. Оскільки відповідач має мінливий, нерегулярний дохід, тому просить суд стягнути аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідач до початку розгляду справи по суті пред'явив зустрічний позов, в якому зазначив, що діти знаходяться на його повному матеріальному забезпеченні. Позивач від утримання їхніх дітей ухиляється, ніде не працює. Просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину. В судовому засіданні позивач первісний позов підтримала, проти зустрічного позову заперечила. Суду пояснила, що всі витрати на утримання дітей несе вона. Вона працює неофіційно по найму і отримує приблизно 1200 грн. на місяць, також їй допомагає мати і подруга. Продукти харчування, одяг, шкільне приладдя все купує вона. З боку відповідача утримання дітей припинилося в листопаді 2014 року. На дітей щомісяця вона витрачає приблизно 7500 грн. Не заперечила ту обставину, що вона та відповідач після розірвання шлюбу проживають в одному будинку. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов позивача підтримав, а проти зустрічного - заперечив. Суду пояснив, що після розірвання шлюбу утримання дітей лягло на його довірительку. Відповідач дітей не утримує і грошових коштів на їх утримання позивачу не надає, шкільне приладдя та одяг не купує. В судовому засіданні відповідач проти задоволення первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав. Суду пояснив, що після розірвання шлюбу вони проживають з позивачем однією сім'єю. Він дає грошові кошти дітям на одежу, взуття, продукти харчування. Кожні 3 місяці возить сина [PERSON] на обстеження в м. Київ. Кожний день дає дітям гроші для їхніх власних потреб. Він працює приватним підприємцем і його щомісячний дохід становить 5 - 10 тисяч гривень. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 березня 2015 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Ярмолинецького районного суду від 15.09.2014р. шлюб між позивачем, [PERSON], та відповідачем, [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Ці обставини підтверджуються копією рішення Ярмолинецького районного суду від 15.09.2014р. (а.с. 6), копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 9-11). Після розірвання шлюбу позивач і відповідач разом із неповнолітніми дітьми проживають разом за адресою: [ADDRESS]. Зазначена обставина визнається сторонами, тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню. Відповідач, [PERSON], працює приватним підприємцем, що підтверджується копіями податкових декларацій (а.с. 36-46). Також встановлено, що після розлучення сторони ведуть спільне господарство та разом утримують своїх неповнолітніх дітей. Ця обставина підтверджується актами Томашівської сільської ради від 1 грудня 2014 року, від 10 березня 2015 року, листом сільської ради від 19.03.2015р. (а.с. 27, 28, 34) та показаннями свідків: [PERSON] і [PERSON] Свідок [PERSON] повідомив суду, що його утримують і батько, і мати. Так, батько (відповідач) дає грошові кошти на одяг та продукти харчування. З матір'ю їздять на ринок і вона їм купує одяг. Кожного дня батько дає йому 20 грн. на кишенькові витрати. З продуктів, які купує батько, мати варить їсти. Організаційними питаннями, пов'язаними з навчанням його і братів у школі, займається мати. Коли їм потрібні гроші, то вони кажуть батькові і він їм дає їх. Обробляють город біля будинку, годують птицю та свиней всі разом. Йому відомо, що тато дає брату [PERSON] гроші на лікування та возить його періодично до м. Київ на обстеження. Свідок [PERSON] показав суду, що мати займається шкільними питаннями та готує їм їсти, а батько купує продукти, дає гроші на щоденні витрати, оплачує обіди в школі. По господарству вони займаються всі разом. Суд не бере до уваги показання позивача та його представника про те, що відповідач не бере участі в утриманні неповнолітніх дітей, не дає грошових коштів, не купує одягу, продуктів харчування, не оплачує шкільні витрати тощо, оскільки вони нічим не підтверджені, а, натомість, спростовуються письмовими доказами по справі - актами Томашівської сільської ради від 1 грудня 2014 року, від 10 березня 2015 року, листом сільської ради від 19.03.2015р., а також показаннями дітей - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, оскільки позивачем не надано суду жодних належних і допустимих того, що відповідач ухиляться від свого обов'язку по утриманню неповнолітніх дітей, тому у задоволенні первісного позову слід відмовити. У задоволенні зустрічного позову також необхідно відмовити, адже відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили, що позивач не бере участі в утриманні їхніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed