Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON], яка також діє і в інтересах [PERSON], [INFO] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № НАН20101270068 від 04.07.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 35960,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.07.2033 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, а саме, 04.07.2007 року за № HAH2G10127006. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 45,50 кв. м., житловою площею 30,70 кв. м, яз розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 227018 грн. 00 коп. Відповідач [PERSON]порушила умови кредитного договору та договору іпотеки допустивши прострочку полатежів. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2014 року має заборгованість - 57268,83 дол. США, яка складається з наступного:35326,00 дол. США [заборгованість за кредитом; 5379,83 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом; 934,96 дол. США, [заборгованість по комісії за користуванням кредитом;12882,55 дол. США, [пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору-19,32 дол. США, - штраф (фіксована частина) та 2726,17 дол. США, штраф (процентна складова) .Договором іпотеки передбачено право банку звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до Закону України Про іпотеку на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, тому просять звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанком»., а також на підстав ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» висилити відповідача з членами сімї. Представник позивача у судовому засіданні підтримав повні вимоги в повному обсязі і дав пояснення про обставини викладені вище. Представник відповідача [PERSON] пояснила в судовому засідання, що дійсно 04.07.2007 року уклала кредитний договір та отримала кредит у розмірі 35960,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.07.2033 року. На час укладення договору курс долара був 5,05 грн. Сплачувала за кредит до січня 2014року і всього сплатила 45967 дол. США, потім з погіршенням фінансового становища не змогла виконувати зобовязання. Вважає, що підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як [ADDRESS] 3 м. Харкові є її єдиним житлом, іншої власності немає, розмір квартирі 45,50 кв. м., мешкає з двома дітьми. Представник третій особи Служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради про день і слухання справи сповіщений належним чином, надав заяву про слухання справи за їх відсутністю, не явка третій особи не перешкоджає слуханню справи. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача та дослідивши докази і надавши їм оцінку, суд встановив наступне. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору від 04.07.2007 року за № HAH2G10127006 [PERSON] отримала кредит у розмірі 35960,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.07.2033 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, а саме, 04.07.2007 року за № HAH2G10127006. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 45,50 кв. м., житловою площею 30,70 кв. м, яз розташована за адресою: м. Харків, вул. Ощепкова, буд. 13, кв.12.Майно належить [PERSON] на підставі договору купівли продажу. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач порушив умови кредитного договору. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2014 року має заборгованість у розмірі 57268,83 дол. США, що за курсом 12,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2014 року складає 741058,62 грн., яка складається з наступного:35326,00 дол. США [заборгованість за кредитом; 5379,83 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом; 934,96 дол. США, [заборгованість по комісії за користуванням кредитом;12882,55 дол. США, [пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору-19,32 дол. США, - штраф (фіксована частина) та 2726,17 дол. США, штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобовязання в натурі. Примусове виконання зобовязання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобовязання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. За ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. В ч. 1 ст. 625 ЦК України закріплено правило за яким боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. У п. 42 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.12 р. № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зазначено, що суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У відповідь на запит № 785/15 від 13.01.2015 року Фрунзенського суду, КП «Жилкомсервіс» надало довідку про склад сім'ї за адресою: вул. Ощепкова, б. 1З, кв.12, де вказало, що за вказаною адресою зареєстрованих осіб не має. В квартирі [PERSON] не була зареєстрована, так як не отримала письмової згоди банку на реєстрацію. В судовому засіданні було встановлено, що за адресою предмета іпотеки, а саме: [ADDRESS] постійно проживає [PERSON] та члени її родини [PERSON] [INFO] та [PERSON] Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Крім того, з матеріалів справи видно, що банк направляв на адресу відповідачів листа з вимогою про намір банку продати нерухоме майно, що є предметом іпотеки ( а. с. 13),. Однак, відповідач добровільно не виконала добровільно зобов'язання та не звільнила спірне житлове приміщення, що згідно з положенням ст.40 Закону України «Про іпотеку» є підставою для їх примусового виселення в судовому порядку. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, розрахунком заборгованності та іншими документами наданими разом із позовною заявою. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Разом з тим, 07.06. 2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. За своїм змістом зазначений закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Статтею 3 ЗУ «Про мораторій» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. На підставі викладеного, ст.ст. 525, 526, 530, 546, 575 ЦК України, ст.ст. 1, 5, 12, ч. 1 ст. 33, ч. ч. 1, 5 ст. 38, ч. ч. 1, 2 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ЗУ «Про мораторій» ,ст. 109 ЖК України

Outcome: approved