Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11364940000, відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 53\~900 дол. США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 25.06.2038 року згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних. Сторони досягли згоди, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом. Відповідно Додатку №1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів, згідно з п.1.3.4. кредитного договору відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №213806 від 27.06.2008 року, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] зобовязалась відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору, відповідальність відповідачів є солідарною. Таким чином, позивач свій обовязок по кредитному договору щодо надання відповідачу [PERSON] кредиту виконав, надавши позичальнику кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника №26207189002000 у банку для подальшого їх використання за цільовим призначенням. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 10.12.2014 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 38\~576,83 дол. США, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати процентів за кредит в розмірі 4\~686,91 грн., тому позивач змушений звертатись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідачів за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги визнала частково, заперечила проти солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача кредитної заборгованості, оскільки вважає, що зобовязання за договором поруки від 27.06.2008 року, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON] припинились на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а відтак відсутні підстави для солідарного стягнення з відповідачів виниклої заборгованості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 27.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11364940000. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року у Статут АКІБ «УкрСиббанк» були внесені зміни, відповідно до яких нове повне найменування банку стало публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Відповідно до положень ЦК України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є організацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 53\~900 дол. США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 25.06.2038 року згідно з графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних. Сторони досягли згоди, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом. Відповідно Додатку №1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів, згідно з п.1.3.4. кредитного договору відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №213806 від 27.06.2008 року, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] зобовязалась відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору, відповідальність відповідачів є солідарною. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Таким чином, позивач свій обовязок по кредитному договору, щодо надання відповідачу [PERSON] кредиту виконав, надавши позичальнику кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника №26207189002000 у банку для подальшого їх використання за цільовим призначенням. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 10.12.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором становить 38\~576,83 дол. США, з них: - 34\~510,03 дол. США кредитна заборгованість; - 4\~066,80 дол. США заборгованість по процентам; та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати процентів за кредит в розмірі 4\~686,91 грн. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до цього у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання відповідачами зобовязань за договорами. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» у разі укладення договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, а не в еквівалентному виражені гривні до іноземної валюти на час вирішення спору. Згідно п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Таким чином, під час судового розгляду достовірно судом встановлено, що у позивача були та є наявні усі необхідні ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а відтак банк правомірно надав позичальнику кредит в іноземній валюті, а тому заборгованість за такими зобовязаннями підлягає стягненню у валюті кредиту. Що стосується тверджень представника відповідачів в судовому засіданні, що зобовязання за договором поруки від 27.06.2008 року, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON], припинились на підставі ч.4 ст.559 ЦК України у вересні 2014 року, оскільки умовами кредитного договору встановлено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, а відтак передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. А враховуючи, що відповідач [PERSON] з березня 2014 року не сплачував платежі за кредитним договором, а відтак порука припинилась в силу ст.559 ЦК України та вважається припиненою з вересня 2014 року. Проте, суд не погоджується з думками та твердженнями представника відповідача з наступних міркувань. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п.24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Постановою Верховного Суду України від 17.09.2014 року, прийнятою в порядку перегляду рішень у цивільних справах після їх перегляду в касаційному порядку, чітко визначено, що зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, послідовність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 ГПК України, ст.122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя (а.с.223-225 т.2). Таким чином, позивач, використавши своє право на дострокове стягнення боргу, шляхом направлення вимоги 10.11.2014 року (а.с.39-42), а також поданням позову 30.12.2014 року про дострокове стягнення боргу, не пропустив встановлено ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку, а тому вимоги позивача є законними, достатньо вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 3\~654,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0010571297 від 16.12.2014 року (а.с.1), також підлягає стягненню з відповідачів, так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved