Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № K2D4AW01170095, укладеним 20.12.2006 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], в сумі 418561,26 грн., з них: 65089,62 грн. заборгованість за кредитом, 95409,30 грн. - за процентами за користування кредитом, 14612,91 грн. за комісією за користування кредитом, 243449,43 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, посилаючись на те, що позивач видав відповідачу кредит у сумі 74937,96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості на умовах повернення кредиту і сплати відсотків, строком до 19.12.2013р.; відповідач кредит отримав, але допустив прострочення в платежах, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість по тілу кредиту, по сплаті відсотків, комісії; крім того нарахована пеня відповідно до умов договору. З Другим та третім відповідачем 20.12.2006р. були укладені договором поруки на забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору, тому другий та третій відповідачі мають такі ж, солідарні, грошові зобовязання перед кредитором. Відповідач [PERSON] (позичальник), який діє у суді через свого представника, позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності і у позові з даних підстав відмовити, мотивуючи тим, що згідно інформації, зазначеної банком у розрахунку заборгованості за кредитним договором, 20.09.2010р. [PERSON] здійснив останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, після вказаної дати відповідач 1 жодних платежів не здійснював, тому вважає, що позивач, дізнавшись про порушення своїх прав саме із зазначеної дати останнього платежу, протягом строку позовної давності своїх вимог не предявив, у звязку з чим пропустив строк позовної давності. У разі, якщо суд не знайде підстав для відмови у позові за пропуском строку позовної давності просив суд відмовити у стягненні пені на підставі ст.551 ЦК України, або зменшити її до 1000грн., посилаючись на те, що позивач не обгрунтував заподіяння йому більших збитків. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] (поручителі), належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду подали заяви, в яких зазначили, що у звязку з тим, що у шестимісячний строк від дня настання вимоги за основним зобовязанням, банк не предявив до них, як поручителів за вказаним кредитним договором, ніяких вимог, то у відповідності до ст.559 ЦК України поруку припинено. З урахуванням викладених обставин, просили застосувати строки позовної давності до вимог банку в частині стягнення з них заборгованості за кредитним договором. Позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 20.12.2006 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № К2D4AW01170095, за яким позивач (кредитор) надав [PERSON] кредит у розмірі 74937, 96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,75 % від суми залишку заборгованості на місяць, строком з 20.12.2006 р. по 19.12.2013р. Відповідно до п.1.1 кредитного договору, банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 74937,96 грн. на строк з 20.12.2006 р. по 19.12.2013 р. включно на наступні цілі 74196,00 грн. на придбання автомобіля, у розмірі 741,96 грн. на сплату страхових платежів по договору особистого страхування, а також у розмірі 29\~604, 20 грн. на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця. Погашення за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 1585, 13 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідно до п.1.3 кредитного договору, позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в сумі 74937,96 грн., в тому числі 74971,96 грн. на поточний рахунок автосалону АСФ «Бліц - Авто» АТ «Укр-Авто», 21473613, рахунок № 260090372000 в АБ «Брокбізнесбанк» в м.Києві, МФО 300249, 741,96 грн. на сплату страхових платежів по договору особистого страхування та на поточний рахунок ЗАТ Страхова компанія «Інгосстрах», код [NUMBER], рахунок № 26507050000686 в Приватбанк, МФО 3055299. Відповідно до п.1.4 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає застава автомобілю Opel, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, надати кредит шляхом й у межах, зазначених у п.1.1 даного договору, а також, за умови виконання позичальником умов, передбачених п.2.2.7 даного договору. Відповідно до пп.2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 кредитного договору, позичальник зобовязується використати кредит на цілі, зазначені в п.1.1 даного договору, сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.1.1, 3.1,3.2 даного договору, сплатити банку винагороду і комісію згідно п.1.1 і 6.2 даного договору, погасити кредит в порядку, сумах і строки, передбачені п.1.1, 2.3, 3 цього договору. Відповідно до п.2.4.4 кредитного договору, позичальник має право при виникненні фінансових чи інших труднощів, вносити банку клопотання про перенос строку платежу. Відповідно до п.3.2 кредитного договору, згідно ст.212 ЦК України, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,00 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п.1.1 суми щомісячного платежу за кредитним договором. При встановленні Банком у порядку, передбаченому п.2.3.2 зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. Відповідно до п.5.1 кредитного договору, даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п.1.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, інших частинах з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором. Договір кредиту був забезпечений двома договорами поруки (договір поруки № K2D4AW01170095/1 від 20.12.2006 р. та договір поруки № K2D4AW01170095/2 від 20.12.2006 р.), за якими [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобовязання перед Банком нести солідарну майнову відповідальність за виконання у повному обсязі [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором № К2D4AW01170095 від 20.12.2006 р. Відповідно до п.1 договорів поруки № K2D4AW01170095/1 від 20.12.2006 р. (далі - договір поруки 1), предметом цього договору є надання поруки [PERSON] перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 20.12.2006 р. №№ К2D4AW01170095, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 74937,96 грн., а боржник повинен виконати зобовязання з: повернення кредиту, наданого у вигляді не відновлюваної лінії, в сумі 74937,96 грн. у строк до 19.12.2013 р. включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 0,75 % за місяць у період сплати з «20» по «25» число кожного місяця; щомісячного надання грошових коштів (щомісячний платіж) у період сплати у сумі 1585,13 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, комісією; сплати відсотків за користування кредитом при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту у розмірі 3,00% за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,50% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до умов та строків, передбачених кредитним договором. Погашення за кредитним договором здійснюється в строк 19.12.2013 р., або у строки згідно графіку погашення кредиту; сплати пені в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. Виконання зобовязань зі сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пень та інших платежів, відшкодовувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Відповідно до п.2 договору поруки 1, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п.4 договору поруки 1, у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п.11 договору поруки 1, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідно до п.12 договору поруки 1, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Відповідно до п.1 договорів поруки № № K2D4AW01170095/2 від 20.12.2006 р. (далі - договір поруки 1), предметом цього договору є надання поруки [PERSON] перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 20.12.2006 р. №№ К2D4AW01170095, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 74937,96грн., а боржник повинен виконати зобовязання з: повернення кредиту наданого у вигляді не відновлюваної лінії, в сумі 74937,96 грн. у строк до 19.12.2013 р. включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 0,75 % за місяць у період сплати з «20» по «25» число кожного місяця; щомісячного надання грошових коштів (щомісячний платіж) у період сплати у сумі 1585,13 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, комісією; сплати відсотків за користування кредитом при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту у розмірі 3,00% за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,50% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до умов та строків, передбачених кредитним договором. Погашення за кредитним договором здійснюється в строк 19.12.2013 р., або у строки згідно графіку погашення кредиту; сплати пені в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. Виконання зобовязань зі сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пень та інших платежів, відшкодовувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Відповідно до п.2 договору поруки 1, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п.4 договору поруки 1, у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники . Відповідно до п.11 договору поруки 1, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідно до п.12 договору поруки 1, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Факт укладення договорів кредитного з першим відповідачем і поруки - з другим та третім відповідачами, і факт згоди на умови кредитування і поручительства підтверджується наявністю підписів відповідачів у договорах. З платіжного доручення № 21 від 20.12.2006 р. встановлено, що позивач перерахував 741,96 грн. на користь СК «Інгосстрах» в рахунок сплати [PERSON] страхових платежів. З платіжного доручення № 20 від 20.12.2006 р. встановлено, що позивач перерахував 74196,00 грн. на користь автосалону АСФ «Бліц - Авто» в рахунок сплати вартості придбаного [PERSON] автомобіля. Таким чином, банк виконав належним чином свої зобовязання за договором, надав відповідачу 1 кошти, обумовлені умовами кредитного договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості і виписки по особовому рахунку, видно, що позичальник допустив прострочення в платежах по поверненню кредиту, по сплаті відсотків. Стосовно розміру заборгованості по тілу кредиту, то відповідно до умов договору п.1.1,п.2.1.3,п.2.2.7 - відповідач доручив банку здійснювати (укладати і оплачувати кредитними коштами) договори страхування автомобіля. За умовами кредитного договору сума на страхування включається в тіло кредиту, у відповідності з цим сума кредиту збільшилась у порівнянні з заборгованістю, зазначеною у рішенні суду про звернення стягнення. Таким чином, з умов договору, розрахунку заборгованості і виписки з особового рахунку встановлено, що кредитор видав кредит у розмірі 104542,16гр., з яких суму 74937,96грн. перерахував на оплату автомобілю , в тому числі 741,96грн. на страховку особи, 29604,20грн. на оплату страхових платежів автомобілю, і згідно п.2.1.3, 2.2.7 договору банк додатково сплатив страховий платіж у сумі 3487,21грн. 29.11.2013р. що видно з розрахунку заборгованості і виписки по особовому рахунку. Відповідач подав квитанції на підтвердження здійснення ним платежів за даним договором. Представник позивача стверджує, що всі зазначені платежі враховані; представник відповідача, не заперечує, що всі платежі відображені в витягу про рух по особовому рахунку і враховані при виведенні заборгованості. Таким чином, всі платежі,здійснені позичальником, були враховані позивачем при виведенні розміру заборгованості. Згідно ст.627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст.638, ст..639 ЦК якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобовязання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч.1ст.631 ЦК- строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки у відповідності з договором. Згідно ч.4 ст.631 ЦК - збіг строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобовязання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав позивачу кредит. Відповідач не подав заперечень проти цього і не оспорив договір або отримання суми кредиту на вказаних умовах і в указаному розмірі. Відповідач (позичальник) свої зобовязання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість у вказаній в розрахунку сумі - в тому числі заборгованість за кредитом, за відсотками та комісією. Відповідач не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх спростування повне або часткове. Дані розрахунки виконані у відповідності до умов договору, і оскільки вони не оспорюються відповідачем, то вони судом приймаються як достовірні. Позивач має право вимагати від відповідача виконання умов договору, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків і комісії на умовах договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості і виписки по особовому рахунку, видно, що позичальник допустив прострочення в платежах по поверненню кредиту, по сплаті відсотків, комісії. Заборгованість наступна: заборгованість за кредитом 65089,62 грн., заборгованість за відсотками 95409,30грн., заборгованість по комісії 14612,91грн.. Крім того нарахована пеня за прострочення платежів в загальній розмірі 243449,43грн. Щодо застосування строку позовної давності: Згідно ст..256 ЦК України, - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст..257 ЦК - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст..258 ЦК - для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258). Згідно ст..259 ЦК - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; д оговір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ст. 264 ЦК - п еребіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно ст.266 ЦК - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Умовами договору кредиту не передбачено збільшення строку позовної давності, тому суд, розглядаючи даний спір, виходить з строку позовної давності, встановленого законом: три роки для вимог про стягнення кредиту, процентів і комісії - як платежів, передбачених договором , і один рік - для вимог про стягнення пені - як неустойки за порушення умов договору. Позов подано 1.07.2015р. Відповідач просить застувати строк позовної давності до всіх вимог позивача. Виходячи з строку, на який видавався кредит і, відповідно, кінцевої дати виконання зобовязань перед кредитором (25.03.2015р.), позов за вимогами про стягнення заборгованості по тілу кредиту подано без пропуску строку позовної давності. Тому вся заборгованість за кредитом 65089,62 грн. підлягає стягненню. Як видно з наданого розрахунку процентів - проценти за користування кредитом, які просить стягнути позивач, нараховані в сумі 95409,30грн. за період з 20.01.2007р. Дану обставину підтвердив і представник позивача у судовому засіданні. Тобто за період, в тому числі, і поза межами трирічного строку позовної давності. Проценти були нараховані і підлягали сплаті позичальником щомісячно у визначений договором строк і розмірі (за встановленим на підставі договору графіком). Позичальник допустив прострочення, і кредитору про це ставало відомо в день, наступний за датою, в яку позичальник повинен був за умовами договору здійснити платіж. Тому по кожній простроченій сумі процентів (щомісячний платіж) строк позовної давності починав перебіг з дати початку прострочення і тривав три роки по тому. Таким чином, по всім поточним (щомісячним) платежам процентів за користування кредитом, строк платежу яких настав до 25.09.2012р. (за встановленим графіком і згідно наданого суду розрахунку заборгованості) позивач пропустив строк позовної даності. Згідно наданого розрахунку станом на 20.09.2012р. існувала заборгованість по процентам в загальній сумі 54736,97грн. Позивач просить дану заборгованість стягнути з відповідачів. Відповідач просить застосувати строк позовної давності. Строк пропущений позивачем без поважних причин і відсутні підстави для його поновлення. Тому суд застосовує до даних вимог строк позовної давності. Таким чином, у позові в частині вимог про стягнення заборгованості по процентам за період з 2007 року до 25.09.2012р. в розмірі 54736,97грн. - слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Стягненню підлягає сума заборгованості по процентам, яка була нарахована за користування кредитом в період з 25.09.2012р. (за три роки до подання позову) і яка підлягала сплаті позичальником за встановленим графіком щомісячно у період з 25.09.2012р. Згідно наданому розрахунку за вказаний період нараховано до сплати і не сплачено позичальником у визначений договором строк проценти у загальній сумі 40672,33грн. Дана сума заборгованості по процентам підлягає стягненню з відповідачів. Підстав для звільнення відповідачів від зобовязання по сплаті даних процентів нема. Комісія також є платежем, передбаченим умовами договору, комісія у визначеному розмірі підлягала сплаті щомісячно за встановленим графіком. Позивач просить стягнути заборгованість по комісії в загальній сумі 14612,91грн. З наданого розрахунку видно, що на 25.09.2012р. існувала прострочена заборгованість по комісії в загальній сумі 9367,25грн. (по зростанню станом на 20.09.2012р.- найбільш приближена дата, зазначена у розрахунку). Позивач пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення цієї заборгованості, тому в цій частині вимог суд позивачу відмовляє за пропуском строку позовної давності, з підстав, наведених вище. Стягненню підлягає сума заборгованості по комісії, яка була нарахована за умовами договору і підлягала сплаті позичальником в період з 25.09.2012р. (за три роки до подання позову). Згідно наданому розрахунку за вказаний період нараховано до сплати і не сплачено позичальником у визначений договором строк комісію у загальній сумі 5245,66грн. Дана сума заборгованості по комісії підлягає стягненню з відповідачів. І підстав для звільнення відповідачів від зобовязання по сплаті даної заборгованості нема. Позивач стверджує, що не пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення комісії і процентів, які були прострочені позичальником станом на 25.09.2015р., оскільки рахує, що перебіг позовної давності перервався черговим платежем позичальника і починав свій перебіг заново. Таке твердження позивача суперечить вимогам закону і правилам перебігу строку позовної давності, встановленим ст.264 ЦК України, і спростовується наявними у справі доказами, крім того не встановлено таких дій відповідача, які б могли свідчити про визнання ним всього зазначеного позивачем боргу. До того ж, як зазначив сам представник позивача у судовому засіданні, останній платіж позичальник здійснив в 2010році. Відповідач вважає, що позивач пропустив строк позовної давності за всіма вимогами, рахує строк позовної давності з дати останнього платежу - з жовтня 2010 року, коли на його думку у позивача виникло право вимоги і звернення до суду. Таке ствердження відповідача також не відповідає вимогам закону і правилам перебігу позовної давності, встановленим ЦК України. Пеня, яку просить стягнути позивач, згідно наданого розрахунку - 243449,43грн. Дана пеня нарахована з наростанням за період з квітня 2009р. по 26.06.2015р. До вимог щодо неустойки (пені) законом встановлений скорочений строк позовної давності один рік. Тому за вимогами про стягнення пені, яка була нарахована і підлягала сплаті позичальником в період до 25.09.2014р., позивач пропустив строку позовної давності, і в цій частині вимог позивачу суд відмовляє за пропуском строку позовної давності. Позивач не надав суду детального (поденного) розрахунку пені у відповідності до умов договору (за яким пеня нараховується за кожен день прострочення платежу), або максимально приближеного до цього, тому суд позбавлений взяти необхідні дані з такого розрахунку для визначення розміру пені, нарахованої в межах строку позовної давності і поза межами строку, тобто до 25.09.2014р. і після вказаної дати (рік до звернення з позовом до суду). Позивач представив розрахунок пені і заборгованості , з якого можна взяти такі дані: станом на 29.11.2013р. нараховано по зростанню пені 93640,39грн. Дана пеня стягненню не підлягає оскільки за вимогами в цій частині позивач пропустив строк позовної давності; надалі в розрахунку існує єдиний запис від 26.06.2015р.- про одноразове нарахування пені за весь час прострочення по зростанню в сумі 244411,68грн.; в розрахунку зазначено, що погашено пені 962,25грн., залишок пені до сплати- 243449,43грн. В розрахунку відсутні відомості про нарахування пені в період після 29.11.2013р. і по 26.06.2015р., в тому числі відсутні відомості щодо нарахування пені станом на 25.09.2014р. З нарахованої позивачем до сплати суми пені слід виключити пеню, нараховану станом на 29.11.2013р.: 243449,43грн. - 93640,39грн. = 149809,04грн. Відповідач просить зменшити розмір неустойки, посилаючись на суттєве подорожання життя і відповідно зниження його платоспроможності, просить врахувати, що він за його підрахунками сплатив банку значно більше тої суми, що брав у кредит, і що він вважав, що розрахувався з банком повністю, що нарахована пеня є для нього непомірно високою і значно перевищую збитки. Згідно ст.616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків і неустойки, стягуваних з боржника, якщо кредитор навмисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, спричинених порушенням зобовязання, або не вжив заходів до їх зменшення. Згідно ч.3 ст.551 ЦК - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду якщо він значно перевищує розмір збитків, і при наявності інших обставин, що мають суттєве значення. Суд вважає, що в даному випадку є підстави для стягнення пені з відповідача, який порушив строки виконання грошових зобовязань перед кредитором. Підстав для звільнення від сплати пені суд не вбачає. Разом з тим, як видно з наданого розрахунку, прострочення виникло ще з 2010року, але позивач навмисно або з необережності не вживав ніяких заходів і сприяв збільшенню розміру збитків, спричинених порушенням зобовязання. Виходячи з положень , передбачених ст..616 та ч.3 ст.551 ЦК України, враховуючи розмір заборгованості за кредитом (прямий збиток) та процентами (неотриманий прибуток) і неспівмірність нарахованої пені, враховуючи конкретні обставини, при яких виникло прострочення, враховуючи, що санкції повинні бути відповідними і співмірними порушенню, а судове рішення - законним, обґрунтованим і справедливим, а також визнаючи наведені вище обставини у їх сукупності такими, що мають суттєве значення, - суд вважає можливим зменшити пеню до розміру заборгованості по кредиту і процентам, що стягуються судом у даному рішенні: 65089,62грн.+40672,33грн.=105762грн. Таким чином, в цілому стягненню підлягає вся заборгованість по кредиту 65089,62 грн., заборгованість по процентам в межах строку позовної давності 40672,33грн. , заборгованість по комісії в межах строку позовної давності 5245,66грн., всього за договором 111007,61грн. і пеня 105762грн., всього 216769,61грн. Відповідач посилається на наявність Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9.04.2013р., яким звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль. Відповідач вважає, що наявність даного рішення є підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості, оскільки це не виключає подвійне стягнення. Позивач проти цього заперечує, пояснив, що вказане рішення не виконане, автомобіль знаходиться у розшуку , не вилучений до даного часу, і що він на даний час скористався своїм правом предявлення позову про стягнення заборгованості. Суд вважає, що наявність такого судового рішення, яке на даний час не виконано, не є перешкодою для розгляду даного позову про стягнення заборгованості і не є подвійним стягненням одного боргу. Дані питання, в тому числі порядок виконання судових рішень має вирішуватись в порядку виконання рішень. Відповідач посилається на довідку Приватбанку, згідно якої відповідач за картковими рахунками не має перед даним банком заборгованості. Але як видно з наданої довідки, і як пояснив представник позивача, - дана довідка видана іншим відділом і за іншим направленням діяльності - в ній йдеться мова про відсутність заборгованості по кредитним картам та зарплатним проектам, і дані відомості не мають відношення до вказаного кредитного договору. Щодо відповідальності поручителя, суд виходить з наступного: Договір кредиту був забезпечений договором поруки, за яким поручителі брали на себе зобовязання перед Банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за забезпеченим цією порукою договором кредиту. Поручителі прийняли на себе відповідальність перед кредитором за належне виконання позичальником його грошових зобовязань за конкретним кредитним договором і на умовах, визначених цим договором. Договори поруки є дійсними і підлягають виконанню. В даному випадку підстав для припинення поруки , передбачених ст..559 ЦК України, не встановлено, відповідачі таких вимог не заявили. Виходячи з строку дії договорів поруки, зазначеного у договорах, і з строку позовної давності зазначеному у договорах щодо вимоги до поручителів (5 років),- строки вимоги до поручителів не пропущені. Кредитора направив позичальнику і поручителям листи з повідомленням про прострочення позичальником і з вимогами про повернення заборгованості. Дані вимоги отримані і позичальником і поручителями, що відповідає умовам договору кредиту і договору поруки щодо порядку відправлень кореспонденції, і що підтверджено квитанціями про відправлення, і даний факт відповідачі не оспорюють. Крім того, такою вимогою кредитора може розглядатись позовна заява, подана до суду , що мало місце 25.09.2015р. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Оскільки до даного часу вимога кредитора ні позичальником, ні поручителем не задоволена, то кредитор має право вимагати стягнення заборгованості у повному розмірі, в тому числі і вимагати дострокового повернення кредиту у частині строкової заборгованості. Судом не встановлено підстав, для звільнення позичальника від обовязку сплатити заборгованість у визначеній судом у даному рішенні сумі. Поручителі відповідають нарівні з позичальником (солідарно), у визначеному судом розмірі грошових зобовязань. Відсутні підстави для звільнення поручителів від обовязку відповідати за неналежне виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором у тому ж обсязі. Судові витрати, понесені позивачем, становлять 6278,42гр. (сплачений судовий збір). Дані витрати підлягають частковому відшкодуванню відповідачами (в рівних частках) пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до ст..88 ЦПК України. Позивачем заявлено вимоги на суму 418561,26грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 216769,61грн., тобто позов задоволено на 52%. Тому відшкодуванню підлягають судові витрати на 52 %: 6278,42гр. х 52% = 3264,77грн. Частка кожного відповідача: 3264,77грн.: 3 = 1088,25грн. На підставі ст.ст. 526, 611, 616, 551, 554 ЦК України,

Outcome: partial