Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову вказує, що з 07.09.2002р. з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 22.06.2010 р. Під час шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , з якою після розірвання шлюбу переїхала до м. Харкова на постійне місце проживання, де в 2014р. знову вийшла заміж та разом з дитиною стала проживати за місце реєстрації нового чоловіка за адресою: [ADDRESS] , дитина знаходиться на її утриманні. На теперішній час у них з відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання дитини та добровільно вони не дійшли згоди щодо цього питання. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за її відсутності (а.с. 48). Відповідач надав письмову заяву про визнання позову, обізнаність з наслідками його визнання, розгляд справи за його відсутності (а.с. 49). Треті особи про час і місце підготовчого засідання повідомлені належним чином за місцем знаходження, про що свідчить отримання судових повісток, копії позовної заяви з доданими до неї документами (а.с. 41, 42), однак в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 07 вересня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 135 сторони зареєстрували шлюб (а.с. 20), який було розірвано 07.07.2010р. (а.с.19). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). 19 вересня 2014 р. позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 18). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Департаментом реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради від 28.08.2019р., [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 4). З характеристики наданої Народним депутатом України [PERSON] 08.02.2017р. вбачається, що [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ,працюючи його помічником-консультантом на громадських засадах зарекомендувала себе як відповідальний, сумлінний та кваліфікований працівник, веде прийом громадян у громадській приймальні на території 169-го виборчого округу (а.с. 12). Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду та медичної довідки про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 14.01.2020р. у [PERSON] ознаки наркологічних та психічних захворювань відсутні (а.с. 27). Дитина [PERSON] , яка фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ,уклала декларацію № 000-0Н4А-8КН1 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, із лікарем КЗ ОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» (а.с. 13). З повідомлення головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» від 07.04.2017р., вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , з 20.01.2015р. мешкає неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , під час хвороби за нею піклується мати [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до довідки-характеристики Балаклійської дитячої музичної школи від 06.04.2017р., [PERSON] брала активну участь у вихованні своєї доньки [PERSON] , приводила її до школи, допомагала виконувати домашні завдання з музично-теоретичних дисциплін та спеціальності, забезпечувала участь дитини у виховних та культурно-мистецьких шкільних заходах (а.с. 15). Відповідно до довідки ТОВ «Телекомпанія «Приват TV» від 10.04.2017р., [PERSON] відвідувала з вересня 2016р. гурток «Мультиплікації», на заняття приводили та забирали: мати - [PERSON] , або вітчим - [PERSON] (а.с. 16). З характеристики Балаклійської ЗОШ 1-3 ст. № 3 вбачається, що [PERSON] з 01.09.2010р. по грудень 2015р. навчалася у зазначеному закладі, вихованням дитини займалася мати, батько участі у вихованні дитини не приймав (а.с. 17). Позивач разом з дитиною мешкають за адресою: [ADDRESS] , де створені для дитини всі умови для проживання, розвитку та навчання, що підтверджується наданим до суду актом обстеження умов проживання (а.с. 21, 22). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Отже, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення вказаних обставин у відповідному рішенні є обов'язком суду. Враховуючи, що донька сторін з народження постійно проживає з матір'ю (спочатку в м. Балаклія Харківської області, а потім в м. Харків), остання характеризується позитивно, за місце проживання для дитини створено належні умови, мати приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, дитина перебуває на утриманні та вихованні матері, що визнається відповідачем, та врахувавши, що батько дитини не приділяв достатньої уваги створенню належних умов для повноцінного розвитку та проживання дитини, не надав доказів піклування з його боку про ступінь розвитку дитини, зацікавленості її повсякденним життям та потребами, та проти задоволення позовних не заперечує, тому суд приходить до висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір'ю, що забезпечить якнайкращі інтереси дитини, позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному так і фізичному. До того ж, на даний час дитині вже виповнилося 14 років, а тому вона сама визначає своє місце проживання, яке вочевидь визначила з матір`ю, оскільки матеріали справи свідчать про проживання дитини за фактичною адресою матері: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що відсутні виняткові обставини для розлучення неповнолітньої дитини з матір'ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Враховуючи вищевикладене, суд, в інтересах дитини, прийшов до висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з позивачем, яка на даний час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved