overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач подав в суд позов, в якому просив стягнути з відповідача 2535 грн. 34 коп., у якості відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 15 червня 2016 року на парковці ТЦ «Класс», що знаходиться за адресою: проспект Московський, 295 у м. Харків, транспортний засіб марки НЕФАЗ 8332 державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], під час руху заднім ходом допустив наїзд на ліхтарний стовп, внаслідок чого було пошкоджено плафон з лампою ліхтаря, що належить ТОВ «Компанія «ЖЕНЕВА-НОВА». Внаслідок ДТП ТОВ «Компанія «ЖЕНЕВА-НОВА» було спричинено матеріальну шкоду в сумі 2 535,34 грн., що підтверджується локальним кошторисом від 17.06.16 року, наданого ТОВ «Оптимбуд-2008». 17.06.2016 між ТОВ «Компанія «ЖЕНЕВА-НОВА» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор відступив, а новий набув право вимоги, належне первісному кредиторові за зобовязанням щодо відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодження ліхтаря. Позивач в судове засідання не зявився, просив розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача проти позову заперечував, посилався на безпідставність позовних вимог. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження як самого факту ДТП, у якому був пошкоджений плафон ліхтаря з лампою, так і вини [PERSON] в даній події. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач подав в суд позов, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту від 14.01.2011 року в загальній сумі 17637 грн. 12 коп. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.01.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Через невиконання відповідачем умов договору станом на 31.08.2016 року утворилась вказана вище заборгованість. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилався на те, що [PERSON] укладав договір з банком на відкриття розрахункового рахунку для отримання на нього соціальних виплат. Ніяких кредитних карток [PERSON] не отримував і кредитним лімітом не користувався. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано копію анкети-заяви [PERSON] від 14.01.2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Проте, з урахуванням заперечень представника відповідача, з даної анкети-заяви неможливо зробити висновок, які саме послуги банку замовляв [PERSON], оскільки графа про вид кредитної картки, яку заявник бажає оформити, не містить жодних відміток про її вид та програму кредитування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували обставини, якими ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги до [PERSON], зокрема, отримання ним кредитної карти та користування кредитним лімітом за відповідною програмою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач подав в суд позов, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 20 000 грн. та 100 000 грн. в якості компенсації моральної шкоди. В обґрунтування вимог [PERSON] посилався на те, що матеріальна шкода полягала в судових витратах, які він був змушений нести у зв'язку з розглядом Нововодолажським районним судом Харківської області справи за позовом [PERSON] до нього про поділ житлового будинку в натурі і зміну часток у праві власності та за його зустрічним позовом до [PERSON] про зміну ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на будинок [ADDRESS]. Крім того, позивач посилався на те, що оскільки у спірному будинку проживав його батько [PERSON], який переживав морально-емоційні страждання через неправомірні дії співвласників домоволодіння, які полягали в неправомірному присвоєнні прибудов до будинку, образах та тривалому судовому розгляді, і призвели до передчасної смерті останнього, йому була завдана моральна шкода. Відповідач в судове засідання не з'явилась, була подана через канцелярію суду заява від імені батьків [PERSON], в якій зазначалось, що остання знаходиться за мерами України і не зможе прийняти участь в судовому засіданні. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до цивільну-процесуального законодавства України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних або трудових відносин. Питання про відшкодування стороні, яка понесла судові витрати при розгляді справи в порядку цивільного судочинства, вирішується при прийнятті кінцевого судового рішення на підставі положень глави 8 ЦПК України. Таким чином, цивільне процесуальне законодавство України встановлює чіткий порядок вирішення питання про відшкодування судових витрат і не передбачає в даному випадку такого способу захисту цивільного інтересу, як подання відповідного самостійного позову. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності причинного зв'язку між смертю батька та тривалістю судового розгляду справи у цивільно-правовому спорі між [PERSON] та [PERSON], доказів протиправних дій з боку [PERSON] по відношенню до батька позивача, які б також знаходились в причинному зв'язку зі смертю [PERSON], що свідчить про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] і в частині відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач подав в суд позов, в якому просив стягнути з відповідача понесені витрати на відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] у розмірі 8800 грн. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що [PERSON] працював у КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» водієм автотранспортних засобів з 18 грудня 2008 року. 12 листопада 2009 року відповідач керуючи автомобілем ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу, порушив ПДД України, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода [PERSON] Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2010 року [PERSON] було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Також з КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» було стягнуто на користь [PERSON] 8800 грн. 8 листопада 2011 року дані кошти були перераховані позивачем потерпілій, в зв'язку з чим, в порядку регресу, позивач ставить питання про стягнення даних коштів з винуватця в ДТП. Представник позивача подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позов підтримав. Відповідач фактично позов визнав, однак посилався на відсутність коштів для виплати позивачу. З'ясувавши обставини справи обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено судом та не оспорювалось відповідачем, [PERSON] працював у КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» водієм. 12 листопада 2009 року відповідач керуючи автомобілем ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу, порушив ПДД України, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода [PERSON] Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2010 року [PERSON] було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Також з КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» було стягнуто на користь [PERSON] 8800 грн. 8 листопада 2011 року дані кошти були перераховані позивачем потерпілій. Вказані вище обставини підтверджені також письмовими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Згідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 3 статті 134 КЗпП України, встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Зважаючи на те, що в діях [PERSON] було встановлено наявність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в результаті якого було спричинено шкоду підприємству,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач подав в суд позов, в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю та вселити у квартиру [ADDRESS]. Також позивач просив стягнути з [PERSON] 45 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування вимог позивач та його представник посилалися на те, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. Проте його брат чинить перешкоди в доступі до квартири, так як змінив замки, а ключ не надає. Крім того, позивач посилався на те, що оскільки він не може потрапити до власного житла, де раніш проживала його мати і він не має доступу до речей, які дорогі як пам'ять, він зазнає моральних страждань, що негативно впливає на його психоемоційний стан. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартиру [ADDRESS]. З пояснень позивача та двох допитаних в судовому засіданні свідків встановлено, що відповідач чинить [PERSON] перешкоди в користуванні житлом, зокрема, змінив замок від вхідної двері,а ключ не надає. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відтак вимога позивача про усунення йому перешкоди в користуванні власністю та вселення у квартиру [ADDRESS] підлягає задоволенню. Проте, судом не встановлено підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 45 000 грн. в якості компенсації моральної шкоди. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про завдання йому неправомірними діями відповідача моральних страждань. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач подав в суд позов, в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю, шляхом виселення з неї відповідачів [PERSON], [PERSON] та інших осіб, що проживають в спірній квартирі з їх дозволу або без такого дозволу, а також звільнити квартиру від їх речей та майна з одночасним вселенням до цієї квартири [PERSON] та вирішити питання про розподіл судових витрат. 29.05.2017 року позивач уточнив позовну заяву та просив вселити [PERSON] до належної йому на праві власності квартиру [ADDRESS] В обґрунтування вимог позивач посилалися на те, що він є власником квартири [ADDRESS], що піддержується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак в порушення права позивача як власника квартири, відповідачі продовжують проживати в цій квартирі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, в зв'язку з чим суд проводить розгляд справи заочно. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласниками квартиру [ADDRESS]. З пояснень позивача встановлено, що відповідачі чинять [PERSON] перешкоди в користуванні житлом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відтак вимога позивача про усунення йому перешкоди в користуванні власністю та вселення у квартиру [ADDRESS] підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 1102 грн. 40 коп. (а.с.1), тобто позивачем надмірно сплачені грошові кошти у сумі 551, 20 грн, які підлягають поверненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач подав в суд позовну заяву, в кінцевій редакції якої просив стягнути з відповідача борг в розмірі 237 326 грн. 42 коп. та сплачений судовий збір. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у розмірі 10 000 доларів США. Розпискою визначені умови та строки виконання та повернення грошових коштів, а саме: [PERSON] зобов'язався повернути борг до 10 липня 2012 року, в разі невиконання даного зобов'язання повинен компенсувати 1000 доларів США та здійснити розрахунок наступним чином: 20.08.2012 року - 1000 доларів США, 20.09.2012 року - 5000 доларів США, 20.10.2012 року - 5000 доларів США. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити їх. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в засобах масової інформації, а саме в газеті «Слобідський край», примірник якої знаходиться в матеріалах справи. Суд ухвалює рішення в порядку заочного провадження у справі за наявними доказами. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики в простій письмовій формі. На підтвердження отримання від позивача грошей відповідач склав розписку, оригінал якої наданий суду. Термін повернення позики був визначений сторонами - 10 липня 2012 року. В разі невиконання даного зобов'язання відповідач зобов'язався компенсувати 1 000 доларів США та в повному обсязі провезти розрахунок наступним чином: 20.08.2012 року повернути 1 000 доларів США, 20.09.2012 року - 5 000 доларів США, 20.10.2009 року - доларів США. Що підтверджує також свідок [PERSON] Відповідач, в порушення домовленості, позикодавцеві у встановлений термін грошові кошти не повернув, про що свідчить оригінал розписки, наявний на руках кредитора. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Враховуючи те, що [PERSON] до 10 липня 2012 року свій обов'язок по поверненню позики добровільно не виконав, з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 10 000 доларів США та оговорена в розписці сума компенсації за несвоєчасне повернення суми боргу в розмірі 1 000 доларів США, що в цілому еквівалентно за курсом НБУ 237 326 грн. 42 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в сумі 2 372 грн. 66 коп. по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач подав до Московського районного суду міста Харкова позовну заяву, в якій просить стягнути борг за договором позики. Позивач надав до суду заяву, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що 06.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала від позивача суму у розмірі 40\~750 грн. зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 06.06.2017 р. зі сплатою процентів, що підтверджується відповідним договором. (а.с.4). У визначені договором строки відповідач не платив проценти починаючи з 06.06.2013 р., внаслідок чого станом на 31.12.2015 року утворилась заборгованість у сумі 614\~102,50 грн. Відповідач не надав до суду жодного доказу на виконання вказаного договору. За таких обставин суд приймає позицію позивача щодо невиконання вказаного договору жодного разу. Згідно\~ст.1049 ЦК України\~визначений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику, зокрема грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та порядку, що встановлені договором. \~\~\~\~\~\~\~\~Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України\~(ч. 1\~ст. 1050 ЦК України) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. Договором позики передбачена відповідальність за невиконання та\\або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового виконання його обовязків за договором. Таким чином, сума, яка підлягає поверненню за договором позики становить 614\~102,50 грн., яка складається з: 40\~750,00 грн. (сума позики) x 1,5% (розмір фіксованої процентної ставки згідно п.п. «А» договору позики) x 938 (кількість днів прострочки зі сплати процентів, а саме з 06.06.2013 р. по 31.12.2015 р.) + 40\~750,00 грн. Загалом з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 614\~102,50 грн. З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача належить стягнути судові витрати у вигляді судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач подав до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова вказаний вище позов, в якому просить просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , який зареєстровано 20.10.2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2660. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що шлюбно-сімейні стосунки із дружиною припинені, спільне господарство не ведеться. Збереження шлюбу неможливо. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, зазначив, що позов підтримує, наполягає на розірванні шлюбу, вказав, що шлюбно-сімейні стосунки з відповідачкою припинені , строк для примирення з відповідачкою не потрібен. Від шлюбу подружжя дітей не має. Відповідачці за зареєстрованим місцем проживання , була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками. Також на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет 03.04.2020 року було викладено оголошення про виклик до суду, в якому зазначено, що в провадженні суду знаходиться вказана вище справа та роз`яснено відповідачці її право щодо направлення до суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, висновків експертів та заяв свідків, що підтверджують заперечення відповідачки. Крім того, відповідачці був направлений судовий виклик, який остання отримала особисто 15.04.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавала. Заяв, клопотань та заперечень до суду не надходило. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20.10.2016 року, який зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2660. Данна обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя дітей не має. Як вбачається із позовної заяви, подружжя спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримує. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя. З огляду на встановлені в судовому засіданні фактичні взаємини подружжя, суд вбачає всі підстави для розірвання шлюбу, оскільки стосунки, які існують між позивачем та відповідачкою формальні та виключають можливість збереження шлюбу в його дійсному розумінні та сенсі та суперечать інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved