Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач подав до суду позовну заяву, в якій просить суд визнати за ним, [PERSON], право власності на 5/28 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS], яке складається із будинку, в якому є кухня та одна жила кімната жилою площею 24,6 кв.м, загальною площею 50,7 кв.м, до будинку належать сарай літ. Б, вбиральня літ.Е Р, колодязь літ. К, огорожа літ. 1,2. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що 23/28 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS] належить йому, [PERSON], на підставі договору дарування від 15 липня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 460, зареєстрованого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 вересня 2010 року № 27207425, реєстраційний № 1389426, номер запису 424 в книзі 1. До набуття права власності на частину будинковолодіння [ADDRESS] ця частина належала його сестрі [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Бориславською державною нотаріальною конторою 20 травня 2003 року за реєстром № 919, зареєстрованого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної Оцінки» і записаного у реєстрову книгу № 1 за № 424. Сестра [PERSON] успадкувала 23/28 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS] після смерті мами [PERSON], до якої ця частина перейшла згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 серпня 1989 року, після смерті [PERSON], та згідно договору купівлі- продажу, посвідченого Бориславською державною нотаріальною конторою 15 березня 1986 року, реєстраційний № 633. 5/28 ідеальних частин належать [PERSON] на підставі рішення народного суду 2-ї дільниці м. Дрогобича Львівської області та ухвали Судової колегії в цивільних справах Львівського обласного суду від 24 серпня 1960 року, зареєстрованого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» і записаного у реєстрову книгу № 1 за № 424. Будинковолодіння [ADDRESS] складається із будинку, в якому є кухня та жила кімната жилою площею 24,6 кв.м, загальна площа 50,7 кв.м, до будинку належить сарай літ. Б, вбиральня літ. Г, колодязь літ. к, огорожа літ. 1,2. 5/28 ідеальних частин складає 9 кв.м загальної площі будинку[ADDRESS]Сім'я позивача в даному будинку зареєстрована та проживає з 08 травня 1986 року, [PERSON] в даному будинку на цей час вже не проживала і не проживає до сьогоднішнього дня. З моменту вселення, тобто з травня 1986 року мама позивача, а після її смерті сестра і позивач за свої кошти проводять поточні та капітальні ремонти житлового будинку, позивач продовжє відкрито та безперервно володіти, як і його мама та сестра будинковолодінням [ADDRESS], утримує його належному стані, сплачує всі необхідні платежі, за період тривалого проживання його сім'ї [PERSON] не ставила питання щодо неправомірності проживання сім'ї позивача та користування зазначеною частиною будинковолодіння, в будинку вона не зареєстрована. Таке відкрите, добросовісне користування спірним будинковолодіння безперервним, оскільки сім'я позивача володіє таким з часу укладення мамою договору купівлі-продажу від 15 березня 1986 року та отримання нею свідоцтва про прав спадщину за заповітом від 10 серпня 1989 року, тобто більше 10 років. Відповідачка не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності на 5/28 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS], на думку позивача, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20 січня 2015 року позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, просить суд їх задоволити.Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена, у судове засідання не з'явилася, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, та виходячи із встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначених у главі 24 Цивільного кодексу України (ст. ст. 328-345 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Для набуття права власності на нерухоме майно строку набувальної давності недостатньо. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно та майно, власник якого невідомий. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд враховує добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Судом встановлено, що позивачу належить 23/28 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15 липня 2010 року. Дане будинковолодіння складається із будинку, в якому є кухня та одна жила кімната жилою площею 24,6 кв.м, загальною площею 50,7 кв.м, до будинку належать сарай літ. Б, вбиральня літ.Е Р, колодязь літ. К, огорожа літ. 1,2. 5/28 ідеальних частин належать [PERSON] на підставі рішення народного суду 2-ї дільниці м. Дрогобича Львівської області та ухвали Судової колегії в цивільних справах Львівського обласного суду від 24 серпня 1960 року, зареєстрованого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» і записаного у реєстрову книгу № 1 за № 424. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК. Отже, умовою володіння з метою набуття права власності на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту наведеної норми закону. Тобто, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Судом встановлено, що власник 5/28 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS] є відповідач [PERSON], яка не проживає у даному будинковолодінні, а також не відоме її місцеперебування. Також встановлено, що позивач достовірно знав, що володіє майном, яке належить відповідачу. Те, що відповідач не проживає у належній йому 5/28 ідеальній частині спірного будунковолодіння, не є підставою для визнання за позивачем [PERSON] права власності на 5/28 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS] за давністю володіння, оскільки позивач лише користується належною відповідачу [PERSON] частиною у цьому будинковолодінні, а не володіє нею. Суду не надано жодних переконливих доказів того, що відповідач відмовився від даного майна. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та її представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд вважає, що відсутні підстави для визнання права власності за [PERSON] на спірну частину будинковолодіння за набувальною давністю, що не позбавляє права позивачку звертатися до суду за захистом своїх прав на підставі ст.365 ЦК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 344, 346, 365 ЦК України, та

Outcome: dismissed