Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. 19 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке в подальшому перейменовано в Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1104943300, відповідно до умов якого, Банк надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 14887 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 18.10.2013 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,00% річних. Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 1104943300, від 19.10.2006 року, між Банком та [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки № 11049433000 від 19.10.2006 року, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] умов Основного зобов'язання, існуючих на теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Банк виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання кредитних коштів у повному обсязі, а [PERSON] порушив взяті на себе обов'язки щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Станом на 03.03.2014 року, заборгованість щодо повернення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені становить 6970,60 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року (9,6994 грн./1 долар США) становить 67610,64 грн. з яких кредитна заборгованість - 4939,45 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року становить 47909,70 гривень; заборгованість по процентам - 2031,15 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року становить 19700,94 гривень; заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит пеню в розмірі 775,52 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року становить 7522,08 гривень; пеня за прострочення сплати кредиту 595,79 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року становить 5778,81 гривень; пеня за прострочення сплати процентів 179,73 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року становить 1743,27 гривень. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача ПАТ «УкрСиббанк», підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлеихо належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник позивача згідно наданої заяви не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке в подальшому перейменовано в Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1104943300, відповідно до умов якого, Банк надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 14887 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 18.10.2013 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,00% річних. Відповідно до п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін встановлений графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 18.10.2013 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту встановлений на підставі додаткової угоди сторін. Згідно з п. 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,00% річних. Відповідно до п. 1.3.4 договору про надання споживчого кредиту строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. Згідно п. 1.4. договору про надання споживчого кредиту, кредит надається Позичальнику для його особистих потреб, а саме дя придбання автомобіля Шевроле Лачетті. Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 1104943300, від 19.10.2006 року, між Банком та [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки № 11049433000 від 19.10.2006 року, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] умов Основного зобов'язання, існуючих на теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до п. 1.3 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплати пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. У відповідності до п. 1.4 відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Банк виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання кредитних коштів у повному обсязі, [PERSON]. порушив взяті на себе обов'язки щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Станом на 03.03.2014 року, заборгованість щодо повернення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені становить 6970,60 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року (9,6994 грн./1 долар США) становить 67610,64 грн. з яких, кредитна заборгованість - 4939,45 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року становить 47909,70 гривень; заборгованість по процентам - 2031,15 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року становить 19700,94 гривень; заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит пеню в розмірі 775,52 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року становить 7522,08 гривень; пеня за прострочення сплати кредиту 595,79 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року становить 5778,81 гривень; пеня за прострочення сплати процентів 179,73 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2014 року становить 1743,27 гривень. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Тобто відповідно до законодавства України, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при розрахунках на території України по зобов'язанням допускається у випадках, порядку та умовах передбачених законом. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року. З вищевикладеного вбачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпункт «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Враховуючи, що такі межі законодавством не визначені, здійснення операції з надання банком кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії та не суперечить чинному законодавству. Отже, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 192, 533, 1054 ЦК України, ст.ст. 32, 44 Закону України «Про національний банк України», ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 1, 3, 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, банк, який у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, має достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач мав достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Крім того, укладання кредитного договору в іноземній валюті цілком відповідало внутрішній волі [PERSON] При отриманні кредиту він усвідомлював та гарантував, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам. Частиною 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору позивач ПАТ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит, однак останній порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, по несплачених відсотках, та штрафів. Враховуючи викладене, суд вважає позов в частині стягнення суми заборгованості по тілу кредиту та відсотків обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved