Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №CVSNGL00000001 від 19.12.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 48000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 18.12.2006 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вказує позивач, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідачки [PERSON] станом на 07.05.2015 року виникла заборгованість - 89989,25 доларів США, яка складається з наступного: 60544,09 доларів США - заборгованість за кредитом; 8045,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 21399,46 доларів США -пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 89989,25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.05.2015 року становить 1891574,04 грн., за кредитним договором №CVSNGL00000001 від 19.12.2006 року. Крім того, просить стягнути з відповідачки судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд стягнути з відповідачки всю суму заявлених позовних вимог за кредитним договором №CVSNGL00000001 від 19.12.2006 року та судові витрати. Вказала, що 18.12.2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про проведення реструктуризації заборгованості, при цьому банком було списано частину боргу в сумі 18000,00 доларів США, а також сторонами узгоджено новий графік погашення заборгованості. До березня 2014 року відповідачка сплачувала заборгованість за кредитом. Також вказала, що банком було обрано судовий спосіб захисту порушених прав без досудового врегулювання спору. З приводу умов додаткової угоди про 1460 днів з моменту виникнення порушення до прострочення заборгованості, то вказала, що зважаючи на те, що додаткова угода є доповненням до кредитного договору, то порушення зобов'язань треба вираховувати з моменту першого прострочення після укладення саме кредитного договору від 19.12.2006 року. Перше порушення умов повернення кредиту з боку відповідачки відбулось 06.12.2007 року і саме з цієї дати повинна вираховуватись загальна кількість прострочених платежів, при цьому сторонами у додатковій угоді також встановлено термін позовної давності тривалістю 50 років. Представники відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказали, що вимоги позивача про стягнення боргу є передчасними, оскільки досудове врегулювання спору не здійснювалось, а також з моменту порушення позичальником зобов'язань повинно пройти 1460 днів для того щоб заборгованість вважалась простроченою, відповідно до умов п.6 додаткової угоди від 18.09.2012 року, а тому вважали, що право вимоги у банку не настало. Окрім того просили застосувати строки позовної давності та вказали, що умова додаткової угоди про п'ятдесятирічний термін позовної давності є нікчемною, оскільки законом передбачено строки, а не терміни позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що відповідач [PERSON]відповідно до укладеного договору №CVSNGL00000001 від 19.12.2006 року отримала кредит у розмірі 48000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з винагородою за надання фінансового інструменту у розмірі 0,04% щомісяця в період сплати, що підтверджується копією кредитного договору №CVSNGL00000001 від 19.12.2006 року (а.с.9-12), випискою по рахунку позичальника [PERSON] за період з 19.12.2006 року по 01.09.2015 року (а.с.106-111). Відповідно до п. 3 ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору. Також, відповідно до п. 1. ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з вищенаведеного, кредитний договір між сторонами та додаткові угоди, що укладались в подальшому до нього, є вільною формою кредитного договору узгодженою сторонами, що відповідає вимогам п.1 ст. 634 ЦК України. В кредитному договорі міститься інформація про розмір кредиту, порядок його погашення, розмір відсотків та комісій за користування кредитними коштами та порядок їх сплати. Дана інформація була доведена до відповідачки, про що свідчить її підпис в договорі та додаткових угодах до нього (а.с.14, 15, 16-18), що, в свою чергу, являється підтвердженням отримання позичальником кредитних коштів. Строк дії кредитного договору відповідно до п.5.1. договору встановлюється сторонами до повного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору №CVSNGL00000001 від 19.12.2006 року, позичальник зобов'язується погашати заборгованість в наступному порядку: щомісяця в період з «01» по «05» число кожного календарного місяця позичальник зобов'язується надавати банку грошові кошти в сумі 553,31 доларів США. Умовами додаткової угоди до вказаного кредитного договору від 18.09.2012 року (а.с.16) та графіком погашення заборгованості, що додавався до неї (а.с.17-18), щомісячний платіж за домовленістю сторін становить 733,40 доларів США За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідачки [PERSON] станом на 07.05.2015 року виникла заборгованість - 89989,25 доларів США, яка складається з наступного: 60544,09 доларів США - заборгованість за кредитом; 8045,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 21399,46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-7). Твердження представника відповідача про те, що у банку право вимоги не виникло, оскільки згідно укладених додаткових договорів сторонами було визначено, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення і заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Так, відповідно до п.2.3.7 укладеного кредитного договору №CVSNGL00000001 від 19.12.2006 року банк має право стягнути кредит до закінчення строку кредитування передбаченого п.1.1. договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на закладене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3, а також стягнути комісії, відсотки, неустойки, нараховані за даним договором за фактичний строк користування кредитом, що відраховується з дня списання грошових коштів з кредитного рахунку. Однією з умов, при настанні якої у банку виникає право вимоги до позичальника згідно абзацу 3 п.2.3.3 кредитного договору є порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, у тому числі при порушенні цільового використання кредиту. Крім цього, враховуючи положення статтей 1050, 1054 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому від суми кредиту. Доводи представника відповідачки щодо застосування строків позовної давності також судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як визначено ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Виходячи зі змісту статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.6 додаткової угоди від 18.09.2012 року терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 років. Вказана додаткова угода була підписана сторонами та її зміст доведений до відповідачки, про що свідчить її підпис у вказаній угоді (а.с.16). Зазначеного не заперечували в судовому засіданні представники відповідачки. При цьому відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки (штрафу, пені), накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню(місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день(місяць) виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня(місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня(місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином суд, враховуючи вимоги ст. 258 ч.2 ЦК України, вважає, що суму пені слід зменшити з 21399,46 доларів США до 3048,18 доларів США за період з 07 травня 2014 року по 07 травня 2015 року, що згідно курсу НБУ складає 64103,22 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Представники відповідачки відмовились в судовому засіданні від заявлення клопотання про призначення судової економічної експертизи та її оплати. На підставі викладеного позовні вимоги позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до задоволення частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3654,00 грн. сплаченого судового збору. Таким чином, з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 71637,97 доларів США, яка складається з наступного: 60544,09 доларів США - заборгованість за кредитом; 8045,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3048,18 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за період з 07.05.2014р. по 07.05.2015р., що за курсом НБУ станом на 07.05.2015 року становить 1506546,51 грн., за кредитним договором №CVSNGL00000001 від 19.12.2006 року, а також судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial