Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь АТ «СК «АХА Страхування» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 353 591 гривню 08 копійок та сплачений судовий збір в розмірі 5 303,87 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 вересня 2013 року між АТ Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування РМ234306Га/13скв, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 26 квітня 2014 року о 20-30 на 31 км а/д Київ-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «Toyota», д.н. [NUMBER] та автомобілю страхувальника. 30 квітня 2015 року відповідач звернувся до страховика із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. З'ясувавши всі обставини справи на основі наданих документів, фактів та обставин, страховик здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 353 591 гривню 08 копійок. Згідно платіжного доручення № 109945 від 26 травня 2014 року, сума страхового відшкодування була перерахована на власний рахунок відповідача. Пізніше страховику стало відомо, що водій [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі ст. 130 КУпАП - за керування автомобільним транспортом у стані алкогольного сп'яніння. Постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області була постановлена 19 травня 2014 року. Тобто це раніше, ніж здійснення страхового відшкодування страховиком. Даний факт було приховано від страховика, що є грубим порушенням умов договору. 03 грудня 2015 року відповідачу було направлено лист № [NUMBER]/АГ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування. Відповідач вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, та за згодою представника позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 26 квітня 2014 року о 20 годині 30 хвилин на 31 км автодороги Київ-Харків між автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до довідки № 9379459 про дорожньо-транспортну пригоду, автомобілі [NUMBER] та «Volkswagen Touareg», д/н [NUMBER] внаслідок ДТП, що мало місце 26 квітня 2014 року о 20 годині 30 хвилин на 31 км автодороги Київ-Харків, отримали механічні пошкодження. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2014 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок. На даний час постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2014 року не скасована та набрала законної сили. За нормою частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д/н [NUMBER] була застрахована у АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту РМ234306Га/13скв. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 30 квітня 2014 року відповідач звернулася до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу та заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування. Відповідно до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний: протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). В подальшому, на підставі розрахунку страхового відшкодування від 19 травня 2014 року, страхового акту № 1.001.14.07427/VESKO14881 від 21 травня 2014 року, відповідачу позивачем було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 353 591,08 гривень. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні докази та документи. У разі необхідності страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро можуть робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку. Згідно п.п. 24.1.10. п. 24.1. Розділу 24 договору добровільного страхування наземного транспорту, в разі настання передбаченої у п. 22.2. договору події, страхувальник зобов'язаний: надати страховику можливість провести розслідування обставин страхової події, надати йому докладну та достовірну інформацію (в т.ч. таку, яка являє собою комерційну таємницю), що стосується цього питання. Статтею 26 Закону України «Про страхування» передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку. Відповідно до п.п. 27.5.3. п. 27.5. Розділу 27 договору добровільного страхування наземного транспорту, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо: страхувальник надав страховику неправдиву інформацію про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку та/або у разі надання страхувальником на запит страховика відомостей, які не відповідають дійсності, по фактам, що стосуються страхового випадку або його обставин. Згідно п. 27.1. Розділу 27 договору добровільного старування наземного транспорту, не підлягають відшкодуванню збитки, які сталися під час керування ТЗ страхувальником або іншою особою у стані алкогольного сп'яніння, під впливом наркотичних, токсичних речовин чи медичних препаратів, протипоказаних (заводом-виробником або лікарем) при керуванні ТЗ, а також збитки, які сталися під час керування ТЗ особою, яка не мала посвідчення на право управління ТЗ відповідної категорії). Як вбачається з матеріалів справи, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2014 року, [PERSON] було також визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5950 гривень 00 копійок. Відповідно до вказаної постанови, [PERSON] 26 квітня 2014 року о 20-30 год. на 31 км. а/д Київ-Харків керував автомобілем [NUMBER] в стані алкогольного сп'яніння. Таким чином, страховиком було здійснено страхове відшкодування на користь відповідача, в той же час на момент здійснення страхового відшкодування страховика страхувальником не було повідомлено про відомості, що виключали страхове відшкодування. Відповідно до п.п. 23.2.12. п. 23.2. Розділу 23 договору добровільного страхування наземного транспорту, страхувальник зобов'язаний: повернути страховику суму виплаченого страхового відшкодування, як безпідставно набуте майно, якщо виявиться така обставина, що повністю або частково позбавляє страхувальника (вигодонабувача) права на отримання страхового відшкодування (випадки, що не є страховими; збитки, що не відшкодовуються страховиком; підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування). Зазначений обов'язок покладається на страхувальника також у разі, якщо виплата страхового відшкодування була здійснена на рахунок інших осіб (вигодо набувача, СТО тощо). 03 грудня 2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено листа з проханням повернути страхове відшкодування. В той же час, даний лист залишився поза увагою відповідача та страхове відшкодування не було повернуто. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що відповідачем доказів спростування вимог позивача суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача по стягненню з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в сумі 353 591 гривні 08 копійок є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 303 гривень 87 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: approved