Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -з 3 червня 2004 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Хустського районного суду від 22 березня 2011 року; -від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні; -відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає; -відповідач має постійне місце проживання, є працездатним, інших утриманців не має, постійно виїжджає на заробітки за межи України, має мінливий, але непоганий заробіток, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання їх доньки, звернулася до суду з позовом та просить: щомісячно стягувати аліменти на її користь з відповідача на утримання їх доньки [PERSON], 25.09.2004 року, по 1500грн., до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги та просила: щомісячно стягувати аліменти на її користь з відповідача на утримання їх доньки [PERSON], 25.09.2004 року, по 1000грн., до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково та пояснив, що: -раніш він добровільно сплачував аліменти на утримання доньки; -в даний час він не має роботи та не має заробітків; -він одружився і його дружина вагітна; -коли він знайде роботу, він згідний сплачувати аліменти в мінімальній сумі. Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22 березня 2011 року, від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується: рішенням Хустського районного суду /а.с.4/, свідоцтвом про народження дитини /а.с.5/ та довідкою №4515 від 24.11.2016 року, виданою виконкомом Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області /а.с.6/. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач вказує, що відповідач має постійне місце проживання, є працездатним, інших утриманців не має, постійно виїжджає на заробітки за межи України, має мінливий, але непоганий заробіток, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надала. Про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України, позивач взагалі не вказала, не надала суду жодних доказів цих обставин. Відповідач в судовому засіданні також не надав суду ніяких доказів тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для їх нормального утримання і виховання, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; -жодних доказів про обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, позивач та відповідач суду не надали, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 850грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial