Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з указаним позовом, зазначаючи, [PERSON] 30 березня 2004 року був укладений Договір застави (майнової поруки), посвідчений нотаріально 30.03.2004 р. за реєстровим № 925, зі змінами внесеними Додатковим правочином (договором) від 10 вересня 2004 року до договору застави майна (майнової поруки) від 30.03.2004 р. за р. № 925, яким забезпечувалися зобовязання за наступними кредитними договорами : - Договір невідновлювальної кредитної лінії № 2034 від 26.03.2004р., укладений між Банком та [PERSON] ( надалі - [PERSON]/ третя особа) про надання останній кредиту у сумі 45000 (сорок п'ять тисяч) гривень, зі сплатою 23% річних за користування кредитом строк погашення 26.03.2009 р. - Кредитний договір № 2060 від 09.09.2004р., укладений між Банком та [PERSON] про надання останній кредиту у сумі 45000 (сорок п'ять тисяч) гривень, зі сплатою 23% річних за користування кредитом, строк погашення 09.09.2009 р. - Кредитний договір № 2061 від 09.09.2004 р., укладений між Банком та [PERSON] про надання останній кредиту у сумі 45000 (сорок п'ять тисяч) гривень, зі сплатою 23% річних за користування кредитом, строк погашення 09.09.2009 р. Посилаючись на викладене, банк просив звернути стягнення майно [PERSON] - комбайн «СЛАВУТИЧ» КЗС-9-1-01, реєстраційний № [NUMBER], 2003 року випуску, двигун б/н, № шасі 672936, заводський № 0354, що належить на праві власності відповідачу та судові витрати в сумі 3 654,00 грн., [PERSON] стягнути 176 320, 91 грн. заборгованість за договором невідновлюванної ерудитної лінії, з [PERSON] стягнути 164 265, 17 грн.- заборгованості за кредитним договором, З [PERSON] стягнути заборгованість за кредитним договором 170 235,73 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що між Позивачем та [PERSON] 30 березня 2004 року був укладений Договір застави (майнової поруки), посвідчений нотаріально 30.03.2004 р. за реєстровим № 925, зі змінами внесеними Додатковим правочином (договором) від 10 вересня 2004 року до договору застави майна (майнової поруки) від 30.03.2004 р. за р. № 925, яким забезпечувалися зобовязання за наступними кредитними договорами : - Договір невідновлювальної кредитної лінії № 2034 від 26.03.2004р., укладений між Банком та [PERSON] ( надалі - [PERSON]/ третя особа) про надання останній кредиту у сумі 45000 (сорок п'ять тисяч) гривень, зі сплатою 23% річних за користування кредитом строк погашення 26.03.2009 р. - Кредитний договір № 2060 від 09.09.2004р., укладений між Банком та [PERSON] про надання останній кредиту у сумі 45000 (сорок п'ять тисяч) гривень, зі сплатою 23% річних за користування кредитом, строк погашення 09.09.2009 р. - Кредитний договір № 2061 від 09.09.2004 р., укладений між Банком та [PERSON] про надання останній кредиту у сумі 45000 (сорок п'ять тисяч) гривень, зі сплатою 23% річних за користування кредитом, строк погашення 09.09.2009 р. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, в будь-якому випадку про порушення своїх прав позивач мав дізнатися після спливу остаточного терміну погашення кредитів, що і є моментом початку перебігу строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за Кредитними договорами. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, як встановлено в судовому засіданні ьа підтверджено матеріалами справи, на цій підставі рішеннями судів, що набрали законної сили позивачу було відмовлено в позовах щодо усіх позивальників третіх осіб у даній справі, зобовязання яких забезпечувалися спірною заставою, зокрема: - Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2013 року у цивільній справі № 2/487/1619/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2061 від 09.09.2004 р. - Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2013 у цивільній справі № 216/2648/13-ц (провадження №2/216/1079/13) за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», в особі філії, Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2034 від 26.03.2004р., - Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2014 року в цивільній справі № 216/7584/13-ц ( провадження № 2/216/246/14) за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2060 від 09.09.2004р. В усіх випадках відмови в позові, її було обґрунтовано судами пропуском ПАТ «Державний ощадний банк України» строку позовної давності. Представник відповідача заявив суду про застосування позовної давності до спірних правовідносин, строк якої сплив 09.09.2012 року та пропущений позивачем без поважних причин, що є підставою для відмови в позові, враховуючи те, що з позовом до відповідача позивач вперше звернувся, виходячи з дати підписання позовної заяви не раніше березня 2015 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності. При цьому пропуск строку позовної давності щодо основного зобовязання та його припинення є підставою для припинення додаткового зобовязання, яке носить акцесорний характер, яким виступає застава. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Отже, на думку суду, в будь-якому випадку з огляду на положення ч. 1 ст. 261 ЦК України право на позов щодо звернення стягнення на предмет застави виникло у позивача з моменту, коли він мав дізнатися про порушення своїх прав після спливу остаточного терміну погашення кредиту, що і є моментом початку перебігу строку позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на предмет застави, проте позов до [PERSON] був предявлений Банком за межами трирічного строку позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у позові. 2. Майнова порука відповідача [PERSON] за позичальника [PERSON], [PERSON], , [PERSON] припинилася, оскільки Банк не заявив вчасно відповідної вимоги. Як зазначено в позові згідно п. 1.1. Договору застави (майнової поруки) Заставодавець, як Майновий поручитель [PERSON]: з метою належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору та додаткових правочинів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, передає в заставу, заставодержатель цим приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених в цьому Договорі, предмет застави, що належить Відповідачу на праві особистої приватної власності. Відповідно до п. 1.2 Договору застави (майнової поруки) предметом застави за цим Договором є рухоме майно, а саме: комбайн «СЛАВУТИЧ» КЗС-9-1-01, реєстраційний № [NUMBER], 2003 року випуску, двигун б/н, № шасі 672936, заводський № 0354, що належить на праві власності відповідачу. Правові терміни «порука» і «поручительство» відповідно до правового аналізу норм актів цивільного законодавства, що регулюють заставу, в контексті майнового поручительства та поруки, застосовуються законодавцем в рівній мірі як тотожні для зобовязання сторони, яка взяла на себе відповідальність перед кредитором за борг третьої (іншої) особи боржника (ст.ст. 512, 523,553-559 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 583 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). В той же час, частиною 1 статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Тобто, за правилами вказаних норм, при поруці виконання зобовязання перед кредитором забезпечується фактично усім майном іншої особи поручителя, а при заставі майновим поручителем є особа, яка передає в заставу майно для забезпечення виконання зобовязання іншої особи - боржника. Тобто, відмінність поручителя від майнового поручителя в цивільному обороті полягає лише у тому, що майновий поручитель поручається конкретно визначеним майном, у той час, як поручитель поручається усім належним йому майном. В решті, ці поняття тотожні за своєю правовою природою та змістом. В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Після всебічного аналізу норм наведених актів цивільного законодавства в контексті даної справи суд приходить до висновку про те, що в даному конкретному випадку до Договору застави, як змішаного договору, необхідно застосовувати правила, якими регулюються відносини поруки (ст.ст. 553-559 ЦК України). Тобто [PERSON], яка не є боржником за основним зобовязанням, є майновим поручителем, в розумінні ст.ст. 553, 583 ЦК України, а відносини між позивачем та Відповідачем за своєю суттю є змішаними і містять, як елементи застави, так і елементи поруки. Згідно вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В матеріалах справи відсутні докази предявлення позову до майнового поручителя в межах строків, встановлених в ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому договір майнової поруки (застави) також є припиненим. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку зі спливом позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed