Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення. У своєму позові та у судовому засіданні представник позивача пояснив, що між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір від 28.03.2008 року № 6142272, згідно якого банком було видано кредит в сумі 45 920 доларів США на споживчі цілі строком до 28.03.2018 року зі сплатою 13,9% річних. Відповідно до додаткової угоди № 8117861 від 30.09.2009 року до кредитного договору [PERSON] було надано 2-1 транш кредиту в сумі 21 216,90 грн. для погашення простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 2 531,85 доларів США. Згідно з додатковою угодою від 30.08.2010 року до кредитного договору [PERSON] було надано додатковий 2-й транш кредиту в сумі 11 850,43 грн. для погашення простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 1 494,38 доларів США. [PERSON] виступила майновим поручителем [PERSON] щодо виконання останньою зобов'язань за кредитним договором передала в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS], про що між нею та позивачем був укладений договір іпотеки № 6256514 від 28.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору позивач звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням суду позов було задоволено, змінено апеляційним судом Запорізької області. На виконання рішення суду 27.01.2014 р. видано виконавчі листи. 06.02.2014 року позивач пред'явив виконавчий лист про звернення стягнення на спірну квартиру до Заводського відділу ДВС для примусового виконання. 07.02.2014 року було відкрито виконавче провадження, але в ході виконавчого провадження було встановлено, що в спірній квартирі зареєстрована малолітня дитина -[PERSON], 2009 року народження. Оскільки, орган опіки та піклування не надав дозволу на реалізацію іпотечної квартири, то реєстрація малолітньої дитини унеможливлює її подальшому реалізації на прилюдних торгах. Тому, виконавчий лист було повернуто позивачеві без виконання. На момент укладання договору іпотеки - 28.03.2008 року в спірній квартирі були зареєстровані лише [PERSON] та [PERSON]. Позивач вважає, що [PERSON] не мала права реєструвати без письмового погодження з позивачем третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки. Проте, всупереч цього зобов'язання, [PERSON] зареєструвала у квартирі свого малолітнього онука - [PERSON], 2009 року народження. Позивач 17.09.2014 року цінним листом направив відповідачам вимогу про виселення, але ця вимога не була виконана. У своєму позові позивач просить виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та малолітнього [PERSON], 2009 року народження. У судовому засіданні представник позивача свій позов підтримала у повному обсязі і просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали і просять відмовити банк у задоволенні позову, оскільки іншого житла у них немає і в квартирі прописан їх син і онук - [PERSON], 2009 року народження. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечує і просить відмовити у задоволенні позову, оскільки право на житло є одним із природних і невід'ємних прав людини. Третя особа - представник орган опіки та піклування у судовому засіданні заперечує проти позову. Третя особа - Заводський відділ ДВС Запорізького МУЮ у судове засідання не з*явилася, але надала письмову відповідь, в якій повідомили, що оскільки орган опіки та піклування не надав дозвіл на реалізацію іпотечного майна, до державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу і виконавчий лист був повернутий позивачу по справі. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена у встановленому законом порядку, але своїх причин неявки та заперечень суду не надала. Суд вважає можливим розглянути справу без участі третьої особи [PERSON] Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, суд вважає, що позов ПАТ «ПУМБ» не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу кредитних правовідносин. Із кредитного договору від 28.03.2008 року № 6142272 між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] встановлено, що згідно цього договору банком було видано кредит в сумі 45 920 доларів США на споживчі цілі строком до 28.03.2018 року зі сплатою 13,9% річних. Відповідно до додаткової угоди № 8117861 від 30.09.2009 року до кредитного договору [PERSON] було надано 2-1 транш кредиту в сумі 21 216,90 грн. для погашення простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 2 531,85 доларів США. Згідно з додатковою угодою від 30.08.2010 року до кредитного договору [PERSON] було надано додатковий 2-й транш кредиту в сумі 11 850,43 грн. для погашення простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 1 494,38 доларів США. Із договору іпотеки № 6256514 від 28.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом встановлено, що [PERSON] виступила майновим поручителем [PERSON] щодо виконання останньою зобов'язань за кредитним договором та передала в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS]. 06.02.2014 року позивач пред'явив виконавчий лист про звернення стягнення на спірну квартиру до Заводського відділу ДВС для примусового виконання. 07.02.2014 року було відкрито виконавче провадження, але в ході виконавчого провадження було встановлено, що в спірній квартирі зареєстрована малолітня дитина -[PERSON], 2009 року народження. Відповідно до вимог ст.ст.526,611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі його порушення настають передбачені договором або законом наслідки. Згідно ст..33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого надпису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобов'язання іпотеко держатель надсилає боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В ній зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Згідно цієї ж норми закону, вимога встановлена ч.1 ст.35 Закону «Про іпотеку» не перешкоджає іпотеко держателю здійснювати свої права, передбачені ст..12 цього ж Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмету іпотеки. Тобто, відповідно до вказаних норм Закону, зверненню стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, враховуючи виконавчий напис нотаріуса або застосування застереження в іпотечному договорі, яке є договором про позасудове врегулювання, має передувати надіслання боржнику письмової вимоги, зміст якої має відповідати нормам ст..35 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст..40 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки - житлове приміщення, є підставою для виселення всіх мешканців за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у встановленому законом порядку. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити вказане жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жиле приміщення у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При цьому, відповідно до роз'яснень п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотеко держателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення предмет іпотеки, суд має враховувати, що згідно з ч.4 ст.9, ст..109 ЖК України, ст..ст.39-40 Закону України «Про іпотеку», виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки при певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в іншій погодженій сторонами строк. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем була направлена вимога відповідачам цінним листом 17.09.2014 року (а.с.51), в якій попереджено про необхідність виселення, і як стверджує позивач, була отримана відповідачами 23.09.2014 року. Але із поштового повідомлення (а.с.54) вбачається, що відповідачі цього листа не отримали, їх підпис відсутній. Суд вважає, що позивачем була порушена процедура, що має передувати вимозі про виселення, оскільки вимога була направлена позивачем 17.09.2014 р., за твердженням позивача - дана вимога була отримана відповідачами 23.09.2014 року, а до суду позивач звернувся вже 02.10.2014 року. Тобто, не дочекавшись закінчення тридцятиденного строку на виконання вимоги, позивач звернувся до суду. Згідно зі ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей підчас вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами які їх займають житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України від 20.11.1989 р.(із змінами від 21.12.1995 р.) держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Тобто, із змісту наведеного вбачається, що квартира, яка належить [PERSON], виступає як забезпечення зобов'язання позичальника - [PERSON] за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті. Тому, виселення з іпотечної спірної квартири відповідачів є незаконним. Крім цього, суд враховує думку органу опіки та піклування, які не надали згоду про виселення малолітньої дитини - [PERSON], 2009року народження, зі спірної квартири. Таким чином, у судовому засіданні позов ПАТ «Перший Український міжнародний банк» не знайшов свої докази і обґрунтування, і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed