Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 22427 грн. 83 коп. Позов обґрунтований тим, що 10.03.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір № DNH4KS20031197, за умовами якого банк надав відповідачеві споживчий кредит в сумі 10 613 грн. 12 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно. В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконав належним чином і кредит повністю не повернув. У зв'язку з цим, станом на 08.07.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 22 427,83 грн., яка складається з: 5055,82 грн. - заборгованість за кредитом; 7766,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8061,34 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1044,18 грн. - штраф (процентна складова). Загалом позивач просив суд стягнути з відповідача 22 427,83 грн. заборгованості за кредитним договором. Позивач в судове засідання не з'явився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає (а.с.68). Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення на позов (а.с.69-70) у яких вказав, що всього за кредитом відповідач сплатив банку 10274,86 грн., що підтверджено відповідними квитанціями. Відповідно до умов договору строк остаточного повернення кредиту встановлено 10.09.2009 року, а тому звертаючись до суду із вказаним позовом банк пропустив трирічний строк позовної давності, який сплив ще 11.09.2012 року. Строк збільшеної позовної давності до 5 років, встановлений в п. 5.5 Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не може братися до уваги, оскільки на час укладення кредитного договору діяли інші Умови, які називались Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, і саме з ними був ознайомлений відповідач під час укладення кредитного договору. Також, саме на ці Умови посилався позивач, коли звертався до суду у 2009 році із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитом з відповідача, а потім з позовом про стягнення заборгованості за цим же кредитом. У зв'язку з пропуском строку позовної давності представник відповідача просив в позові відмовити. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. На підставі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду справи судом встановлено, що 10.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], шляхом підписання сторонами Заяви позичальника та ознайомлення його з Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам, був укладений кредитний договір № DNH4KS20031197, за умовами якого банк надав відповідачеві споживчий кредит в сумі 10 613 грн. 12 коп., строком на 42 місяці, терміном повернення кредиту 10.09.2009 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В свою чергу відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти та комісії у строки і на умовах, що вказані у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до Заяви позичальника, кредит повинен погашатися щомісячними платежами в сумі 384,11 грн. в період з 21 по 28 число кожного місяця. У Заяві позичальника вказано, що він ознайомлений і згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. В обґрунтування позовних вимог банк посилається на додані до позову Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.8-11). Відповідно до п. 5.5 зазначених Умов, сторонами встановлений збільшений строк позовної давності по вимогам зі стягнення кредиту, відсотків та неустойки тривалістю 5 (п'ять) років. Проте, як вбачається зі змісту Заяви позичальника (а.с.75,82,83), умови кредитування, з якими був ознайомлений і на які погодився відповідач містять іншу назву - «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам», а не «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)», на які посилається позивач. Позивачем не було надано доказів, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) були прийняті і діяли на час укладення з відповідачем кредитного договору, а також докази того, що відповідач був ознайомлений і погодився саме на зазначені Умови, а не на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, як вказано в Заяві позичальника. Крім того, у 2009 році банк вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом по цьому ж договору № DNH4KS20031197. Ухвалою суду від 10.06.2009 року судовий наказ було скасовано. Тоді, в обґрунтування своїх вимог, банк посилався і надавав саме Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.75), які містять відмінні положення від Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), зокрема, відсутні умови щодо збільшення строку позовної давності. Також, у 2009 році банк звертався до суду із позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором № DNH4KS20031197. Ухвалою суду від 09.12.2009 року позовна заява залишена без розгляду на підставі ч.3ст.169, п.3ч.1 ст.207 ЦПК. Ухвала суду набрала законної сили 18.12.2009 року. Тоді, в обґрунтування своїх вимог, банк посилався і надавав також Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.82,83), які містять відмінні положення від Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), зокрема, відсутні умови щодо збільшення строку позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що застосуванню підлягають положення ст. 257 ЦК України, згідно якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд враховує положення ч. 2 ст. 264 ЦК України, згідно яких позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників. Проте навіть у цьому випадку, трирічний строк позовної позивачем пропущено. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позов подано поза межами трирічного строку позовної давності, представником відповідача було заявлено про сплив позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, і позивачем заява про поновлення строку позовної давності не подавалась, наявні підстави для відмови у позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed