Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний [PERSON] України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення № 10023/0165 філії Черкаського обласного управління звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення завданих матеріальних збитків, посилаючись на те, що протягом 2013-2015 р.р. [PERSON] будучи матеріально-відповідальною особою з якою укладено договір про повну матеріальну відповідальність без відома власників рахунків, без відображення в ощадній книжці, шляхом підробки підпису та коригування даних в заяві на видачу готівки, видачею коштів які відображені в ощадних книжках клієнтів, але не зазначені в русі коштів по їх рахунках привласнила 121250 грн., чим спричинила збитків АТ «Ощадбанк». Добровільно відшкодувати, завдану шкоду [PERSON] відмовляється. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний [PERSON] України» збитки в сумі 121250 грн. В подальшому користуючись своїми процесуальними правами позивач неодноразово змінював позовні вимоги шляхом їх збільшення та зменшення. 22.03.2016р. представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний [PERSON] України» збитки в сумі 124810 грн. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали та вважають, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вини відповідача у заподіянні шкоди ПАТ «Державний [PERSON] України» та причинного звязку між заподіяною шкодою та виною [PERSON] Крім цього, вважають, що з [PERSON] не міг укладатися договір про повну матеріальну відповідальність, а тому остання не може нести відповідальність за п.1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України та просять відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом № 306-к від 31.05.2012р. (а.с.113) [PERSON] переведено з посади т.в.о. контролера-касира операційної частини ТВБВ 1 типу № 10023/0165 філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» на посаду старшого касира ТВБВ № 10023/0179 на період пологової та післяпологової відпустки [PERSON], з 01.06. по 02.10.2012р., з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю. 31.05.2012 р. між ТВБВ №10023/0179 філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» в особі в.о. керуючого [PERSON] та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.110). Цього ж дня [PERSON] ознайомлено з посадовою інструкцією старшого касира ТВБВ № 10023/0179 (а.с.111), про що міститься її підпис на звороті інструкції. Наказом № 800-к від 20.09.2012р. (а.с.112) подовжено виконання обовязків [PERSON] на посаді старшого касира ТВБВ № 10023/0179 на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку [PERSON], з 03.10.2012р. до дня фактичного її виходу, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю. Цього ж дня між ТВБВ №10023/0179 філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» в особі керуючого [PERSON] та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.108). Законність та дійсність вказаних Договорів про повну матеріальну відповідальність, їх сторони станом на 28 березня 2016 року не оскаржували. Відповідно до п.1 вказаних договорів, працівник, що займає посаду старшого касира безпосередньо виконує операційно-касову роботу, повязану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезенням цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей. За фактом привласнення коштів вкладників ТВБВ №10023/0179 складений акт поглибленої перевірки ТВБВ № 10023/0179 з 28.12.2015р. по 30.12.2015р. (а.с.3-26) та додатковий акт з 19.01.2016р. по 29.01.2016р. (а.с.55-56). Вказані акти відповідач не оскаржувала. Після виявлення факту привласнення коштів вкладників ТВБВ №10023/0179, 06.01.2016 року відповідач була звільнена з займаної посади, на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри. Відповідач [PERSON] законність її звільнення у зв'язку з втратою довіри у судовому порядку не оскаржувала. Згідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновків, що позивачу завдано шкоди з вини відповідача, з яким позивачем були укладені Договори про повну матеріальну відповідальність. А отже, за привласнення коштів вкладників відповідач несе перед позивачем матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству позивача. Відповідно до ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Посада касира-контролера, яку відповідач займала у позивача є пов'язаною із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їй цінностей, і така посада (касира-контролера) внесена до Переліку посад і робіт, затверджених постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної [PERSON] Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24. За наведеного, заперечення представника відповідача в частині того, що у Переліку посад і робіт визначено, що роботи по прийому від населення всіх видів платежів і виплату коштів не через касу, а [PERSON] працювала в касі, що на їх думку є підставою покладення на неї тільки обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі середнього місячного заробітку, не приймаються судом до уваги з вище зазначених підстав. Згідно ст.137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», виходячи з вимог ст.15 ЦПК, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Наявність прямої дійсної шкоди та її розмір, встановлені судом в даній справі на підставі акту поглибленої перевірки ТВБВ №10023/0179 м.Канів філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 28.12.2015р. по 30.12.2015р. (а.с.3-26) та додаткового акту поглибленої перевірки ТВБВ №10023/0179 м.Канів філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 19.01.2016р. по 29.01.2016р. (а.с.55-57). Згідно вказаних актів було виявлено привласнення коштів з рахунків вкладників ТВБВ №10023/0179 м.Канів філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» на суму 121250 грн. та 9610 грн., операції за рахунками вкладників проводила [PERSON] З'ясовуючи, якими неправомірними діями заподіяно шкоду і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала його вина, суд виходить з положень договорів про повну матеріальну відповідальність та посадових інструкцій відповідача, згідно яких відповідач мала забезпечувати зберігання валютних цінностей; здійснювати відкриття, закриття та ведення рахунків фізичних осіб у національній валюті; здійснювати операції з перерахунку, вилучення, сортування, формування, пакування грошових білетів та монет, а також всі касові операції з цінностями та іншими бланками, передбачені діючими документами; здійснювати ідентифікацію клієнтів при проведені касового обслуговування, виявляти операції, які підлягають фінансовому моніторингу, надає повідомлення про такі операції відповідальному працівнику з фінансового моніторингу; забезпечує дотримання встановлених лімітів залишків готівки та інших цінностей; вчасно інформувати керівництво Відділення про всі обставини, що загрожують забезпеченню схоронності довірених матеріальних цінностей; здійснює внутрішній контроль за касовими операціями; вести облік, складає звітність про рух і залишок готівки та інших цінностей; здійснювати приймання та видачу вкладів населення в національній валюті; вводити виплату заробітної плати, пенсій, грошових допомог, соціальних та інших виплат; здійснювати виплати сум компенсацій за грошовими заощадженнями та цінними паперами; приймати платежі в рахунок погашення заборгованості за наданими кредитами; водити операції по прийманню та здачі інкасаторських сумок з цінностями; здійснювати операції з купівлі-продажу іноземної валюти; відривати/закривати сховище ТВБВ № 10023/0179; зберігати ключі від сховища цінностей ТВБВ № 10023/0179; є відповідальною особою за збереження цінностей в сховищі та операційній касі; веде касові книги та журнали; здавати касову звітність; здійснювати касові операції згідно з положенням про ТВБВ № 10023/0179; здійснювати приймання комунальних та інших платежів на користь третіх осіб та обробку відповідних документів. З'ясовуючи в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду, судом встановлено, що відповідач надала станом на 24.12.2015р. пояснюючу записку на імя начальника філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» (а.с.32), в якій визнавала факт привласнення коштів з особових рахунків вкладників та пояснила яким чином проводила відповідні операції. До матеріалів справи не надані докази на підтвердження незадовільного майнового стану відповідача, отримання ним доходів у розмірі меншому за прожитковий мінімум та/або знаходження на її утримання осіб, яких вона мала утримувати за законом. Таким чином, вирішуючи питання про розмір шкоди, заподіяної з вини відповідача, суд враховує ступінь вини, вид та межу матеріальної відповідальності у заподіянні шкоди позивачу, з урахуванням всіх обставин справи, які підтверджені матеріалами даної справи та були встановлені в ході розгляду справи, пояснень відповідача наданих позивачу відразу після виявлення привласнення коштів вкладників банку, а також наданих безпосередньо суду. За наведеного - суд приходить до висновку, що відповідач винна у привласненні коштів вкладників банку та завданні позивачу шкоди, у розмірі привласнених коштів. Розрахунок шкоди завданої позивачу, привласненням коштів вкладників банку складає 124810 грн., які фактично відшкодовані банком вкладникам ТВБВ № 10023/0179 і які становлять розмір шкоди завданої позивачеві відповідачем (а.с. 71-103). Статтею 138 КЗпП України, визначений обов'язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника. А саме, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-3 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Суд доходить висновку, що в ході розгляду справи позивачем доказана наявність умов для покладення повної матеріальної відповідальності на відповідача. Шкоди позивачу завдано внаслідок порушення трудових обов'язків покладених на відповідача. Шкода про стягнення якої просить позивач є прямою та дійсною, та заподіяна позивачу винними протиправними діями (бездіяльністю) відповідача. Розмір коштів про стягнення яких з відповідача просить позивач не перевищує повного розміру заподіяної йому шкоди. Згідно п.19 Постанови від 29 грудня 1992 року №14 пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що до конкретної обстановки, за якої було заподіяно шкоду, слід відносити обставини, що перешкоджали працівникові виконувати належним чином покладені на нього обов'язки, зокрема, відсутність нормальних умов зберігання матеріальних цінностей, неналежна організація праці. Разом з тим необхідно враховувати, чи приймав працівник залежні від нього заходи до запобігання шкоди. В ході розгляду справи, судом не встановлено обставин, що перешкоджали відповідачу виконувати належним чином покладені на неї обов'язки, щодо здійснення приймання та видачі вкладів населення в національній валюті; ведення виплати заробітної плати, пенсій, грошових допомог, соціальних та інших виплат; здійснення виплати сум компенсацій за грошовими заощадженнями та цінними паперами; приймання платежів в рахунок погашення заборгованості за наданими кредитами; здійснення приймання комунальних та інших платежів на користь третіх осіб та обробку відповідних документів. Разом з тим, ухвалюючи рішення на користь позивача суд враховує, що відповідач не приймала залежних від неї заходів до запобігання шкоди, заподіяної шляхом привласнення коштів вкладників банку. Дії та безвідповідальність відповідача при виконанні своїх трудових обов'язків протягом 2014-2015 р.р. по відношенню до здійснення приймання та видачі вкладів населення в національній валюті; ведення виплати заробітної плати, пенсій, грошових допомог, соціальних та інших виплат; здійснення виплати сум компенсацій за грошовими заощадженнями та цінними паперами; приймання платежів в рахунок погашення заборгованості за наданими кредитами; здійснення приймання комунальних та інших платежів на користь третіх осіб та обробку відповідних документів призвели до заподіяння шкоди банку. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає, що на відповідача слід покласти обовязок по сплаті судового збору, який становить 1248,10 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved