Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач ПАТ «Просто-страхування» (надалі по тексту Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі по тексту відповідач 1), [PERSON] (надалі по тексту відповідач 2), в якому просив суд стягнути суму сплаченого страхового відшкодування з відповідача 1 у розмірі - 50 000, 00 грн. та з відповідача 2 в сумі - 8150 грн. і сплачений при подачі позову судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.03.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Просто-страхування» було укладено договір страхування майнових прав власника при користуванні автомобілем марки «Тойота» р.н.з. [NUMBER]. 14.08.2014 року на вул..Ковпака в с.М.Михайлівка Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля «Тойота» під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено вказані автомобілі. При цьому, за наслідками проведеного дослідження та визначення матеріального збитку, завданого автомобілю «Тойота» д.н.з. [NUMBER], то вартість його залишків становить - 297 000 грн., а визначене страхове відшкодування складає - 116 300 грн. Кошти страхового відшкодування в розмірі - 106 290 грн. було виплачено за ремонт вказаного автомобіля, а 10010 грн. було зараховано у якості оплати за неоплачену суму частини страхової премії шляхом взаємозаліку із АТ «Просто-страхування». Таким чином, фактичні витрати становили - 116 300 грн. Позивач звертався до страхової компанії ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за поверненням виплаченої ним суми страхового відшкодування у визначеному в межах суми - 50 000 грн. згідно ліміту Полісу №АІ/6901826, яким було застраховано цивільно-правову відповідальність іншого учасника та винуватця ДТП [PERSON], але коштів перераховано на адресу позивача не було. Як і не відшкодував кошти понад встановлений ліміт в розмірі - 8150 грн. відповідач 2. Відтак, посилаючись на вимоги ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст.1187, 1191,1194 ЦК України, ст.3,9, 36 Закону №1961, позивач просить суд захистити його порушені права шляхом стягнення з відповідачів визначених у позові коштів в порядку регресу, а також сплачену суму судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача 1 в судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення проти позову, оскільки вина водіїв є обопільною, тому свої зобов»язання ними було виконано шляхом перерахування суми в 25 000 грн. на адресу позивача, зазначивши, що визначена суми до виплати страхового відшкодування розрахована без висновку експерта на власний розсуд позивачем, а відтак підстав для задоволення позову немає. Відповідач 2 в судове засідання не з»явився, але направив до суду письмові заперечення проти позову, де зазначив про завищену оцінку пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Тойота» без зниження суми в розмірі ПДВ. Вказав про невиплату йому страхового відшкодування позивачем внаслідок пошкодження належному йому автомобіля. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 14.08.2014 року на перехресті вулиці Ковпака-Калініна в с.М.Михайлівка Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керував застрахованим автомобілем «Тойота» та транспортного засобу «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача 2 -[PERSON] При цьому, постановою Печерського районного суду м.Києва від 06.11.2014 року було встановлено вину [PERSON] у вчиненні вказаного ДТП шляхом не дотримання ним вимог п.п.2.3., 16.11 ПДР України, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.(а.с.14-15) Між тим, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2014 року було встановлено вину іншого водія [PERSON] у вчиненні вказаного ДТП шляхом не дотримання ним вимог п.п.2.3б, 12.1 ПДР України, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. (а.с.16) У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно положень ст.8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась, із настанням якої виникає обов»язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У відповідності до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З огляду на настання страхового випадку у вигляді ДТП, у позивача виник обов»язок виплати страхового відшкодування власнику пошкодженого в ДТП автомобіля «Тойота» д.н.з.[NUMBER] за умовами укладеного 26.03.2014 року між ПАТ «Простострахування» та [PERSON] договору добровільного страхування за №ПК №007094 (а.с.4-5). Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума ), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Згідно п.п.1.9.1 укладеного договору страхова сума для застрахованого транспортного засобу внаслідок пошкодження становить - 450 000 грн., а сума страхового платежу була розбита для позивача шляхом їх сплати частинами за певний період часу (п.1.14). Як вбачається з умов договору, відповідач 1 виконав умови договору щодо сплати чергового страхового платежу у зв»язку з чим позивач повинен виплатити йому страхове відшкодування у разі настання страхового випадку. Згідно звіту №405/100776 з оцінки транспортного засобу від 19.08.2014 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] становить - 405 000 грн., але згідно розрахованого у відповідності до Правил страхування страхового відшкодування за №100776 від 06.10.2014 року до виплати належить - 116 300 грн. За наслідками звернення вказаного автомобіля [PERSON] платіжним дорученням від 07.10.2014 року за №27657 останній було виплачено страхове відшкодування в розмірі - 106 290 грн. (а.с.49). При цьому, кошти в розмірі - 10010 грн. було вирахувано із загальної суми страхованого відшкодування - 116 300 грн. в рахунок погашення недоплаченої частини страхової премії шляхом взаємозаліку із АТ «Просто-страхування», що підтверджується актом за №100776 від 06.10.2014 року (а.с.48). Таким чином, витрати позивача з виплати страхового відшкодування становлять кошти в розмір - 116 300 грн. Згідно ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За умовами ч.1 ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, то цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП застрахована згідно полісу №АІ/6901826 в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», до якого позивач і звертався за поверненням частини виплаченого страхового відшкодування в межах ліміту - 50 000 грн., оскільки як вже зазначено вище, вказане ДТП сталось внаслідок порушення обома водіями Правил Дорожнього руху, тобто має місце їх обопільна вина у його вчиненні. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно положень ст.36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов»язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Таким чином, з відповідача 1 - ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача підлягає стягненню сума в межах ліміту страхового відшкодування за винуватця ДТП [PERSON] згідно полісу №АІ/6901826 в розмірі - 50 000 грн., але з наданих представником відповідача 1 вбачається, що до винесення судом вказаного рішення ними добровільно було виплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі - 25 000 грн. (платіжне доручення №36747 від 29.10.2015 року), а відтак з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача підлягає стягненню в порядку регресу лише - 25 000 грн., а відтак позов підлягає до часткового задоволення. У відповідності до вимог ст.1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки ліміт страхової виплати страховика менший, ніж половина від виплаченої позивачем суми страхового відшкодування, а тому, враховуючи вимоги ст.. 1194 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2 [PERSON] на користь позивача в порядку регресу виплачену суму страхового відшкодування в розмірі - 8150 грн. (116300 грн. : 2 = 58150 - 50000 грн. = 8150 грн.) Посилання відповідача 2 на необхідність зменшення судом при стягнення з нього сум страхового відшкодування на суму ПДВ суд вважає помилковими, оскільки кошти страхового відшкодування власнику автомобіля «Тойота» д.н.з.[NUMBER] було виплачені особисто, а не на рахунок організації з ремонту автомобіля (а.с.49). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути на користь позивача кошти судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме з відповідача 1 в розмірі - 250 грн., а з відповідача 2 в сумі - 81,50 грн., який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved