Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач ПАТ КБ „ПриватБанк подало до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованість у розмірі 16505 гривень 58 копійок за кредитним договором №CVXRRX34090216 від 04.06.2007 року, яка складається: 6901 гривня 78 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом, 8341 гривня 63 копійки пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штрафи: 500 гривень фіксована частина, 762 гривні 17 копійок процентна складова. Стягнути судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок. 17 травня 2012 року Кельменецьким районним судом було винесено рішення по цивільній справі за позовом ЗАТ КБ „ПриватБанк до [PERSON], згідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк 18106 гривень 10 копійок в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору CVXRRX34090216 від 04 червня 2007 року. Рішення суду набрало законної сили. Згідно цього рішення суду заборгованість відповідачки по кредитному договору CVXRRX34090216 від 04 червня 2007 року на 15.03.2012 року складала 21624 гривні 82 копійки, а саме заборгованість по тілу кредиту склала 4031 гривня 32 копійки, заборгованість по відсотках 10043 гривні 46 копійок, 6044 гривні 10 копійок пеня, 1505 гривень 94 копійки штрафи. Ухвалою суду від 06 жовтня 2015 року провадження у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк заборгованості по відсотках та пені за період до 15 березня 2012 року на суму 6093 гривні 35 копійок закрито. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що отримала кредит в сумі 7000 гривень. Загальна сума кредиту була до 9000 гривень. [PERSON] сплачувала кошти за кредитом протягом двох років. У звязку з проблемами не завжди сплачувала платежі своєчасно в повній сумі. Всього сплатила біля 13000 гривень. Згідно рішення суду з [PERSON] на користь банку стягнули 18000 гривень. За погодження з банком [PERSON] сплатила 5700 гривень. Працівники банку сказали більше не платити. Через два місяці [PERSON] отримала лист з вимогою сплатити 1473 гривні і їй пообіцяли, що договір буде закритий. [PERSON] сплатила цю суму і працівники банку сказали їй, що договір закритий. Всього [PERSON] заплатила банку 19397 гривень. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] про зменшення пені. [PERSON] також пояснила, що має грижу хребта, утримує внука та доглядає за хворою знайомою. Представник позивача в судове засідання не зявилася. До позовної заяви додано клопотання у якому представник позивача [PERSON] просить розглянути справу без участі представника позивача. Судом досліджено наступні докази: розрахунок заборгованості за договором № CVXRRX34090216 від 04.06.2007 року станом на 07.07.2015 року, копія заяви позичальника № CVXRRX34090216 від 04.06.2007 року, копія умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), копія рахунку-фактури №175 від 04.07.2007 року, копію листа ПАТ КБ „ПриватБанк №30.1.0.0/2-120626/1303 від 05.07.2012 року. В судовому засіданні також було досліджено цивільну справу №2-229/12 за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості. Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк, яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк та відповідачкою [PERSON] 04.06.2007 року був укладений кредитний договір № CVXRRX34090216, згідно якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 9156 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.06.2009 року. Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно зазначеного вище договору відповідачка зобовязалася щомісячно сплачувати щомісячні платежу за кредитом. Проте, відповідачка порушила свої зобовязання за договором та не сплачувала щомісячно встановлені договором платежі. В зв'язку з такими порушеннями договору позивач звернувся до суду з із позовом і згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 17.05.2012 року по цивліьінй справі №2-229/12 з відповідачки [PERSON] було стягнуто 18106 гривень 10 копійок в рахунок заборгованості за кредитом, в тому числі заборгованості по процентах, пені та штрафах за період до 15 березня 2012 року. Дане рішення суду набрало законної сили. Таким чином є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В зв'язку з цим ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2015 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках, заборгованості по пені в сумі 6044 гривні 10 копійок за період по 15.03.2012 року. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема процентів згідно договору та інфляційних втрат. Таким чином, з моменту ухвалення рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 17.05.2012 року по справі №2-229/12 про стягнення заборгованості з відповідачки, за вказаним вище кредитним договором грошові зобов'язання між позивачем та відповідачкою не припинилися, і відповідачка має заборгованість по процентах в сумі 6901 гривня 78 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також відповідачці за період з 15.03.2012 року по 07.07.2015 року була нарахована пеня в сумі 1701 гривня 73 копійки. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вказаного вище кредитного договору проценти були встановлені в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачка в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовилася від своїх зобовязань за договором позики грошей, порушила свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка [PERSON] своєчасно виконала своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушувала умови договору, а відповідачка не надала відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст.. 625 та ст.1049 Цивільного кодексу України вона в повному обсязі виконала свої зобовязання за кредитним договором.. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів не підлягають задоволенню, так як не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки ч.2 ст.625 ЦК України передбачена можливість отримання позивачем після рішення суду про стягнення основної суми заборгованості лише суми боргу, процентів та інфляційних втрат. Дані висновки суду узгоджуються з п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин. Крім того, позивач та його представники в порушення ст..60 ЦПК України не надали суду доказів, які б давали підстави для нарахування штрафів. Зокрема відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту штраф передбачений за порушення строків платежів і дані штрафи були стягнуті рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 17 травня 2012 року, а після винесення рішення суду та закінчення строку договору відповідачка не зобов'язана вносити строкові платежі, відповідно, нарахування штрафу за таке порушення є безпідставним. Щодо заборгованості з пені, то відповідачка заявив клопотання про зменшення розміру пені. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, законодавцем передбачено дві підстави для зменшення неустойки за рішенням суду: 1) значне перевищення розміру збитків та 2) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що з відповідачки рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 17 травня 2012 року стягнуто 4031 гривню 60 копійок пені. Розмір неустойки у вигляді пені в сумі 1701 гривня 73 копійки, враховуючи , що з відповідачки вже стягнуто пеню в сумі 4031 гривня 60 копійок і відповідачка повністю погасила заборгованість по тілу кредиту до 26 червня 2012 року в даному випадку є несправедливим. Таким чином, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем і стягнути з відповідачки неустойку в розмірі 500 гривень, оскільки відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON] підлягає задоволенню частково і з відповідачки слід стягнути на користь позивача 500 гривень у вигляді пені, а в решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача ПАТ КБ Приватбанк слід стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 7 гривень 37 копійок пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509,525,526,551,599,611,612,625,629,1046 - 1050 Цивільного кодексу України

Outcome: partial