Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ ПриватБанк, в особі представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що у відповідності до умов Кредитного договору (без номеру), укладеного між сторонами 23 вересня 2013 року, банк надав відповідачу кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком відповідний договір. В звязку з порушенням взятих на себе зобов?язань відповідач допустив заборгованість по даному договору, а тому, станом на 31 грудня 2017 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 23181, 20 грн., з яких заборгованість по кредиту складає 1374, 96 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 19761, 75 грн., 464, 43 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1080, 06 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути на свою користь, крім того, і понесені ним судові витрати по справі. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2018 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як вбачається з письмової розписки від 06.03.2018 року, відповідач [PERSON] отримав в приміщенні Борщівського районного суду ухвалу про відкриття провадження у справі з доданими до неї документами, однак у визначений в ухвалі строк відзиву щодо позову не подав. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 23 вересня 2013 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір про надання банком останньому грошових коштів у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов»язань за договором, на вимогу банку, - виконати зобов»язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором більш на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову. Однак, відповідачем [PERSON] не виконуються зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом. Згідно поданого розрахунку заборгованості станом на 31 грудня 2017 року заборгованість по наданому кредиту [PERSON] становить 23181, 20 грн., з яких заборгованість по кредиту складає 1374, 96 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 19761, 75 грн., 464, 43 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1080, 06 грн. штраф (процентна складова). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилося, та сплати процентів, належних йому. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2013 року у сумі 23181, 20 грн., а також понесені судові витрати. На підставі ст.ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved