Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 27.08.2011 року, вказуючи, що 27.08.2011 року відповідач надав позивачу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», яка одночасно із Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами є кредитним договором. Згідно заяви відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2000 грн. на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором, відповідач в свою чергу не надав банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору. Таким чином, станом на 31.12.2017 року сума заборгованості за кредитом складає 14969 грн. 61 коп. Добровільно відповідач розрахуватись не бажає. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що заявлена сума заборгованості за договором кредиту є необґрунтованою, такою, що суперечить вимогам як самого договору, так і діючому законодавству, вважав, що оскільки останній платіж ним було проведено у 2011 році право вимоги позивача виникло з початку 2012 року, у звязку з чим просив застосувати строк позовної давності та відмовити з цієї підстави у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.08.2011 року відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» та погодився, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Відповідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. на платіжну карту зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з щомісячним, до 25 числа місяця, наступного за звітним, погашенням кредиту. В порушення п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач не сплачує позивачу гроші в рахунок погашення кредиту та процентів. З розрахунку заборгованості за вказаним договором який надано банком вбачається, що станом на 31.12.2017 року відповідач має перед позивачем заборгованість в загальній сумі 14969 грн. 61 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1240 грн. 13 коп.; відсотків за користування кредитом в сумі 10981 грн. 61 коп.; пені та комісії в загальній сумі 1558 грн. 84 коп. та штрафів в загальній сумі 1189 грн. 03 коп. В судовому засіданні відповідач підтвердив факт отримання кредитних коштів, користування кредитною карткою та сплатою відсотків до кінця 2012 року, пояснивши, що починаючи з 2013 року жодних операцій по карті не здійснював, при цьому заперечував отримання будь-яких повідомлень банку про зміну умов кредитування та зміни процентної ставки. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню, у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Вказані положення також закріплені у п.1.1.3.2.2. та п.2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». З матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення договору з 27.08.2011 року позивачем з 01.09.2014 року була змінена процентна ставка до 34,80% на рік на суму заборгованості, а з 01.04.2015 року змінена до 43,20% на рік на суму заборгованості. Відповідно до вимог ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Відповідно до п.1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право на зміну Тарифів, при цьому Банк зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови. Згідно п. 1.1.3.1.9. Умов та Правил надання банківських послуг, Банк зобовязаний не рідше одного разу на місяць способом, який вказаний у Заяві, надавати держателю виписки про стан Картрахунків. При підключенні держателя до системи INTERNET-banking (ПРИВАТ 24) надання виписок здійснюється через вказаний комплекс. При підключенні держателя до комплексу Mobile-banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлення. Однак, у заяві-анкеті, копія якої додана до позову, спосіб надання виписки про стан Картрахунку не вказаний. В судове засідання представником позивача не надано доказів того, що Банк повідомив відповідача про зміну процентної ставки за кредитним договором та відповідач таке повідомлення отримав. За таких обставин підстав для застосування підвищеної процентної ставки немає. Отже, за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2017 року підлягає застосуванню відсоткова ставка у 30% річних. Таким чином, суд не може прийняти як належний доказ надані Банком розрахунки заборгованості процентів за користування кредитом у розмірі 10981 грн. 61 коп.; пені та комісії в загальній сумі 1558 грн. 84 коп. та штрафів в загальній сумі 1189 грн. 03 коп.. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по процентам відповідача перед Банком станом на 31.12.2017р. становить 2148 грн. 89 коп. (1240 грн. 13 коп. (заборгованість за тілом кредиту) х 30% : 360 днів х 1217 днів (кількість днів, за яку нараховується заборгованість, а саме з 01.09.2014р. по 31.12.2017р.)) + 895 грн. 38 коп. (раніше нараховані проценти за користування кредитом). Крім того, Умовами кредитного договору, а саме п.1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг було передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з п.1.1.5.32 Умов та Правил надання банківських послуг сторонами передбачено сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення зокрема за несвоєчасну сплату платежів за будь-якими з грошових зобовязань. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положенням ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст.417 ЦПК України є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що розмежування пені та комісії відсутнє. У зв'язку з чим не можливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії, яку просить стягнути позивач. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам Частиною 1 ст.44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, а також зважаючи на норми ст.61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити, стягнувши штраф передбачений Умовами. Процентна складова штрафу розраховується за наступною формулою: (заборгованість за тілом кредиту + заборгованість за відсотками) х 5%, та становить 169 грн. 45 коп.((1240 грн. 13 коп. + 2148 грн. 89 коп.) х 5%). Отже, загальна сума заборгованості відповідача за Договором станом на 31.12.2017р. становить 4058 грн. 47 коп., до якої входять: 1240 грн. 13 коп. - заборгованості за кредитом; 2148 грн. 89 коп. - заборгованості по відсоткам; штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 169 грн. 45 коп. (процентна складова). Що стосується спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, то необхідно зазначити наступне. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 визначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month). Вивчивши матеріали справи, судом встановлено що відповідачем здійснювалися операці по карті протягом 2011-2015 років, останній платіж здійснено у червні 2015 року, тобто вимога позивача про стягнення заборгованості заявлена в межах трирічного строку позовної давності, в звязку з чим суд не приймає до уваги заперечення відповідача та заяву про застосування строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх доказів, що відповідач був повідомлений належним чином про зміну процентної ставки за кредитним договором та не долучено деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, отже вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 475 грн. 74 коп. пропорційно до розміру задоволених вимог позивача.

Outcome: partial