Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач ПАТ «Українська страхова компанія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, в обґрунтування якого зазначив наступне. 17.03.2014 року між КС «Українська кредитна спілка» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6997К, згідно з яким позивач надав Позичальнику, а Позичальник прийняв у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі на умовах, встановлених цим договором, з дотриманням вимоги повернення коштів та сплати процентів у визначені договором строки, у розмірі 8 000 гривень, строком на 24 місяців з 17.03.2014 року по 17.03.2016 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 відсотків річних. 25.03.2014 року між ПАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» було укладено договір добровільного страхування кредитів № 02-01, предметом якого є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», позивач здійснює страхування кредитного ризику за кредитними договорами, укладеними між позичальниками та КС «Українська кредитна спілка». У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем [PERSON] зобов`язань по кредитному договору за нею утворилася заборгованість. Позивачем у зв`язку із настанням страхового випадку, на підставі страхового акту № 217кр від 08.10.2018 року здійснено виплату страхового відшкодування на корить КС «Українська кредитна спілка» у розмірі 14 580 гривень. За викладених обставин, позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 14 580 гривень в порядку регресу та стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 гривні. Ухвалою суду від 09.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило, відзиву на позов не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.03.2014 року між КС «Українська кредитна спілка» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6997К, згідно з яким позивач надав Позичальнику, а Позичальник прийняв у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі на умовах, встановлених цим договором, з дотриманням вимоги повернення коштів та сплати процентів у визначені договором строки, у розмірі 8 000 гривень, строком на 24 місяців з 17.03.2014 року по 17.03.2016 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 відсотків річних. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріалами справи підтверджено, що умови кредитного договору КС «Українська кредитна спілка» були виконані у повному обсязі шляхом надання кредитних коштів позичальнику, відповідно до платіжного доручення № 15916 від 17.03.2014 року. Відповідно до розрахунку за кредитним договором (а.с. 27), у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором №6997К 17.03.2014 року, станом на 09.10.2018 року склала 14 580 гривень. Зазначений розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, та не надано даних щодо повернення кредитних коштів. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 25.03.2014 року між ПАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» було укладено договір добровільного страхування кредитів № 02-01, предметом якого є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», позивач здійснює страхування кредитного ризику за кредитними договорами, укладеними між позичальниками та КС «Українська кредитна спілка». Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та вважає підтвердженим факт настання страхового випадку, передбаченого умовами договору № 02-01 від 25.03.2014 року, що підтверджується страховим актом № 217кр від 08.10.2018 року (а.с. 28). Згідно з платіжним дорученням № 495 від 09.10.2018 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь КС «Українська кредитна спілка» у розмірі 14 580 гривень (а.с. 29). Розмір шкоди, завданої КС «Українська кредитна спілка», та її перерахування позивачем на користь КС «Українська кредитна спілка» позивачем підтверджено належними і допустимими письмовими доказами, які не спростовані відповідачем та не викликають сумнівів у своїй достовірності і достатності. Відповідачем розмір завданої шкоди не спростовано та не надано заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини, та не надано даних щодо відшкодування заподіяної шкоди. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За таких обставин, у позивача, який відшкодував шкоду, завдану відповідачем, виникло право зворотної вимоги до нього, а останній не виконавши такий обов`язок порушує права позивача, які підлягають захисту судом. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження підстав для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку регресу, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для її стягнення. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума страхового відшкодування відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по її сплаті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Українська страхова компанія» до [PERSON] про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 14 580 гривень є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 гривень.

Outcome: approved