Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи тим, що 01.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/10-01/74/17528 за умовами якого останній відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 65 975,00 доларів США строком до 01.08.2027 року із сплатою 13,00 % річних. В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 01.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки, передано в іпотеку кв.[ADDRESS] Київської області, яка належить на праві приватної власності іпотекодавцю. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, 15.12.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі №357/15952/15-ц , відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/10-01/74/17528 у розмірі 54 709,23 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1 439 257,60 грн.. Рішення суду набрало законної сили 26.12.2016 року. Позичальник судове рішення не виконує. Станом на 27.06.2017р. заборгованість за кредитним договором №014/10-01/74/17528 становить 19 934,62 доларів США ( 519 029,85 грн.), заборгованість за відсотками 18 926,10 доларів США (492 771,41 грн.), у тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 18 840,90 доларів США (490 553,09 грн.). В рахунок погашення заборгованості у сумі 38 860,72 доларів США ( в еквіваленті НБУ на дату розрахунку 1 011 801,26 гривень) за кредитним договором №014/10-01/74/17528 від 01.08.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], загальною площею 36,3 кв.м., складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 18,7 кв.м., коридору, кухні, ванної кімнати, туалету, шафи, є лоджія, належить [PERSON] (РНОКПП:[NUMBER]) на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Білоцерківською державною нотаріальною конторою 15 грудня 2001 року за реєстровим № 6-4343 і зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації за №13294, книга №120 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №19739722. - шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою ніж 387 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати на сплату судового збору у розмірі 1762,00 грн. В судове засідання представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про місце, час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, з заявами чи клопотаннями до суду не звертались. Вирішуючи по суті даний спір судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/10-01/74/17528 за умовами якого останній відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 65 975,00 доларів США строком до 01.08.2027 року із сплатою 13,00 % річних.(а.с.20-23). В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 01.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки, передано в іпотеку кв.[ADDRESS] Київської області, яка належить на праві приватної власності іпотекодавцю (а.с.32-39). У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, 15.12.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі №357/15952/15-ц , відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/10-01/74/17528 у розмірі 54 709,23 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1 439 257,60 грн.. Рішення суду набрало законної сили 26.12.2016 року (а.с.87). Позичальник судове рішення не виконує. Станом на 27.06.2017р. заборгованість за кредитним договором №014/10-01/74/17528 становить 19 934,62 доларів США ( 519 029,85 грн.), заборгованість за відсотками 18 926,10 доларів США (492 771,41 грн.), у тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 18 840,90 доларів США (490 553,09 грн.) (а.с.10-14). Згідно висновку про вартість майна від 23.04.2018 року, складеного експертом [PERSON] (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності 322/18 від 10.04.2018 року), середня ринкова вартість іпотечного майна складає 387 000,00 грн. (а.с.44-86). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Правовідношення, які виникли між сторонами регулюються пар.6 главою 49 «Забезпечення виконання зобов'язання», пар. 2 Главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Книги п'ятої Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV, зокрема ч.1 ст. 33, якої визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Яку передбачено у ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» ). Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України закріплено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суть іпотеки, як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань, полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду. Згідно частин 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідачі не надали суду жодного доказу на підтвердження належного виконання зобов'язань перед позивачем, розрахунок суми утвореної заборгованості наданий позивачем не спростували, як і не навели мотивів та підстав для відмови у задоволенні заявлених вимог. При цьому положенням ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно з ч.5 ст.38 цього ж Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. За правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку » у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст.38,39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього Закону. Згідно з ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедурні продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Визначаючи ціну продажу предмета іпотеки за правилами з ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», суд враховує, що в матеріалах справи відсутня згода між іпотекодавцем і іпотекодержателе щодо ціни предмета іпотеки. Однак, в матеріалах справи міститься звіт про оцінку предмета іпотеки експертом, де визначено вартість на рівні 387 000,00 грн.. Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів заявлені позовні вимоги. При цьому суд враховує, що законодавець не забороняє позивачу отримати і рішення про стягнення заборгованості за кредитом, і рішення про стягнення предмету іпотеки і це не свідчить про подвійність стягнення з боржника (ВССУ у справі № 6-11043св14). Враховуючи встановлені обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачем понесено 1762,00 грн. витрат на сплату судового збору, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 881,00 грн..

Outcome: approved