Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Подільського районного суду м. Києві з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 17.03.2006 року в розмірі 1 834 499, 41 грн., посилаючись на неналежне виконання умов договору та не повернення коштів у повному обсязі. Представник позивача Подольська О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просила у задоволенні позовних вимог відмовити на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України, в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. У відповідності до п. 4.5 кредитного договору від 17.03.2006 року строк виконання зобов'язань, за умовами якого у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Вона повністю перестала виконувати зобов'язання за договором починаючи з 2009 року. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.03. 2006 року між сторонами було укладено договір кредиту № 42.06-07/036, відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 58 094, 00 доларів США , строком до 16.03.2021 року на умовах, визначених договором кредиту (а.с.16-20). Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором. Згідно з п. 4.4 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.2-3.3.8, 3.3.12-3.3.15 цього договору, порушення позичальником умов договорів, визначених в п. 1.3 цього договору, протягом більше, ніж 5 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно до п. 4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.9-3.3.10 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно до п. 7.4 договору у разі настання обставин, визначених п.п. 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно , позичальник зобов'язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Тобто, такими умовами договору банк встановив термін виконання основного зобов'язання, фактично змінив термін виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Уразі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст.530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Таким чином, умовами договору визначено погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів - місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Так, згідно наданого розрахунку, станом на 23.11.2015 року (з позовом звернулись до суду в лютому 2016 р.) сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором від 17.03.2006 року становить 1 834 499,41 грн., яка складається із:заборгованості по кредиту в розмірі 46 466,00доларів США (1 114 467,31 грн.); заборгованість по відсоткам в розмірі30 020,63доларів США (720 032,10 грн.) (а.с. 6-15). Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, починаючи з 08.04.2009 року відповідачем жодної проплати не здійснювалось, до суду звернулись тільки в лютому 2016р. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (ст. 257 ЦК України). Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. При цьому, якщо боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року (у справі №6-31цс15), №6-20цс14 від 19.03.2014р. Судам необхідно встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу строку позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Отже, переривання строку позовної давності, як і визнання свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання такої давності. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язань та зумовлює перебіг позовної давності. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі №6-2251цс16. Отже, враховуючи заяву відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, на підставі ст. 267 ЦК України суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором за пропуском строків позовної давності без поважних причин.

Outcome: dismissed