Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач ПАТ КБ « Приватбанк «звернувся до суду із позовом до [PERSON], де прохає стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 13284,34 грн. за кредитним договором № б/н від 30.07.2007 року, яка складається з наступного: -3677,55 грн. заборгованість за кредитом; -7299,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -1198,69 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 грн. штраф ( фіксована частина) -608,78 грн. - штраф ( процентна складова), та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначали, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.07.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взятих на себе зобовязань не виконує, а тому станом на 29 лютого 2016 року заборгованість складає 13284,34 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. У судове засідання представник позивача не з»явився направивши до суду клопотання з проханням слухати справу у їх відсутність позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити. Адвокат в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечував, прохав в задоволенні позову відмовити,посилаючись на сплив строку позовної давності. Вважає , що умови договору є несправедливими , оскільки період обрахування заборгованості за кредитом та процентами значно перевищує терміни позовної давності . Заборгованість за процентами становить майже 200% від суми непогашеного кредиту , а така умова є несправедливою і містить істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду відповідача. Дослідивши матеріали справи, надані докази, та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір б/н від 30.07.2007 р., відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взятих на себе зобовязань не виконує, а тому станом на 29 лютого 2016 року заборгованість складає 13284,34 грн., а саме: -3677,55 грн. заборгованість за кредитом; -7299,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -1198,69 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 грн. штраф ( фіксована частина) -608,78 грн. - штраф ( процентна складова), та судові витрати. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованість за кредитом, відповідач порушує зобовязання за даним договором. Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє вину сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином. Представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності. Суд вважає, що до даних правовідносин неможливо застосувати строк позовної давності. 25.11.2013 р. відповідач приєднався до нових Умов та Правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної заяви-анкети . Відповідно до п.1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг сторони узгодили збільшений строк позовної давності по стягненню кредиту , відсотків , винагород , неустойки -50 років. Строк перевипущеної картки до останнього дня 07.2017 р. Позивач же звернувся до суду з позовом 29.03.2016 р. Таким чином , позивачем не пропущений строк позовної давності. Посилання представника відповідача на той факт , що він отримав споживчий кредит є безпідставним , оскільки кредит був виданий у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку без зазначення цільового призначення. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved