Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приват банк» звернулвя до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що 21.03.2007 року між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% річних. Однак, всупереч договірним зобов'язанням, у встановлені строки позичальником не повернуто належні грошові кошти, в результаті чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. У зв'язку з цим сума боргу станом на 30.09.2013 рік складає 26 281,50 грн., яку і просили стягнути з [PERSON] на користь банку, а також судовий збір. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Круподерова О.В. надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, вимоги позовної заяви підтримала повністю, зазначила, що з умов та правил надання банківських послуг укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що якщо договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про зупинення дії договору, він автоматично продовжується на той саме строк, а тому просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Із наданого заперечення вбачається, що [PERSON] проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечує, оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» необґрунтовані та сплинули строки позовної давності пред'явлення вимог за кредитним договором. Зазначив, що під час оформлення універсальної платіжної кредитної картки «Голд» він підписував заяву від 21.03.2007 року на видачу картки, в якій строк дії та термін дії кредитного ліміту встановлено 12 місяців, тобто до березня 2008 року. Також він ознайомлювався з Умовами та правилами надання банківських послуг, де на кожному аркуші яких він вказував свої прізвище, ім'я, по батькові, після чого ставив підпис та дату, яка співпадала з датою підписання Заяви. Додані позивачем до позовної заяви копії Умов не мають його підпису та дати їх складання, також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви. Тобто, вважає, що це не та редакція тексту Умов, з якою він був ознайомлений під час укладення кредитного договору. Тому наданий позивачем текст Умов є недопустимим доказом погодження сторонами викладених в них суттєвих умов кредитного договору. В березні 2007 року під час оформлення Заяви він уважно ознайомлювався з Умовами перед їх підписанням і пам'ятає, що там було зазначено, що строк дії карт миттєвого випуску подовженню не підлягає. Застережень щодо подовження строків позовної давності згідно ст. 259 ЦК України у його Заяві не міститься, як не містилося їх і в підписаних ним в 2007 році Умовах. Строк виконання зобов'язань за кредитним договором згідно Заяви встановлений до березня 2008 року. Вважає, що саме з цієї дати розпочав перебіг строк позовної давності щодо вимог позивача. Також вказав, що в березні 2008 року він не продовжував строку дії договору, нову кредитну карту після березня 2008 року не отримував. Враховуючи викладене, просив застосувати до правовідносин сторін, що склалися, строк позовної давності. Представник відповідача за договором адвокат [PERSON] підтримала заперечення відповідача, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченні, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки строк позовної давності за вимогами банку сплинув. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, відповідача, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до заяви відповідача 21.03.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав йому кредитний ліміт у сумі 10 000 гривень за карткою [NUMBER]. Базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору склала 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігався з терміном дії кредитної картки, яки складала 2 роки. (а.с. 7). Також відповідача було ознайомлено з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою. З вказаними умовами та правилами відповідач погодився та зазначена заява була підписана сторонами, що не заперечувалося і відповідачем. Однак, всупереч умовам кредитного ліміту та вимогам чинного законодавства України, відповідач не сплатив щомісячні платежі на повернення кредиту у встановлений строк. Відповідно до наданого позивачем розрахунком заборгованості (а.с.4-6) у зв'язку з порушенням зобов'язань станом на 30.09.2013 року відповідач має заборгованість у розмірі - 26 281,50 гривень, з яких: - заборгованості за кредитом - 9 500 гривень; - заборгованості по процентам за користування кредитом - 14 253, 81 гривень; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 800 гривень; - штраф (фіксована частка) - 500,00 гривень, - штраф (процентна складова) - 1227,69 гривень. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. При цьому захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом даний строк застосовується до захисту всіх цивільних прав незалежно від статусу уповноваженого суб'єкта та характеру спірних правовідносин, де відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 259ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Так, на підтвердження заявлених вимог позивач посилався на умови та правила надання банківських послуг, додані до позову, відповідно до умов п. 9.12 яких вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про зупинення дії договору, він автоматично пролонгується на той саме строк (а.с. 10). Проте позивачем не надано доказів про ознайомлення відповідача під підпис саме із доданими позивачем умовами, які повинні бути належно оформлені та відповідно засвідчені. Тобто відсутні відомості про те, з якими саме умовами був ознайомлений відповідач, отже згадані умови не можуть бути покладені в основу рішення. До аналогічного висновку дійшов і Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 20 листопада 2013 року за результатами розгляду справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за касаційною скаргою на рішення та додаткове рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2013 року (а.с. 39-41). Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається із заяви, складеної сторонами, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки, який складає 2 роки (а.с. 7). В даному випадку суд вважає, що перебіг позовної давності починається з 21.03.2009 року, тобто з настанням кінцевого строку дії кредитного ліміту позивач довідався про порушення свого права на отримання боргу, який відповідно до вимог ст. 259 ЦК України закінчився у березні 2012 року. Між тим, до суду з вимогою про стягнення боргу позивач звернувся лише 04.12.2013 року, що вбачається з вхідного штампу суду на позовній заяві. При цьому відомостей, які б свідчили про визнання відповідачем свого боргу перед позивачем, як то погашення заборгованості за отриманим кредитним лімітом - карткою [NUMBER] після закінчення встановленого терміну дії кредитної картки, матеріали справи не містять. З матеріалів справи також вбачається, що будь-яких договорів про реструктуризацію заборгованості між сторонами також не укладалось. Отже, в даному випадку, суд вважає, що перебіг позовної давності починається з 27.09.2007 року, тобто з настанням кінцевого строку повернення споживчого кредиту позивач і довідався про порушення свого права на отримання боргу, який відповідно до вимог ст. 259 ЦК України закінчився у вересні 2012 року. Крім того, судом не знайдено підстав для поновлення або продовження позовного строку, до того ж позивачем не надано відповідної заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду і ним втрачено право на вчинення процесуальної дії, що є підставою для відмови у позові. Таким чином, з урахуванням наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає за необхідне в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], відмовити. На підставі ст. ст. 256, 257, 259, 261 ЦК України та

Outcome: dismissed