Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач подала до суду позов про стягнення аліментів з [PERSON] , аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття та стягнення аліментів за минулий час на утримання сина в розмірі 24000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що вони проживали разом, вели спільне господарство проте офіційно шлюб не зареєстрували. В період проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження сина батьком записаний відповідач по справі. Відповідач не достатньо цікавиться сином, не приймає в достатній мірі участі у вихованні та відмовляється добровільно матеріально допомагати. На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на утриманні позивача. Крім того, зазначила, що в травні 2018 року зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, який було залишено без руху, в зв`язку з чим вважає що нею вживались заходи щодо отримання від відповідача аліментів на утримання сина. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, про день, час та місце слухання справи, надала клопотання про слухання справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про день, час та місце слухання справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач проживали у цивільному шлюбі від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьками якого записі сторони по справі (а.с. 9). Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з матір`ю та перебуває на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дитини в повній мірі не надає. Обов`язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для часткового задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, а саме аліменти слід стягнути в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів за минулий період з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів за минулий період не вбачається. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial