Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2009 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні; -до лютого 2019 року вони проживали в будинку матері відповідача; -у грудні 2018 року стан її здоров`я почав погіршуватись і внаслідок цього почали погіршуватися і їх відносини, які остаточно припинилися у середині лютого 2019 року; -на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено; -за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає; -судячи з поведінки відповідача, їх погляди на сімейне життя є діаметрально протилежні, у неї розвинулась неприязнь до нього, втрачено почуття любові та поваги; -вона вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати; -за час спільного проживання між ними виникали сварки та непорозуміння, в наслідок чого вони втратили почуття любові один до одного; -неповнолітні діти є здоровими, проживають разом з нею, знаходяться на її утриманні та вихованні; -відповідач з дітьми практично не спілкується, грошові кошти на їх утримання надає дуже рідко і у малому розмірі; -її матеріальний стан значно погіршився, їй досить важко самостійно матеріально утримувати дітей;\~\~\~\~ -відповідач є здоровим, працює в Закарпатському обласному театрі драми та комедії, веде весілля та корпоративи, а тому має великі доходи; -відповідач інших утриманців не має, значну частину заробітків отримує на руки без їх офіційного оприбуткування, а тому визначити розмір його щомісячного заробітку не є можливим; -судячи зі слів відповідача та кількості грошей, які ним витрачалися під час їх спільного сімейного проживання, його заробіток щомісячно складає суму еквівалентну 1000 доларів США; -у серпні вересні 2019 року матір`ю відповідача надавалися грошові кошти в сумі 4000грн. для підготовки дітей до школи, звернулася до суду з позовом та просить: шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 3000грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовну вимогу в частині розірвання шлюбу визнала повністю та не заперечувала проти його розірвання. Позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі по 3000грн. на кожну дитину щомісячно заперечувала, вважала, що аліменти мають бути призначені в розмірі 1/2 частки від усіх видів доходів на утримання двох дітей, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повнолітнього віку, посилаючись на обставини, наведені відповідачем у поданому ним 21 серпня 2020 року відзиві /а.с.26-29/. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 19 вересня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем, що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.8/, свідоцтвами про народження дітей /а.с.13-14/, не заперечується позивачем та представником відповідача у судовому засіданні. З 13 серпня 2020 року відповідач [PERSON] працює за трудовим договором у ФОП [PERSON] та має щомісячний дохід в розмірі 4800грн. /а.с.35-38/. Відповідач [PERSON] у січні 2020 року хворів на лівосторонню пневмонію, після чого йому рекомендовано санаторно-курортне лікування /а.с.39-44/. Позивач вказує, що: -на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено; -за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає; -судячи з поведінки відповідача, їх погляди на сімейне життя є діаметрально протилежні, у неї розвинулась неприязнь до нього, втрачено почуття любові та поваги; -вона вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати; -за час спільного проживання між ними виникали сварки та непорозуміння, в наслідок чого вони втратили почуття любові один до одного. Ці обставини не спростовуються відповідачем у своєму відзиві та представником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідач в своєму відзиві, а його представник [PERSON] - в судовому засіданні позовну вимогу про розірвання шлюбу визнали повністю. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони примиритися не бажають, обидва згідні на розірвання шлюбу, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам і позивача, і відповідача. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказала позивач у своєму позові: її матеріальний стан значно погіршився, їй досить важко самостійно матеріально утримувати дітей; неповнолітні діти є здоровими; відповідач є здоровим, працює в Закарпатському обласному театрі драми та комедії, веде весілля та корпоративи, а тому має великі доходи; відповідач інших утриманців не має, значну частину заробітків отримує на руки без їх офіційного оприбуткування; судячи зі слів відповідача та кількості грошей, які ним витрачалися під час їх спільного сімейного проживання, його заробіток щомісячно складає суму еквівалентну 1000 доларів США, а тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 3000грн. на кожну дитину щомісячно, але ніяких доказів цих обставин суду не надала. Відповідач у своєму відзиві вказав, що: -він звільнився з Закарпатського обласного театру 08.01.2020; -на даний час він згідно трудового договору від 13.08.2020 працює у ФОП [PERSON] та має стабільний дохід в розмірі 4800грн. щомісячно, іншими видами діяльності він не займається, підприємцем не зареєстрований; -його стан здоров`я не дозволяє виконувати йому важку працю після перенесення у січні 2020 року важкої пневмонії, йому рекомендовано санаторно-курортне лікування; -він згідний та має можливість сплачувати аліменти на утриманні дітей в розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів.\~ Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -позивач не надала суду ніяких доказів свого заробітку /доходу/; -сторони мають двох неповнолітніх дітей віком 9 та 10 років; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2021 року 2395грн.; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2021 року не може бути меншим, ніж 1197грн.50коп.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час 2395грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -позивачем не надано суду жодних доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі по 3000грн. на кожну дитину щомісячно; -відповідачем надано суду докази того, що з 13 серпня 2020 року він працює за трудовим договором у ФОП [PERSON] та має щомісячний дохід в розмірі 4800грн., суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - в розмірі по 1200грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивача аліменти по 1200грн. на кожну дитину щомісячно, не встановлено. Згідно квитанції №0.0.1727425812.1 від 5 червня 2020 року /а.с.3/ - позивач при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 840грн.80коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 840грн.80коп., від сплати якого позивач звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial