Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» за первісним позовом звернувся до суду, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованість в розмірі 106000,00 грн. станом на 17.03.2017 року за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року та судові витрати. Первісна позовна заява обґрунтована, тим, що 03.06.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №ZPMWGK0000000069, згідно з яким позивач зобовязався надати відповідачу кредит в розмірі 99029 грн. 93 коп. на термін до 03.06.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Однак відповідач свої зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 17.03.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 127206 грн. 41 коп., яка складається з наступного: 36238 грн. 91 коп. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 34130 грн. 17 коп. заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 12255 грн. 15 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 44582 грн. 18 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Також позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 106000 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 36238 грн. 91 коп. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 34130 грн. 17 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 12255 грн. 15 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 23375 грн. 77 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Крім того, в забезпечення виконання зобовязання за договором №ZPMWGK0000000069 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір поруки. Однак поручитель не виконав забезпечене зобовязання. Тому позивач звернувся до суду з позовом про солідне стягнення заборгованості з відповідачів. 23.11.2017 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява від представника позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 03.06.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений кредитний договір №ZPMWGK0000000069 за умовами якого [PERSON] наданий кредит в розмірі 88593 грн. 63 коп. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору Банком у 2011 році на її адресу направлено повідомлення про дострокове повернення залишку по кредиту та штрафних санкцій. У 2012 році ПАТ КБ «Приватбанк» повторно направив на адресу [PERSON] повідомлення про необхідність дострокового повернення залишку по кредиту та штрафних санкцій та вказав, що в разу неповернення грошових коштів буде звернено стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, який надано в іпотеку в якості забезпечення виконання умов кредитного договору. У звязку з тим, що [PERSON] на вимоги Банку своєчасно не сплатила залишок по кредиту, Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.07.2012 року по цивільній справі №320/521/14-ц позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та штрафними санкціями звернуто стягнення на предмет іпотеки. 24 жовтня 2014 року [PERSON] в якості забезпечення зобовязань за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року уклад з банком договір поруки, який позивач за зустрічним позовом вважає недійсним, оскільки договір поруки укладено на підставі кредитного договору та додаткової угоди, строк дії яких закінчився. Тому [PERSON] просить визнати недійсним договір поруки №ZPMWGK0000000069/1 укладений 24.10.2014 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк». 04.12.2017 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічний позов [PERSON], що діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки недійсним обєднано в одне провадження. 06.02.2018 року від ПАТ КБ «Приватбанк» - позивача за первісним позовом на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено в забезпечення виконання кредитного договору від 03.06.2008 року №ZPMWGK0000000069 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. При укладенні договору поруки було дотримано всі передбачені істотні умови договори, які були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами так і прийняті ними як обовязкові умови. Крім того, позивач за первісним позовом просить застосувати строки позовної давності, оскільки договір поруки був укладений ще 24.10.2014 року, а зустрічний позов був поручителем був поданий лише 23.11.2017 року. Внаслідок цього відповідач за первісним позовом пропустив строки позовної давності. Тому позивач за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» просить відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви, а первісну позовну заяву задовольнити в повному обсязі. 13.02.2018 року на адресу суду від представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] надійшли письмові заперечення на відзив, в яких зазначено, що у відзиві на зустрічну позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на правомірність укладення договору поруки та просить застосувати строк позовної давності, однак з цією позицією вони не згодні. В запереченні на відзив на позовну заяву представник відповідача за первісним позовом зазначає, що у звязку з тим, що в червні 2010 року на адресу відповідача за первісним позовом [PERSON] банком надіслано повідомлення нарахування процентів, штрафів та пені не повинно нараховуватись. Крім того зазначено, що у даній справі договір поруки укладався в якості забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, строк дії якого припинився, а це не узгоджується з приписами чинного законодавства та свідчить про те, що договір поруки є нікчемним. Також у запереченнях на відзив зазначено, що в заочному рішенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області вказувалось, що розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором склав 81809 грн. 51 коп. Крім того з 2010 року, на думку представника відповідача за первісним позовом, проценти не повинні були нараховуватись, а тому сума боргу в розмірі 81809 грн. 51 коп. була сплачена. Тому представник відповідача за первісним позовом просить позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року та договором поруки залишити без задоволення, а зустрічний позов задовольнити. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як слідує із первинного позову, зустрічного позову, інших заяв сторін по суді справи, сторони визнають факт укладання кредитного договору від 03.06.2008 року №ZPMWGK0000000069, факт надання кредиту та укладання договору поруки від 24.10.2014 року на забезпечення кредитного договору №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року. Ці обставинами сторонами, що приймали участь у справі, не оспорюються. Як слідує із документів, доданих позивачем за первісним позовом до справи в копіях між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] 03.06.2008 року укладений кредитний договір №ZPMWGK0000000069, згідно з яким позичальник отримала грошові кошти в розмірі 85000 грн. 00 коп. /а.с.13-17/. 22.08.2012 року до кредитного договору №ZPMWGK0000000069 укладена додаткова угода №1 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] /а.с.18-19/. Сторонами змінений графік повернення кредиту. 22.07.2014 року заочним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області (повторним) позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення задоволено в повному обсязі. Зазначеним рішенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року звернено стягнення на будинок, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Лисконоженко, буд. 83 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки /а.с.82-83/. 24.10.2014 року до кредитного договору №ZPMWGK0000000069 укладена додаткова угода №2 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] /а.с.20-22/. Сторонами договору змінений графік платежів, зазначена нова процентна ставка та прощена частина боргу за кредитним договором. У цей же день 24.10.2014 року на забезпечення виконання зміненого кредитного договору №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір поруки /а.с.23/. 14.02.2017 року поручителю [PERSON] банком надіслано повідомлення про порушення зобовязань за договором та утворення заборгованості в розмірі 98901 грн. 54 коп. /а.с. 9-10/. Згідно розрахунку заборгованості за договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року станом на 17.03.2017 загальна заборгованість [PERSON] складає: 127206 грн. 41 коп., яка складається з наступного: 36238 грн. 91 коп. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 34130 грн. 17 коп. заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 12255 грн. 15 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 44582 грн. 18 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Також позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 106000 грн. 00 коп., яка складається з наступного: 36238 грн. 91 коп. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 34130 грн. 17 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 12255 грн. 15 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 23375 грн. 77 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. /а.с. 5-8/. Пунктом 5.5 кредитного договору №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року сторони збільшили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки до 5 років. Згідно з меморіальним ордером №1 від 20.05.2016 року /а.с. 144/ грошові кошти в сумі 79000 грн, що отримані від продажу предмету іпотеки, зараховані на рахунок [PERSON], визначений п.8.2 кредитного договору, для сплати заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року. Як слідує із розрахунку заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року /а.с. 5-8/ останній платіж, що внесений за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року самим позичальником, здійснений 22.07.2015 року в сумі 8000 грн. Оцінивши наведені докази суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року. Суд вважає, що позивач за первісним позовом довів за допомогою належних, достатніх і достовірних доказів той факт, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконує зобовязання за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року. Неналежне виконання грошового зобовязання [PERSON] порушує право позивача за первісним позовом. У задоволенні вимог до поручителя [PERSON] слід відмовити, тому що договір поруки від 24.10.2014 року припинив свою дію на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Позивач за первісним позовом протягом 6 місяців з дня настання права вимоги не пред'явив позов до поручителя. Як слідує із розрахунку заборгованості після укладання додаткової угоди №2 від 24.10.2014 року до кредитного договору №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року /а.с. 5-8/, відповідач [PERSON] сплачувала за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року лише 22.07.2015 року 8000 грн. Платежі за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року у листопаді-грудні 2014, січні- червні 2015, серпні 2015 березні 2017 відповідачем [PERSON] не здійснювалися. При виборі і застосуванні ч.4 ст.559 ЦК України суд враховує висновки, що викладені в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14. Єдиним доводом відповідача [PERSON] проти позову є те, що позивач за первісним позовом своїми письмовими вимогами на адресу відповідача [PERSON] від 31.05.2010 року, 21.06.2010 року та 19.01.2012 року змінив строк повернення кредиту за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року вимагаючи достроково повернути кредит, а відтак позивач не може нараховувати відповідачам проценти і неустойку за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року після настання строку повернення кредиту, а може лише претендувати на кошти, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. Окрім письмових вимог позивача відповідач [PERSON] посилається на те, що строк повернення кредиту змінений заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.07.2014 року яким задоволений позов ПАТ КБ Приватбанк до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки /а.с.82-83/. На підтвердження своїх вимог відповідач надає посилається на такі обставини і надає відповідні їм докази: 1) 31.05.2010 року на адресу [PERSON] банком надіслано повідомлення, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вимагав від позичальника повернути суму кредити в повному обсязі, а також нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання повідомлення /а.с.84/. 2) 21.06.2010 року на адресу [PERSON] банком надіслано повідомлення, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вимагав від позичальника повернути суму кредити в повному обсязі, а також нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання повідомлення /а.с.223/. 3) 19.01.2012 року на адресу [PERSON] банком надіслано повідомлення, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вимагав від позичальника повернути кредит в розмірі 99029 грн. 91 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Також в повідомленні зазначено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» укладено договір іпотеки нерухомого майна. У вимозі зазначено, що в разу невиконання порушеного зобовязання в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги буде прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки /ас.85/. Оцінивши заперечення проти позову відповідача [PERSON] та надані на підтвердження їх докази суд вважає, що відповідач не довів факту зміни строку виконання за кредитним договором №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року. Дійсно позивач надсилав вимоги про дострокове повернення кредиту, але після їх надіслання сторони договору додатковими угодами №1 від 22.08.2012 року та додатковою угодою №2 від 24.10.2014 року до кредитного договору №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року передбачили нові строки повернення кредиту. Остання додаткова угода №2 від 24.10.2014 року, яка мала місце після ухвалення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області заочного рішення від 22.07.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, сторони передбачили, що кредит має бути повернений частинами, що вносяться кожного місяця, в строк з 25.11.2014 року до 25.06.2022 року. Спірні правовідносини врегульовані наступними нормами матеріального права. 1. Ч. 1, 2 ст. 1054, ч.2 ст. 1050, ч.1 ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою цієї статті передбачено, що до\~відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір процентної ставки визначений п.3.1, 8.1 кредитного договору №ZPMWGK0000000069 від 03.06.2008 року. 2. Ч. 1 ст. 626, ч.1 ст. 651, ч. 1 ст. 653 ЦК України. Ч.1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання\~сторін змінюються\~відповідно до\~змінених умов\~щодо предмета,\~місця,\~строків виконання\~тощо. 3. Ч. 1 ст. 611 ЦК України. Ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. На підставі зазначених норм матеріального права суд вирішив спір, що виник між позивачем і відповідачами. Вирішуючи зустрічний позов суд приходить до висновку, що він не підлягає задоволенню. Виключний перелік обставин для визнання правочину недійсним визначений в параграфі 2 Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону глави 16 книги першої ЦК України. Підстави, які зазначені представником відповідача [PERSON] у зустрічному позові, не передбачені цим параграфом для визнання правочину недійсним. Судовими\~витратами,\~які підтвердили\~сторони під\~час розгляду\~справи,\~є витрати\~на сплату\~судового збору,\~що сплачені\~ПАТ КБ\~Приватбанк під\~час предявлення\~позову в\~сумі 1600\~грн,\~а також\~640\~грн судового\~збору,\~що сплачені\~відповідачем [PERSON]\~за подачу\~зустрічного позову.\~Судові витрати\~суд розподіляє\~відповідно до\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial