Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову вказавши наступне. [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву № б/н від 29.04.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] зобовязалася повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки, виконати всі інші зобовязання, згідно умов договору, однак зобовязання за вказаним договором виконані нею не були. Станом на 11.09.2017 року заборгованість за договором становить 27 613 грн. 70 коп., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 20 104 грн. 79 коп., заборгованості за пенею у сумі 6 159 грн. 49 коп., а також штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1 291 грн. 13 коп. (процентна складова). Оскільки відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.04.2010 року загальним розміром 27 613 грн. 70 коп., та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причини неявки не повідомила, відзив не надала. За таких обставин, судом у судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів на підставі статтей 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву № б/н від 29.04.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору Банком були виконані у повному обсязі шляхом надання кредитних коштів позичальнику. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] отримала грошові кошти за кредитним договором у користування, однак нею було порушено умови кредитного договору у звязку з неналежним виконанням грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 11.09.2017 року складає 27 613 грн. 70 коп., з яких: заборгованість по процентам за користуванням кредитом у сумі 20 104 грн. 79 коп., заборгованість за пенею у сумі 6 159 грн. 53 коп., а також штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1 291 грн. 13 коп. (процентна складова), що підтверджується наданим представником позивача розрахунком. Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Беручи до уваги, що умови кредитного договору позичальником не оспорювалися, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови кредитного договору, шляхом неналежного виконання зобовязань за договором. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості позичальником не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені.

Outcome: approved