Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

\~\~ Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про визнання недійсними\~угод,\~визнання незаконним\~виникнення права\~власності,\~скасування реєстраційних\~дій,\~внесення відомостей\~в реєстридо\~відповідачів [PERSON],\~[PERSON],\~де третьою\~особою без\~самостійних вимог\~на предмет\~спору виступає приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], посилаючись на те, що 29.02.2008 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір Е/V082365, відповідно до якого банк зобовязувався надати кредит в розмірі 250000 доларів США на термін до 26.02.2018 року, а відповідачка [PERSON] зобовязувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору, відповідачка [PERSON] свої зобовязання не виконала, а саме: не здійснювала погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.10.2014 року позов задоволено та стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 4064032,13 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн. Позивач зазначає, що в травні 2015 року він звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №727/7404/14-ц від 05.11.2014 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.07.2016 року заочне рішення скасовано. 29.07.2016 року Шевченківським районним судом м. Чернівці винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони відчуження на нерухоме майно, в тому числі і на: житловий будинок загальною площею 291,70 кв.м., житловою площею 134,30 кв.м., який розташований за адресою Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Іркутська, буд. 29. Після повторного розгляду справи, Шевченківським районним судом м. Чернівці 20.11.2017 року винесено рішення, яким стягнуто заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2675083,36 грн. та заборгованість по пені за період з 09.07.2011 року по 09.07.2014 року в сумі 430590,15 грн. Рішення набрало законної сили 30.11.2017 року. Вказує, що після отримання виконавчого листа, банку із інформаційної довідки №111578558 від 24.01.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна стало відомо, що відповідачкою [PERSON] на підставі договорів дарування серія та номер: 3645 від 12.09.2016 року та 3646 від 12.09.2016 року, які посвідчені приватним нотаріусом [PERSON], відчужено доньці [PERSON] житловий будинок за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вулиця Іркутська, будинок 29. Позивач стверджує, що таким чином відповідачка [PERSON] в процесі розгляду судової справи, не зважаючи на накладений судом арешт, відчужила житловий будинок, за рахунок якого в подальшому було б можливим виконати рішення суду. Позивач вказує, що відповідачка [PERSON] безоплатно відчужила майно на користь своєї доньки [PERSON] у короткий проміжок часу після скасування заочного судового рішення від 20.10.2014 року та накладення арешту судом. Внаслідок укладення договору дарування відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення. Тобто, вказаний вище правочин вчинено з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобовязання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, а тому зазначений договір дарування підлягає визнанню недійсним відповідно до положень статті 234 ЦК України. Позивач посилається на те, що на даний час відповідачка [PERSON] як дарувальник продовжує фактично володіти та користуватися цим майном. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України. Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом. Позивач зазначає, що фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків і характеризується такими рисами: сторони вчиняють правочин для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На основі викладеного, позивач просить суд визнати з 12.09.2016 року недійсними укладені між [PERSON] та [PERSON] договори дарування серія та номер: 3645 від 12.09.2016 року та 3646 від 12.09.2016 року двох часток житлового будинку за адресою Чернівецька обл., м. Чернівці, вулиця Іркутська, будинок 29, виданий приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON]; визнати незаконним виникнення 12.09.2016 року права власності у [PERSON] на обєкт нерухомого майна за адресою: Чернівецька обл., м. Чернівці, вулиця Іркутська, будинок 29 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1023926773101); скасувати всі реєстраційні дії приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], які стосуються обєкту нерухомого майна за адресою: Чернівецька обл., м. Чернівці, вулиця Іркутська, будинок 29 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1023926773101); поновити право власності на майно: Чернівецька обл., м. Чернівці, вулиця Іркутська, будинок 29 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1023926773101) за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), а також стягнути з відповідачки [PERSON] понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та в письмових поясненнях. Доповнив, що представнику відповідачки [PERSON] було відомо, що Шевченківським районним судом 29.07.2016 року винесено ухвалу про забезпечення позову. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Доповнила, що відповідачці [PERSON] нічого не було відомо про винесену 29.07.2016 року Шевченківським районним судом м. Чернівці увалу про забезпечення позову. Їй не відомо, чи була внесена вказана ухвала в реєстр заборон. На момент дій приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] заочне рішення суду переглядалось, а нове рішення винесено ще не було. Під час розгляду Шевченківським районним судом м.Чернівці справи про стягнення заборгованості [PERSON] наголошувала на тому, що взагалі не брала кредит, а тому просила призначити почеркознавчу експертизу, однак провести її не вдалось в звязку з настаченою вільних зразків підпису. Відповідачка [PERSON] з 2013 року мала відкриту візу на виїзд до країни США, тому подарувала своїй доньці будинок, який належав їй на праві власності, знялась з реєстрації з вказаного будинку та в подальшому 10.10.2017 року перетнула кордон України. Вказала, що доводи представника позивача про фіктивність договору дарування є безпідставними. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про поважність причини неявки суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду даної справи в суді, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності. Суд,\~заслухавши пояснення\~представника позивача, представника відповідачки [PERSON], представника третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 29.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір Е/V082365, відповідно до якого банк зобовязувався надати кредит в розмірі 250000 доларів США на термін до 26.02.2018 року, а відповідачка [PERSON] зобовязувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору, відповідачка [PERSON] свої зобовязання не виконала, а саме: не здійснювала погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.10.2014 року (а.с.14-15) позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 4064032,13 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн. В травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №727/7404/14-ц від 05.11.2014 року (а.с.11). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.07.2016 року заочне рішення скасовано. 18.07.2016 року головним державним виконавцем Саінчук Є.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №727/7404/14-ц, виданого 05.11.2014 року Шевченківським районним судом м.Чернівці про стягнення з [PERSON] та [PERSON], солідарно, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 4064032,13 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. 29.07.2016 року Шевченківським районним судом м. Чернівці винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони відчуження на нерухоме майно, в тому числі і на: житловий будинок загальною площею 291,70 кв.м., житловою площею 134,30 кв.м., який розташований за адресою Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Іркутська, буд. 29 (а.с.12-13). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.11.2017 року (а.с.8-10) позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 100950,02 доларів США, що еквівалентно 2675083,36 грн. та заборгованість по пені за період з 09.07.2011 року по 09.07.2014 року в сумі 430590,15 грн. Рішення набрало законної сили 30.11.2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №111578558 від 24.01.2018 року (а.с.30-32), відповідачкою [PERSON] на підставі договорів дарування серія та номер: 3645 від 12.09.2016 року та 3646 від 12.09.2016 року, які посвідчені приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], подаровано [PERSON], яка є донькою відповідачки [PERSON], житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вулиця Іркутська, будинок 29, загальною площею 291,70 кв.м., житловою площею 134,30 кв.м. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідний правовий висновок винесений 19 жовтня 2016 року Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-1873цс16. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Таким чином, суд вважає, що основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 надано розяснення, що статтями 215, 216 ЦК України передбачається, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням правочину. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд повинен дати оцінку таким доводам позивача. Частиною 5 ст.216 ЦК України передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Суд вважає, що за положеннями зазначеної норми фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків і характеризується такими рисами: сторони вчиняють правочин для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. За фіктивним правочином сторони не вчиняють жодних дій на виконання фіктивного правочину, оскільки ознака вчинення правочину для вигляду має бути властива діям усіх сторін правочину. Як вбачається з копії паспорта [PERSON] для виїзду за кордон (а.с.87-88), відповідачка [PERSON] з 2013 року мала відкриту візу на виїзд до країн США та тільки 10.10.2017 року перетнула кордон України. Відповідачці було достеменно відомо про наявність спору в судовому засіданні; саме за її заявою було скасоване заочне рішення суду, після чого державним виконавцем було припинено арешт на спірне майно. Суд не приймає до уваги посилання представника позивачки [PERSON] про те, що відповідачка [PERSON] взагалі не знала про винесену Шевченківським районним судом м. Чернівці 29.07.2016 року ухвалу про забезпечення позову, оскільки як вбачається з копії довіреності від 09.06.2016 року (а.с.90) відповідачка [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником. Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обовязки. Під час розгляду Шевченківським районним судом м. Чернівці цивільної справи №727/7404/14-ц приймала участь представник відповідачки [PERSON] [PERSON], яка здійснювала процесуальні права та обовязки відповідачки [PERSON] та якій було відомо про винесену ухвалу про забезпечення позову, а тому, суд вважає, що відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України відповідачці [PERSON] також було відомо про винесену судом ухвалу про забезпечення позову. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що оспорювані угоди укладені з порушенням закону, оскільки об'єктом відчуження за цими договорами було забезпечено позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про визнання спірних договорів недійсними за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», як заінтересованої особи, права та законні інтереси якої порушено вчиненням оспорюваних правочинів, і скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, здійсненої на підставі їх укладення, як похідної вимоги позивача, що є правовим наслідком недодержання сторонами під час вчинення правочину вимог Закону (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року №543/730/14-ц). Крім того, суд вважає, безпідставними посилання представника відповідачки [PERSON] [PERSON] про те, що відповідачка [PERSON] не мала наміру ухилятись від виконання зобовязань, а будинок доньці [PERSON] вона подарувала лише тому, що виїжджала за межі України, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, зокрема: договори дарування було укладено 12.09.2016 року, а відповідачка [PERSON] виїхала за межі України 10.10.2017 року, тобто більше ніж через рік після укладення договорів дарування. Крім того, відповідачка [PERSON] виїхала не на постійне місце проживання, оскільки як вбачається з копії її паспорта (а.с.88), віза відкрита до 29.10.2018 року. Суд вважає, що відповідачка [PERSON] безоплатно відчужила майно відповідачці [PERSON], яка являється її донькою, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича, а тому зазначені договори дарування необхідно визнати недійсними, скасувати реєстраційні дії приватного нотаріуса щодо спірної нерухомості та поновити за відповідачкою [PERSON] право власності на спірне майно. Згідно зі ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стосовно поданого представником відповідачки [PERSON] письмового відзиву на позовну заяву, то він жодним чином не спростовує заявлених та доведених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням вищевказаного, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу вимог банку, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому необхідно визнати з 12.09.2016 року недійсними укладені між [PERSON] та [PERSON] договори дарування серія та номер: 3645 від 12.09.2016 року та 3646 від 12.09.2016 року двох часток житлового будинку за адресою Чернівецька обл., м.Чернівці, вулиця Іркутська, будинок 29, виданих приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON]; визнати незаконним виникнення 12.09.2016 року права власності у [PERSON] на обєкт нерухомого майна за адресою: Чернівецька обл., м.Чернівці, вулиця Іркутська, будинок 29 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1023926773101); скасувати всі реєстраційні дії приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], які стосуються обєкту нерухомого майна за адресою: Чернівецька обл., м. Чернівці, вулиця Іркутська, будинок 29 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1023926773101); поновити право власності на майно: Чернівецька обл., м. Чернівці, вулиця Іркутська, будинок 29 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1023926773101) за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), задовольнивши позовні вимоги. Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути\~\~на користь позивача судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.2), та судовий збір за подачу до суду заяви про забезпечення позову в сумі 881,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.33). На підставі викладеного та

Outcome: approved