Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] звернулась до суду з позовом до Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, третя особа: Гнаровський сільський голова Доновський Олександр Миколайович, про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, який згодом уточнила (а.с. 73-76). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 11 січня 2012 року на підставі розпорядження голови Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області вона була прийнята на роботу на посаду художнього керівника у Гнаровський сільський будинок культури. 08 жовтня 2013 року розпорядженням голови Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 46-ОС її було звільнено з вищевказаної посади з 09 жовтня 2013 року за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Розпорядженням голови Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 50-ОС від 31 жовтня 2013 року її було звільнено з посади художнього керівника Гнаровського сільського будинку культури за тією ж підставою, але з 31 жовтня 2013 року. Причинами звільнення є факти відсутності її на робочому місці 13.09.2013, 17.09.2013 та 19.09.2013, які підтверджуються відповідними актами. Вважає розпорядження такими, що прийняті з порушенням чинного законодавства, а її звільнення незаконним. Зазначає, що акти складалися за її відсутності, нею не підписувалися, надати пояснення з цього питання їй ніхто не пропонував. У зазначені в актах від 13.09.2013, 17.09.2013 та 19.09.2013 дні вона виконувала свої посадові обов'язки і прогулів не здійснювала, лише 13.09.2013 у період часу з 10 години 00 хвилин до 12 години 05 хвилин вона у зв'язку з високим кров'яним тиском та різким погіршенням стану здоров'я була відсутня на роботі, оскільки зверталась до лікувального закладу. Про факт відвідування лікувального закладу вона намагалася повідомити телефоном голову сільської ради Доновського О.М., однак останній не відповів на її дзвінок. В інший час 13.09.2013 вона знаходилась на роботі. Крім того, в обґрунтування незаконності її звільнення позивач посилається на порушення відповідачем ст. 43 КЗпП України, оскільки вона є членом Вільнянської районної організації Профспілки працівників культури України, однак її звільнення відбулося без згоди профспілкового комітету. Також не отримано згоду на її звільнення від Вільнянського відділу культури і туризму Вільнянської районної державної адміністрації, що передбачено п. 1.1 посадової інструкції художнього керівника сільського закладу культури клубного типу. На підставі викладеного, позивач просить визнати незаконними та скасувати розпорядження Гнаровського сільського голови про її звільнення № 46-ОС від 08.10.2013 та № 50-ОС від 31.10.2013, поновити її на посаді художнього керівника Гнаровського сільського будинку культури, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Представник відповідача Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області у судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що позивач не надала ні до сільської ради, ні до суду належних та допустимих доказів поважності відсутності на робочому місці, а її посилання на відвідування 13.09.2013 з 10 години 00 хвилин до 12 години 05 хвилин лікаря-невропатолога в лікарні МВС Запорізької області не підтверджено листком непрацездатності, виданим відповідно до вимог Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я № 455 від 13.11.2001. Крім того, посилався, що факт відсутності [PERSON] на робочому місці підтверджується актом № 1, складеним 13.09.2013 та її особистими поясненнями від 19.09.2013. При вирішенні питання щодо звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України головою сільської ради було взято до уваги ст. 149 КЗпП України, а саме враховано той факт, що в результаті прогулу сільській раді нанесено шкоду, яка виражається у підриві авторитету місцевого самоврядування. Так, сільською радою було погоджено проведення першого молодіжного зльоту Запорізької Єпархії на території Гнаровської сільської ради в с. Гнаровське в приміщенні Гнаровського сільського будинку культури 14.09.2013 для охоплення та заохочення підлітків населених пунктів Гнаровської сільської ради до їх творчого, культурного, фізичного та всебічного розвитку, а тому всі сили працівників культури було спрямовано на проведення цього вкрай важливого заходу. Однак даний захід не був підготовлений Гнаровським сільським будинком культури з вини [PERSON], яка на час навчання директора сільського будинку культури повинна була займатися підготовкою та проведенням вищезазначеного заходу та саме на дії [PERSON] від керівництва Запорізької Єпархії було отримано ряд нарікань. Крім цього, за поясненнями представника відповідача, [PERSON] допустила прогул з 13 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин 05.10.2013, самовільно використала відгул без дозволу власника, що виявлено на протязі всього зазначеного часу в присутності працівників Гнаровської сільської ради та зафіксовано актом б/н від 05.10.2013. Також представник відповідача посилався на необґрунтованість тверджень позивача щодо порушення вимог ст. 43 КЗпП України та її звільнення без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Зазначив, що звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник, однак у сільській раді відсутня первинна організація профспілки, тому відповідно згода на звільнення, з урахуванням вимог ст. 43-1 КЗпП України, не потрібна. З приводу винесення головою сільської ради розпорядження № 50-ОС від 31.10.2013, яким [PERSON] звільнено з посади художнього керівника Гнаровського сільського будинку культури з 31.10.2013, представник відповідача пояснив, що на момент видачі трудової книжки виявилось, що вона втрачена, у зв'язку з чим було прийнято рішення про оформлення її втрати та видачі [PERSON] дублікату трудової книжки. У зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з вини власника органу, на підставі п.п. 4.1-4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993, сільським головою і було видане вказане розпорядження, яким днем звільнення [PERSON] зазначено 31.10.2013. На підставі викладеного, представник відповідача просить повністю відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Третя особа - Гнаровський сільський голова Доновський О.М. також заперечував проти задоволення позову, вважає, що звільнення [PERSON] відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, підстави для задоволення її позову відсутні. Заслухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі, в зв'язку із наступними встановленими судом обставинами та відповідними до них правовідносинами. Судом встановлено, що 11 січня 2012 року на підставі розпорядження голови Гнаровської сільської ради Вільнянського району № 3 [PERSON] була прийнята на роботу на посаду художнього керівника в Гнаровський сільський будинок культури. 08 жовтня 2013 року розпорядженням голови Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області Доновського О.М. №46-ОС позивач була звільнена з посади художнього керівника Гнаровського сільського будинку культури з 09 жовтня 2013 року за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6). Розпорядженням голови Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області Доновського О.М. № 50-ОС від 31 жовтня 2013 року її було звільнено з посади художнього керівника Гнаровського сільського будинку культури за тією ж підставою, але з 31 жовтня 2013 року (а.с. 49). На обґрунтування звільнення у розпорядженнях вказано на факт відсутності 13 вересня 2013 року [PERSON] на робочому місці без поважних причин протягом більше трьох годин, в результаті чого було поставлено під загрозу зрив підготовки Гнаровського сільського будинку культури до участі у проведенні Злету молоді Запорізької Єпархії на території Гнаровської сільської ради 14 вересня 2013 року. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення причин відсутності. Факт відсутності на робочому місці художнього керівника Гнаровського сільського будинку культури, згідно з розпорядженнями № 46-ОС від 08.10.2013 та № 50-ОС від 31.10.2013, підтверджується актами від 13.09.2013, 17.09.2013, 19.09.2013 та поясненнями самої [PERSON] від 19.09.2013. Разом з тим, суд вважає, що відсутність позивача на робочому місці протягом більше трьох годин на знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. На обґрунтування звільнення відповідачем надано акт № 1 від 13.09.2013, складений та затверджений Гнаровським сільським головою Доновським О.М., згідно з яким встановлено факт відсутності [PERSON] на робочому місці 13 вересня 2013 року з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин (а.с. 54). Однак суд не приймає вказаний акт в якості належного та допустимого доказу відсутності позивача на робочому місці 13 вересня 2013 року, оскільки він складений, підписаний та затверджений однією особою - Гнаровським сільським головою Доновським О.М. Згідно з актом № 2 від 13.09.2013, складеним та підписаним Гнаровським сільським головою Доновським О.М., художнім керівником Гнаровського сільського будинку культури [PERSON] та технічним працівником Гнаровського сільського будинку культури [PERSON], художній керівник Гнаровського сільського будинку культури [PERSON] 13 вересня 2013 року з 09 години 00 хвилин було відсутньою на робочому місці та з'явилась після 13 години 00 хвилин (а.с. 55). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт підписання ними вищевказаного акту. Однак зі свідчень [PERSON] судом встановлено, що останній підписав акт не читаючи, а свідок [PERSON] надала суду показання, які суперечать обставинам, викладеним в підписаному нею акті № 2 від 13.09.2013. Зокрема, свідок [PERSON] пояснив, що 13 вересня 2013 року до сільського будинку культури він не заходив, оскільки виконував роботу на території с. Гнаровське Вільнянського району Запорізької області. Зі слів сільського голови Доновського О.М. йому стало відомо, що останній розшукує [PERSON], яка відсутня на робочому місці. Ввечері того ж дня йому було запропоновано підписати акт, який свідчив про відсутність [PERSON], і він його підписав. Пояснити протягом якого часу [PERSON] була відсутня на робочому місці 13 вересня 2013 року свідок у судовому засіданні не зміг. Свідок [PERSON], яка своїм підписом також засвідчила факт відсутності [PERSON] на робочому місці 13 вересня 2013 року з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин, у судовому засіданні пояснила, що цього дня о 08 годині 55 хвилин приїхала на роботу до Гнаровського сільського будинку культури, однак вхідні двері до будинку культури були зачинені. З телефонної розмови з [PERSON] їй стало відомо, що остання запізнюється хвилин на 10. У зв'язку з цим, як пояснила свідок, вона поїхала додому і повернулась до будинку культури приблизно о 09 годині 20 хвилин, а вже о 09 годині 30 хвилин вона побачила [PERSON], яка знаходилась на робочому місці. Через деякий час [PERSON] поїхала. Також свідок пояснила, що після цього бачила [PERSON] на робочому місці приблизно о 12 годині того ж дня, остання зустрічалась з [PERSON] Також 13 вересня 2013 року їй було запропоновано підписати акт, який свідчив про відсутність [PERSON], і вона його підписала. Таким чином, надані у судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] показання суперечать обставинам, які викладені в акті № 2 від 13.09.2013, тому суд також не приймає його в якості належного доказу по справі. Згідно з актом № 3 від 17.09.2013, складеним та підписаним Гнаровським сільським головою Доновським О.М., спеціалістом І категорії [PERSON] та бухгалтером Гнаровського сільського будинку культури [PERSON], [PERSON] станом на 17 вересня 2013 року не надала самостійно пояснень та необхідних документів, які б підтверджували законність неявки та відсутність на робочому місця 13 вересня 2013 року (а.с. 56). Згідно з актом № 4 від 19.09.2013, складеним та підписаним Гнаровським сільським головою Доновським О.М., бухгалтером Гнаровського сільського будинку культури [PERSON], спеціалістом І категорії [PERSON] та спеціалістом ІІ категорії [PERSON], 19 вересня 2013 року до Гнаровської сільської ради від художнього керівника Гнаровського сільського будинку культури [PERSON] надійшло пояснення та необхідні документи для підтвердження законної відсутності останньої на робочому місці 13 вересня 2013 року (а.с. 57). Відповідно до ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Отже, суд не може посилатися на докази, які не містять інформацію щодо предмета доказування, тому і вважає надані акти № 3 від 17.09.2013 та № 4 від 19.09.2013 неналежними доказами. Пояснення [PERSON] від 19.09.2013 щодо причин відсутності на робочому місці 13 вересня 2013 року не містять відомостей, які б підтверджували факт відсутності позивача на робочому місці 13 вересня 2013 року більше трьох годин. Як зазначено в поясненнях та підтверджено у судовому засіданні особисто [PERSON] 13 вересня 2013 року остання було відсутня на робочому місці з 10 години 00 хвилин до 12 години 05 хвилин у зв'язку з відвідуванням лікаря-невропатолога. Факт звернення до лікаря підтверджується записом у медичній картці [PERSON] (а.с. 84-85), а також довідкою лікаря-невропатолога, згідно з якою [PERSON] була на прийомі у лікаря з 10 години 40 хвилин до 11 години 00 хвилин (а.с. 86). Відповідно до п. 2.19 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я № 455 від 13.11.2001, особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою, з обов'язковим зазначенням часу проведеної консультації. У зв'язку з цим, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо ненадання позивачем листка непрацездатності. Також факт присутності позивача [PERSON] на робочому місці у Гнаровському сільському будинку культури після 12 години 13 вересня 2013 року підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], а свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт її присутності на робочому місці після 09 години 13 вересня 2013 року. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Суд також встановив, що звільнення позивача, в порушення вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України, відбулось без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. 08 січня 2014 року було проведене засідання профспілкового комітету Вільнянської районної організації профспілки працівників культури у складі 4 чоловік та одноголосно прийняте рішення про відмову в наданні згоди на звільнення [PERSON] з посади з ініціативи власника за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 104-109). З огляду наведеного суд вважає, що звільнення позивача [PERSON] за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося с порушенням норм трудового законодавства, за недоведеністю того, що позивач була відсутня на робочому місці більше ніж 3-х годин. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно довідки Гнаровської сільської ради заробітна плата [PERSON] за 6 останніх місяців 10917,10 грн. (а.с. 13). Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 88,04 грн. (10917,10 грн. : 124 робочі дні за півроку). Вимушений прогул за період з 09.10.2013 по 04.06.2014 становить 164 робочі дні (жовтень 2013 року - 17 днів; листопад 2013 року - 21 день; грудень 2013 року - 22 дні; січень 2014 року - 21 день; лютий 2014 року - 20 днів; березень 2014 року - 20 днів; квітень 2014 року - 21 день; травень 2014 року - 19 днів; червень 2014 року 3 дні). Таким чином при поновленні на роботі, сума виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] складає 14438,56 грн. (88,04 грн. х 164 дні = 14438,56 грн.). Крім того, при звільненні відповідач не сплатив позивачу компенсацію з заробітної плати за роботу у вихідний день у розмірі 176,08 грн., яка також підлягає стягненню з відповідача. Також суд погоджується з доводами позивача щодо завдання їй моральної шкоди внаслідок порушення її трудових прав та незаконного звільнення, яка виражається в моральних стражданнях, отриманих внаслідок втрати нормальних життєвих зв'язків, зміні звичайного способу життя та додаткових зусиллях для організації життя. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають у нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає можливим задовольнити позов у частині стягнення моральної шкоди з відповідача та стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача у сумі 3000,00 грн., яка є розумною та достатньою. На підставі п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved