Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач просить виселити відповідачку з кімнати № 304 гуртожитку Вищого професійного училища № 11 м. Червонограда, що на вул. Стуса, 1 у м. Червонограді, без надання їй іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову покликається на норми ст.ст. 6, 128, 129 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 321, 391, 811, 821, 826 ЦК України, Положення про гуртожитки № 84 від 27.04.2015 р., п.п. 2.4.6, 3.1. договору найму (оренду) від 01.09.2016 р. та стверджує, що відповідачку було тимчасово поселено у гуртожиток до 01.08.2017 р., однак в обумовлений угодою строк остання не виселилися з приміщення, у звязку з чим порушила договірні зобовязання, внаслідок чого безпідставно користується житлом і завдає шкоди правам та інтересам училища. 05.06.2018 р. представник відповідачки адвокат [PERSON] подала відзив, у якому позов заперечила. Вказала, що всупереч п. 2.2.1 договорів найму (оренди) від 11.04.2016 р., 01.09.2016 р., позивач не надав відповідачці приміщення у придатному для проживанні стані. 03.08.2018 р. учасники справи у судове засідання для розгляду справи по суті не зявилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що підтримує позовні вимоги. Відповідач та її представник брали участь у підготовчих судових засіданнях 18.05.2018 р., 07.06.2018 р., судовому засіданні 23.07.2018 р. Будучи належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання 03.08.2018 р. не зявилися, заяв чи клопотань не подавали, про причини неявки суд не повідомили.. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснив судовий розгляд справи на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Згідно свідоцтва про право власності від 25.08.2004 р., положення від 06.04.2011 р., статуту від 26.12.2016 р., позивач є державним навчальним закладом, у власності якого перебуває учнівський гуртожиток, що за адресою Львівська область, м. Червоноград, вул. Стуса, будинок 1. Листом від 09.03.2016 р. виконком Червоноградської міської ради Львівської області прохав сприяння позивача у вирішенні питання надання житла відповідачці як тимчасово переміщеній особі. 11.04.2016 р. сторони уклали договір найму (оренди) про тимчасове поселення в учнівській гуртожиток ВПУ № 11 м. Червонограда, строк дії якого з моменту підписання і до 01.08.2016 р. (п. 3.1), а у разі закінчення терміну його дії наймач зобовязаний звільнити житло протягом 48 годин (п. 2.4.6). 01.09.2016 р. сторони уклали по суті аналогічний договір найму (оренди) про тимчасове поселення в учнівській гуртожиток ВПУ № 11 м. Червонограда, зі строком дії до 01.08.2017 р. (п. 3.1). Листом від 05.05.2017 р. № 146 позивач повідомив відповідачку про те, що термін дії даного договору продовжений не буде і що їй необхідно звільнити приміщення до 03.08.2017 р. Листом від 13.03.2018 р. № 16 позивач просив відповідачку звільнити кімнату у гуртожитку протягом двох днів. Дане повідомлення остання отримала 16.03.2018 р. На час звернення позивача у суд з позовом 02.04.2018 р. та на момент розгляду справи відповідач проживає у спірній кімнаті. Встановлені обставини справи свідчать, що вище вказаний гуртожиток є об'єктом права державної власності, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню в першу чергу норми ЖК України. Згідно ст. 4 ЖК України житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд). Глава 2 ЖК України регулює правовідносини у сфері користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду. За правилами ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно з ст. 62 ЖК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства Союзу РСР і Української РСР. Статтею 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Відповідно до приписів ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Покликання позивача на норми глави 4 ЖК України та приписи Положення про гуртожитки, що затверджене наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 84 від 27.04.2015 р., а також доводи, що право користування таким житлом можливе на підставі ордеру, суд відхиляє, оскільки їх дія поширюється на гуртожитки для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, інших громадян у період роботи або навчання (ст. 127 Кодексу, п. 3 Положення), а відповідачці, як встановлено судом, гуртожиток на такі періоди та з даних підстав не надався і відносини сторін мають договірний характер. Аналіз вище викладених норм житлового та цивільного законодавства дає суду підстави для висновку, що у даному випадку користування відповідачкою спірною кімнатою у гуртожитку позивача можливе виключно на підставі договору найму жилого приміщення. Фактичні обставини справи свідчать, що договір найму (оренди) про тимчасове поселення від 01.06.2016 р. сплив 01.08.2017 р., а відповідачка вказане житло не залишила ані протягом 48 годин згідно вимог п. 3.1 цього договору, ані протягом 2 днів згідно листа-попередження позивача. З цього слідує, що відповідачка з 03.08.2017 р. не має будь-яких правових підстав для користування цим гуртожитком. Оцінюючи таку форму втручання у права відповідачки на житло як виселення без надання іншого житлового приміщення, суд враховує такі обставини. Відповідачка проживає у житлі позивача без законних чи договірних підстав, не має достатніх і тривалих звязків з цим місцем проживання. Жоден нормативно-правовий акт не зобовязує позивача продовжувати дію договору найму чи в інший спосіб забезпечувати житлом відповідачку. Остання не належить до жодної з категорій осіб, перелічених у ст.ст. 109-116 ЖК України, виселення яких повинно здійснюватися з наданням іншого житлового приміщення. Також відповідачка не має неповнолітніх дітей чи осіб, які перебувають на її утриманні. За таких обставин і міркувань суд вважає, що позов про виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення поданий згідно із Законом, переслідує законну мету захисту права власності, є необхідним та співрозмірним із переслідуваною законною метою способом захисту прав та інтересів позивача. Суд не приймає до уваги покликання відповідачки на те, що надане їй приміщення не відповідало умовам договору і було в занедбаному стані, оскільки вони не мають жодного відношення до підстави даного спору. З огляду на викладені факти й міркування, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, судові витрати, що складаються з 1762 грн. судового збору, в силу приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки у користь позивача.

Outcome: approved