Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» у грудні 2014 року звернувся в суд з позовом до [PERSON], ВДВС Полтавського РУЮ, ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про звільнення майна з-під арешту. В якому прохали : звільнити з-під арешту, який був накладений постановою державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ від 24 квітня 2009 року (ВП 11298191) на нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: 4-кімнатну квартиру, загальною площею 82,70 кв.м, житловою площею 48,60 кв.м, що розташована за адресою - м.Полтава, [ADDRESS]. Позивач в судове засідання свого представника не направив, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений на останню відому судові адресу до суду не з»явився, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст.77 ЦПК України). Відповідач ВДВС Полтавського РУЮ, будучи належним чином повідомлений (ст.76 ЦПК України) про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Відповідач ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», будучи належним чином повідомлений (ст.76 ЦПК України) про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Як встановлено судом, 04 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір про іпотечний кредит №PLKPG0000003865, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 404 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04 березня 2018 року. 04 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки №PLKPG0000003865, згідно з яким [PERSON] надав під заставу належне йому нерухоме майно, а саме: 4-х кімнатна квартира загальною площею 82,70 кв.м, житловою площею 48,60 кв.м, що знаходиться за адресою - 36000, Полтавська область, м.Полтава, [ADDRESS] Предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 березня 2008 року, посвідченого ПН Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] 04 березня 2008 року, номер за реєстром 1620, зареєстрованого в Державному реєстрі право чинів 04 березня 2008 року, реєстраційний номер 6723116. В зв'язку з невиконанням [PERSON]. своїх зобов'язань по кредитному договору №PLKPG0000003865 від 04 березня 2008 року, «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17 квітня 2013 року у справі №1622/15161/2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення - задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 березня 2008 року в розмірі 1 394 658 грн. 86 коп. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 82,70 кв.м, яка розташована за адресою - 36000, Полтавська область, м.Полтава, [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою:36000, Полтавська область, м.Полтава, [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Рішення набрало чинності 08 липня 2013 року. На підставі укладених договору іпотеки і у відповідності до Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек (затверджений постановою КМ України від 31.03.2004р.№ 410) ЗАТ КБ «ПриватБанк» подав заяви про внесення інформації про обтяження нерухомого майна. На підставі поданих заяв було внесено відповідні записи до державного реєстру іпотек. Державним виконавцем ВДВС Полтавського РУЮ, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА №377191 в межах виконавчого провадження 11298191 від 10 лютого 2009 року, відкритого на підставі виконавчого листа №2-5397, виданого 23 січня 2009 року Київським районним судом м.Полтави, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою - [ADDRESS], а саме на все майно. Вищезазначене обтяження зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №8667474 від 24 квітня 2009 року. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» № 74/5 від 15 грудня 1999 року та ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 52 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду з заявою про звільнення заставленого майно з - під арешту. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову оскільки, право застави у «ПриватБанку» виникло, як зазначено вище, - 04 березня 2008 року, а такі виконавчі документи як: виконавчий лист №2-5397/09 виданий 23 січня 2009 року та постанова про накладення арешту на майно боржника, були видані набагато пізніше, ніж було укладено договір іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями.

Outcome: approved