Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК «ПЗУ України» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, в якому просив суд стягнути на його користь 59 488,02 грн., судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 25.04.2015 року в м.Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Мітсубіші» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Вказана ДТП сталася з вини водія [PERSON] Згідно добровільного договору стархування наземних транспортних засобів серії АМ №097501 від 13.03.2015 року ПрАТ «СК «ПЗУ України», було сплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 41997,17 грн. Тому, позивач як страховик, який виплатив страхове відшкодування має право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просять відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи ПрАТ «СК «Україна» в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду з будь-яким заявами та клопотаннями не звертався. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2015 року о 08 годині 40 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота Прадо», д.н.з. [NUMBER], по вул. Княжий Затон в м. Києві, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, у зв'язку з чим скоїв зіткнення з автомобілем «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER], під керування водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 14.05.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с.21). Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №097501, від 13.03.2015 року, [PERSON] застрахував в ПрАТ «СК «ПЗУ України», автомобіль «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] (а.с.5-19). Відповідно до звіту №760/15 від 25.04.2015 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику пошкодженого колісного транспортного засобу автомобіля «Мітсубіші» д.н.з. [NUMBER] - вартість відновлювального ремонту складає 59488,02 (а.с.27-55), та відповідно до п. 10.5.6 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №097501 від 13.03.2015 року, позивач зарахував частину страхового відшкодування в розмірі 17490,85 грн. в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. ПрАТ «СК «ПЗУ України» було сплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 41997,17 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32592 від 19.05.2015 року (а.с. 56). 28.04.2015 року відповідач [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Україна», поліс №АІ/5604750 з терміном дії з 30.03.2015 року по 07.04.2016 року, повідомив свою страхову компанію про дорожньо-транспорту пригоду (а.с.103). За договором обов'язкового страхування цивільної правової відповідальності наземних засобів №АІ/5604750 відповідача [PERSON] становить 50000 грн. (ліміт відповідальності за шкоду майну), франшиза 500 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Приймаючи до уваги викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, щодо стягнення з [PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 59488,02 грн. не підлягають задоволенню, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «Україна», до якого позивачу необхідно було звернутися за страховим відшкодуванням. Посилання позивача, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, судом не може бути взято до уваги. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, оскільки позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на приписах закону, а обставини справи не підтверджені належними та допустими засобами доказування. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог судові витрати не підлагаєть стягненню з відповідача. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed