Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» в особі належно уповноваженого представника за довіреністю [PERSON] (довіреність № 1302, належно засвідчена копія долучена до матеріалів позовної заяви) 18.09.2018 року звернувся у суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - [PERSON] на свою користь кошти у порядку регресу у розмірі 27 762 грн. 82 коп.. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 22.08.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовоного провадження. Розгляд справи по суті відбувся 13.11.2018 року за правилами спрощеного позовного провадження. Позов обгрунтувано тим, що 10.02.2017 року між ПАТ «СК «ПЗУ України» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля КАМАЗ 4310, д.н.з. [NUMBER]. 09.09.2017 року у с. Долинівка Сколівського району Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КАМАЗ 4310, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, який під час руху заднім ходом наніс пошкодження автомобілю Ford Kuga, д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Ford Kuga, д.н.з. [NUMBER]. Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) відповідач визнав себе винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. ПАТ «СК «ПЗУ України» сплатило на користь потерпілої особи - водія [PERSON] страхове відшкодування у сумі 27 762,82 грн.. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПАТ «СК «ПЗУ України» на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 15.09.2017 року та страхового акту № UA201709120030/L01/01 від 13.11.2017 року. Таким чином, ПАТ«СК «ПЗУ України», виплативши страхове відшкодування у розмірі 27 762,82 грн., набуло зворотної вимоги до відповідача за виплачене відшкодування (у порядку регресу) у зв'язку із тим, що відповідач письмово не повідомив позивачапро настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, позивач просить на підставі ст. 1191 ЦК України, а також Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позов задовольнити. Належним чином уповноважений представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак 19.10.2018 року за вх. № 5067 подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у котрому зазначив, що просить дану справу розглядати без участі представника. Позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте до початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав, зазначивши, що у трьохденний термін подав документи до Європротоколу, у зв'язку з чим вважає, що виконав вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 09.09.2017 року відповідач, керуючи автомобілем Камаз 4310, д.н.з. [NUMBER], у с. Долинівка Сколівського району Львівської області, під час руху заднім ходом наніс пошкодження автомобілю Ford Kuga, д.н.з. [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, який керував автомобілем Камаз д.н.з. [NUMBER], була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у формі полісу). Розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті на користь потерпілої особи, визначений позивачем у страховому акті № UA201709120030/L01/01 від 13.11.2017 року та становить 27 762,82 грн.. Відповідно до платіжного доручення № 8135 від 14.11.2017 року сума страхового відшкодування у розмірі 27 762,82 грн. перерахована позивачем на користь власника автомобіля «Ford Kuga», д.н.з. [NUMBER] [PERSON]. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. За приписами п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, всупереч наведеними вище положенням Закону, невчасно повідомив страховика про настання страхового випадку, зокрема подія мала місце 09.09.2017 року, а відповідач звернувся до позивача про настання страхової події 15.09.2017 року, про що свідчить відповідна заява про повідомлення про настання страхового випадку. Причини невчасного повідомлення відповідачем не обґрунтовано і відповідних доказів на спростування зазначеного не наведено, а подання ниму трьохденний термін документів до Європротоколу не свідчить про виконання вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо вчасного повідомлення про настання страхового випадку. Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування відповідно до свого обов'язку за договором страхування, а відповідач, у свою чергу, допустив порушення вимог п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у розмірі 27 762,82 грн. у порядку регресу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі у сумі 1 762,00 грн. (платіжне доручення № 19279 від 29.05.2018 року).

Outcome: approved