Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк» в лютому 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником ВАТ «Банк Універсальний» та ВАТ «Універсал Банк» з усіма його правами та зобов»язаннями, що підтверджується витягом із Статуту ПАТ «Універсал Банк». 24 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 13/191к-07. 10 березня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № б/н до даного кредитного договору. Також, 07 квітня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено ще одну додаткову угоду № б/н до даного кредитного договору. Крім того, 24 липня 2007 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № б/н. Також, 07 квітня 2009 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткові угоди до договорів поруки від 24 липня 2007 року. Згідно з вищезазначеним кредитним договором банк надав позичальнику у тимчасове платне користування 50 000 доларів США на 240 місяців, дата погашення кредиту - 23 липня 2027 року (п. 1.1. кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року). Нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування «30/360», де 30- кількість днів у місяці, а 360- кількість днів у році (п. 2.7. додаткової угоди № б/н від 07.04.2009 до кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року). Процентна ставка (у тому числі звичайна базова та підвищена) встановлена: а) з 24 липня 2007 року по 09 березня 2009 року - 12,45% річних (звичайна процентна ставка за п. 1.1. кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року); б) з 10 березня 2009 року до 06 квітня 2009 року: - 9,07 % річних (базова процентна ставка за п. 1.1.1. додаткової угоди № б/н від 10.03.2009 року до кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року); - 38,85 % річних (підвищена процентна ставка за п. 1.1.1. додаткової угоди № б/н від 10.03.2009 року до кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року); в) з 07 квітня 2009 року до 09 березня 2010 року: - 9,07 % річних (базова процентна ставка за п. 1.1.1. додаткової угоди № б/н від 07.04.2009 року до кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року); - 17,07 % річних (підвищена процентна ставка за п. 1.1.1. додаткової угоди № б/н від 07.04.2009 року до кредитного договору № 13/191к - 07 від 24.07.2007 року); г) з 10 березня 2010 року до 09 березня 2015 року: - 13,88% річних (базова процентна ставка за п. 1.1.2. додаткової угоди № б/н від 07.04.2009 року до кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року);- 21,88% річних (підвищена процентна ставка за п. 1.1.2. додаткової угоди № б/н від 07.04.2009 року до кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року); д) з 10 березня 2015 року: - 12,95 % річних (базова процентна ставка за п. 1.1.3. додаткової угоди № б/н від 07.04.2009 року до кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року); - 20,95% річних (підвищена процентна ставка за п.. 1.1.3. додаткової угоди № б/н від 07.04.2009 року до кредитного договору № 13/191л-07 від 24.07.2007 року). Так, звичайна процентна та базова процентна ставки застосовуються в порядку, на умовах та в строки визначені п. 1.1., 4.4. - 4.9., 6.1.3. кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року та п. 1.1.4., 1.1.5., 2.4. - 2.11., 5.3.2. додаткової угоди № б/н від 07.04.2009 року до вищезазначеного кредитного договору. Згідно з вищевказаними пунктами кредитного договору, додаткової угоди № б/н від 10 березня 2009 року та додаткової угоди № б/н від 07 квітня 2009 року [PERSON] із поручителями взяла на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом до моменту повернення кредитних коштів банку. За користування кредитними коштами понад встановлені договором строки, терміни сплати щомісячних платежів (або терміни погашення) застосовується підвищена процентна ставка, розмір якої визначений п. 1.1.1. додаткової угоди № б/н від 10.03.2009 року та п. 1.1.1. - 1.1.3. додаткової угоди № б/н від 07.04.2009 року до кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року. Відповідно до вказаних пунктів, при сплаті щомісячних платежів поза термінами сплати (термінами погашення) або при простроченні користування кредитом понад встановлені договором строки, позичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірах та на умовах, зазначених у вищевказаних пунктах договору та у пунктах додаткових угод до нього. Внаслідок невиконання зобов'язання, покладених на відповідачів за кредитним договором та договором поруки, у 2009 році банк звернувся до Замостянського районного суду м. Вінниці із позовом до них про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та договором поруки. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 листопада 2009 року у справі № 2-4129/2009 року, що набрало законної сили 07 грудня 2009 року, позов банка був задоволений та було стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 358 073 гривні 97 копійок заборгованості, вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ від 13 березня 2010 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення боргу з відповідачів та надано їм строк для добровільного виконання до 20 березня 2010 року. Зобов'язання, які виникли у відповідачів перед позивачем з примусового стягнення за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 листопада 2009 року у справі № 2-4129/2009 року були виконані ними із порушенням строків - 06 липня 2015 року, що являє собою прострочене виконання грошового зобов'язання з вини боржників, а відтак порушення строків виконання у відповідачів із примусового виконання рішення суду є триваючим у часі з 07 грудня 2009 року по 06 липня 2015 року, в зв'язку з чим строк позовної давності не може бути застосованим. А рішення суду не виконувалось боржниками за цей період у повному обсязі. Так, позивачем від органів ДВС МУЮ були отримані кошти, які 29 квітня 2015 року у сумі 15818,91 доларів США та 06 липня 2015 року у сумі 270,31 доларів США були зараховані на погашення кредиту. Відтак моментом, з якого слід вважати виникнення прострочення зобов'язання з боку відповідачів щодо примусового стягнення боргу слід вважати - 21 березня 2010 року, оскільки право на визначення із пред'явленням виконавчого листа до органів ДВС закріплено за банком в межах відповідних процесуальних строків та термінів. Виходячи із положень ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, що не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителів від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Оскільки рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 листопада 2009 року про стягнення кредитної заборгованості з боржників, останніми виконано 06 липня 2015 року, то відповідно до вимог вищезазначених норм матеріального права, а також умов кредитного договору, кредитодавець має право на стягнення з відповідачів процентів, підвищених процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення. З урахуванням розміру кредиту, стягнутого на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 листопада 2009 року, сума процентів за весь час прострочення повернення суми кредиту з 01 грудня 2013 року по 06 липня 2015 року становить 15 074,06 доларів США, яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів на його користь, оскільки поручителі, згідно чинного законодавства та умов договорів поруки, відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.08.2017 року провадження в цивільній справі в частині вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] позов не визнали в зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Також просили суд у відповідності до ст. 267 ЦК України відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. Заслухавши пояснення пердставників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного між позивачем та [PERSON] договору кредиту № 13/191к-07 від 24 липня 2007 року банк надав позичальнику у тимчасове платне користування 50 000 доларів США на 240 місяців, дата погашення кредиту - 23 липня 2027 року (п. 1.1. кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 року). 10 березня 2009 року та 07 квітня 2009 року між позивачем та [PERSON] були укладені додаткові угоди № б/н до даного кредитного договору. Крім того, 24 липня 2007 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки №б/н. Також, 07 квітня 2009 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткові угоди до договорів поруки від 24 липня 2007 року. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24.11.2009 року задоволено позов ПАТ « Універсал Банк» та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Банку суму заборгованості в розмірі 358 073, 97 грн , яка виникла у зв»язку з невиконанням умов кредитного договору № 13/191к-07 від 24.07.2007 станом на 15.12.2008 року та судові витрати. 13.03.2010 року на підставі виконавчого листа № 2-4129/09 від 24.11.2009 р. старший державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження. Боржником зазначено [PERSON] 21.11.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист № 2-4129/09 на виконання рішення Замостянського районного суду від 24.11.2009 року, яке набрало законної сили 04.12.2009 року. Боржником зазначено [PERSON] Відповідно до постанови головного державного виконавця від 30.06.2015 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4129/2009 виданого 21.11.2014, божником де зазначено [PERSON] закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». 16.04.2015 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-4129/2009 виданого 25.01.2012 року. Боржником зазначено [PERSON] Згідно квитанцій № 20-3955847/С від 20.04.2015 року, № 17-3950590/С від 17.-4.2015 року, № 21-395681/С від 21.04.2015 року [PERSON] було сплачено заборгованість по рішенню суду наступними платежами: 140 000 грн, 140 000 грн, 72167 грн. 24.04.2015 року заступником Замостянського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції постановлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4129/2009 виданого 25.01.2012 року закінчити на підставі п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження». Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні сторів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. В свою чергу Верховним Судом України у своїх постановах від 20.11.2013 року у цивільній справі № 6-126цс13, від 19.11.2014 року у цивільній справі № 6-160цс14 висловлені правові позиції, відповідно до змісту яких відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Положеннями ч. 2 ст. 214 ЦПК України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення відсотків по кредиту та підвищених відсотків подано з порушенням загальних строків позовної давності, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором вищезазначені відсотки по кредиту виникли 10.05.2010 року (графа 18), тоді як позивач звернувся до суду з даним позовом 01.02.2017 року. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed