Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач подала до суду позов про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 25 % від усіх видів доходу відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.07.2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, а тому з грудня 2017 року вони проживають окремо, вона з дитиною переїхала до батьків у м. Львів. Спільного господарства з відповідачем не мають та не ведуть. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2018 року було відкрито провадження у справі (а.с. 10, 11). 30 липня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів роз'єднано у самостійні провадження (а.с. 19-20). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2018 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.08.2018 року (а.с. 21). Позивач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, суду подала заяву у якій просить розглянути справу без її участі, зазначає, що позов підтримує (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою (а.с. 22), про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 13 липня 2013 року, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зроблений відповідний актовий запис за № 1310 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи убачається, що дитина сторін по справі проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, інших неповнолітніх та непрацездатних осіб, які б перебували на забезпеченні відповідача, судом не встановлено. У спростування викладених обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано. Обов'язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як матір, так і батько дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а, згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, а саме аліменти слід стягнути у розмірі ? частки від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання позову - з 26 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем не заявлено до відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між сторонами судом не вирішується. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved