Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач ПАТ «Марфін Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що на підставі кредитного договору, укладеного 27 червня 2008 року Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та відповідачем ФОП [PERSON] виникло зобов'язання, за яким банк надав відповідачу кредитні кошти. Після цього до даного кредитного договору було укладено додаткові угоди щодо збільшення терміну погашення кредиту та зміни суми та графіку погашення кредиту. Відповідачі [PERSON], ТОВ «Світлодинаміка» та ТОВ «Волошка» уклали з позивачем договори поруки, згідно яких зобов'язались нести солідарну відповідальність за вказаним кредитним договором. Відповідачем ФОП [PERSON] зобов'язання належним чином не виконано, станом на 13 грудня 2013 року його заборгованість складає: за кредитом - 8672296,72 грн., за відсотками - 1448941,54 грн. У зв'язку з неналежним виконанням боржником свого зобов'язання позивачем йому нарахована пеня в розмірі 135600,30 грн. В своїй позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитом в сумі 8672296,72 грн., за відсотками - 1448941,54 грн., пеню в розмірі 135600,30грн. та понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Марфін Банк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору поруки, посилаючись, що вона таку додаткову угоду не підписувала, та що така угода суперечить її внутрішній волі. Тому просила суд визнати недійсною додаткову угоду №3 від 28 листопада 2011 року до договору поруки №00729-СР. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2014 року цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору поруки об'єднана в одне провадження з цивільною справою за позовом ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON], ФОП «[PERSON], ТОВ «Світлодинаміка», ТОВ «Волошка» про стягнення заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача Кульбачинський О.Я. позов ПАТ «Марфін Банк» підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Проти позову [PERSON] заперечив. Посилаючись на безпідставність позовних вимог, просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явились, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи, в тому числі з поважних причин, суду не подавали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову ПАТ «Марфін Банк» заперечив. Після оголошеної судом перерви в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відповідачі ТОВ «Світлодинаміка» та ТОВ «Волошка» в судове засідання своїх представників не направили. При цьому про час та місце розгляду справи вони повідомлялись за зареєстрованим у встановленому законом порядку їх місцезнаходженням згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.60-61). Ці ж адреси вказані позивачем і в його позовній заяві. Але судові повістки, що направлялись на даних відповідачів, повернулись до суду з відміткою поштової організації «адресат вибув». Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка юридичним особам та фізичним особам - підприємцям надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. На підставі викладеного відповідачі ТОВ «Світлодинаміка» та ТОВ «Волошка» є такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27 червня 2008 року Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та відповідачем ФОП [PERSON] укладено кредитний договір № 00314/Р, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 1000000 доларів США на рефінансування заборгованості по кредитним договорам №К-32-2006 від 09.06.2006 року та №К-72-2006 від 27.09.2006 року у ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,9 % річних терміном повернення коштів до 26 червня 2009 року (а.с.10-13). 26 червня 2009 року ВАТ «Морський транспортний банк» та ФОП [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №00314/Р від 27 червня 2008 року (а.с.24-26). Цією додатковою угодою №1 сторони внесли зміни до п.1.1. кредитного договору, виклавши його в новій редакції. Згідно нової редакції пункту 1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді непоновлювальної мультивалютної кредитної лінії на суму 1083000 доларів США, в тому числі 1000000 дол. США - на рефінансування заборгованості по кредитним договорам №К-32-2006 від 09.06.2006 року та №К-72-2006 від 27.09.2006 року у ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та 83000 дол.США - на поповнення обігових коштів, з 27 червня 2008 року по 26 червня 2013 року. 30 вересня 2010 року ВАТ «Морський транспортний банк» та ФОП [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №00314/Р від 27 червня 2008 року (а.с.27-29). Цією додатковою угодою №2 сторони внесли зміни до п.1.1. кредитного договору, виклавши його в новій редакції. Згідно нової редакції банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді непоновлювальної мультивалютної кредитної лінії на суму 1083000 доларів США, в тому числі 1000000 дол. США - на рефінансування заборгованості по кредитним договорам №К-32-2006 від 09.06.2006 року та №К-72-2006 від 27.09.2006 року у ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та 83000 дол.США - на поповнення обігових коштів, з 27 червня 2008 року по 23 червня 2015 року. Крім того, 28 листопада 2011 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ФОП [PERSON] укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №00314/Р від 27 червня 2008 року, згідно якої змінено суму кредиту до 8800000 грн., змінено графік погашення кредиту та умов нарахування відсотків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу кредит в сумі 1083000 доларів США в порядку, встановленому кредитним договором. Зазначене підтверджується платіжним дорученням №1 від 01.07.2008 року, згідно якого на поточний рахунок [PERSON] переведено кошти в сумі 1525193,67 грн. (а.с.51), та меморіальним валютним ордером №1010 від 01.07.2008 року, згідно якого ФОП [PERSON] видано кошти в сумі 339538,57 дол.США (а.с.52). Згідно меморіальних валютних ордерів №1030 та №3030 від 27 червня 2008 року ВАТ «Морський транспортний банк» на погашення кредиту згідно договору №К-32-2006 від 09.06.2006 року перераховані кошти в сумі 442474, 23 дол.США та 9413,76 дол. США відповідно (а.с.53, 55). Також згідно меморіальних валютних ордерів №2030 та №4030 від 27 червня 2008 року ВАТ «Морський транспортний банк» на погашення кредиту згідно договору №К-72-2006 від 27.09.2006 року перераховані кошти в сумі 204880,60 дол.США та 3692,84 дол. США відповідно (а.с.54, 56). Таким чином в період з 27 червня 2008 року по 01 липня 2008 року відповідачем ФОП [PERSON] одержано у повній відповідності до умов кредитного договору від 27 червня 2008 року №00314/Р кошти в загальній сумі 1000000 доларів США (339538,57+442474, 23 + 9413,76+204880,60 + 3692,84). Також 30 червня 2009 року ВАТ «Морський транспортний банк» у відповідності до умов додаткової угоди №1 від 26 червня 2009 року до кредитного договору №00314/Р від 27 червня 2008 року ФОП [PERSON] виплачено ще 633314,90 грн., що за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на 30 червня 2009 року (763,03 грн. за 100 дол.США) становить 83000 доларів США (633314,90 грн. / 7,6303 грн. = 83000 дол.США) - (а.с.24-26, 137). Наведеним спростовуються заперечення відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], щодо суми одержаного кредиту. Відповідно до ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Скориставшись даною нормою, сторони 28 листопада 2011 року визначили зобов'язання [PERSON] згідно кредитного договору №00314/Р від 27 червня 2008 року в національній валюті України - в сумі до 8800000 грн. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] свого обов'язку за кредитним договором не виконав. Станом на 13 грудня 2013 року його заборгованість за кредитом складає 8672296,72 грн., за відсотками - 1448941,54 грн. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому суд вважає такою, що ґрунтується на законі вимогу позивача про стягнення з відповідачів всієї суми боргу за кредитом достроково. Пунктами 6.1, 2.2 договору передбачено відповідальність сторін за неналежне виконання договору. Вказаними пунктами передбачено такі санкції як штраф та пеня, що нараховуються у випадку неналежного виконання зобов'язання позичальником. Тому суд вважає правомірним та таким, що в повній мірі відповідає умовам договору, нарахування позивачем відповідачу пені. У зв'язку з неналежним виконанням боржником свого зобов'язання позивачем йому нарахована пеня в розмірі 135600,30 грн. Як вбачається з наданого суду розрахунку, позивачем пеня в розмірі 135600,30 грн. обрахована за період з 03 серпня 2009 року по 01 грудня 2013 року у відповідності до умов договору. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 ст.258 ЦК України передбачено, що до позовних вимог по стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Наслідки спливу позовної давності передбачені ст.267 ЦУ України. Зокрема, даною нормою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Жоден із відповідачів під час розгляду справи не звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню в повному розмірі. Також судом встановлено, що 27 червня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та відповідачем ТОВ «Волошка» укладено договір поруки № 00727-СР, за умовами якого відповідач ТОВ «Волошка» взяв на себе зобов'язання перед банком у тому ж обсязі, що і ФОП [PERSON], в солідарному порядку, зокрема, за повернення основної суми боргу, процентів, штрафу та пені (а.с.30). Аналогічні договори поруки 27 червня 2008 року було укладено ВАТ «Морський транспортний банк» з ТОВ «Світлодинаміка» та [PERSON] - №00728-СР та №00729-СР відповідно (а.с.37, 44). У зв'язку з укладенням банком та ФОП [PERSON] додаткових угод до кредитного договору, ВАТ «Морський транспортний банк» укладались також і додаткові угоди до договорів поруки: з ТОВ «Волошка» - додаткові угоди до договору поруки № 00727-СР від 26 червня 2008 року: від 26 червня 2009 року №1, від 30 вересня 2010 року №2, від 28 листопада 2011 року №3 (а.с.31-36), з ТОВ «Світлодинаміка» - додаткові угоди до договору поруки № 00728-СР від 26 червня 2008 року: від 26 червня 2009 року №1, від 30 вересня 2010 року №2, від 28 листопада 2011 року №3 (а.с.38-42), з [PERSON]- додаткові угоди до договору поруки № 00729-СР від 26 червня 2008 року: від 26 червня 2009 року №1, від 30 вересня 2010 року №2, від 28 листопада 2011 року №3 (а.с.45-50). Посилання [PERSON] в її позовній заяві на те, що додаткову угоду до договору поруки № 00729-СР від 26 червня 2008 року №3 від 28 листопада 2011 року вона не підписувала, жодним доказом у справі не підтверджується. Заперечуючи проти позову, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] посилався не те, що вказана додаткова угода №3 відповідачем не підписувалася. Але за весь час розгляду справи судом буд-яких доказів на підтвердження цієї обставини відповідач та її представник суду не надали. Лише в тексті позовної заяви [PERSON] зазначено, що вона має намір звернутися до суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи. На час розгляду справи з таким клопотанням позивач до суду не зверталася. Посилання [PERSON] на те, що додаткова угода №3 від 28 листопада 2011 року не відповідає її внутрішній волі також жодним доказом не підтверджується. Крім того, на спростування даного твердження відповідача свідчить той факт, що за договором поруки та додатковими угодами №1 та №2, факт підписання яких вона не оспорює, [PERSON] зобов'язалась відповідати за зобов'язанням [PERSON] на суму 1083000 доларів США. А додатковою угодою від 28 листопада 2011 року №3 до кредитного договору вказана сума боргу викладена в еквіваленті в національній валюті України. При цьому розмір зобов'язання позичальника та поручителів не збільшився. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні її позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди №3 від 28 листопада 2011 року. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 8672296,72 грн., заборгованість за відсотками - 1448941,54 грн., пеню - 135600,30 грн., а всього 10256838,56 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 3441 грн. пропорційно до задоволених відносно кожного з них позовних вимог, тобто по 860,25 грн. з кожного. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог [PERSON] підстави для відшкодування понесених нею судових витрат відсутні.

Outcome: approved