Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові вказував, що 13.03.2006 року між банком та [PERSON] укладено договір кредиту, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формуляр арах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Посилався на те, що відповідач належним чином умови договору не виконав, внаслідок чого станом на 31.10.2013 року має прострочену заборгованість в розмірі 15\~155, 69 грн., яка складається з наступного 4380, 95 грн. заборгованість за кредитом; 9576, 85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 697, 89 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку за договором кредиту від 13.03.2006 року суму заборгованості в розмірі 15\~155, 69 грн. та понесені судові витрати. Заочним рішенням Вижницького районного суду від 27.12.2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено; стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 13.03.2006 року в сумі 15\~155, 69 грн. та понесені судові витрати на користь банку. Ухвалою Вижницького районного суду від 22.01.2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено; заочне рішення від 27.12.2013 року скасовано та справу призначено до судового розгляду. Рішенням Вижницького районного суду від 04 березня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково; стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 13.03.2006 року в сумі 7976, 69 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про судові витрати. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 21 травня 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено; апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанку» задоволено; рішення Вижницького районного суду від 04.03.2014 року в частині зменшення заборгованості за подвійною відсотковою ставкою скасовано; стягнуто з [PERSON] різницю в сумі заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2006 року в розмірі 7179 грн.; в решті рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01 жовтня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково; рішення Вижницького районного суду від 04 березня 2013 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 травня 2014 року скасовано. Ухвалою Вижницького районного суду від 17.10.2014 року провадження у справі відкрито. В заяві про уточнення позовних вимог представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що у зв»язку порушенням зобов»язань за кредитним договором від 13.03.2006 року [PERSON] має заборгованість, яка виникла за період з 17.12.2010 року по 31.10.2014 року у розмірі 11\~647, 50 грн., яка складається з наступного: 1643, 73 грн. заборгованість за непростроченим кредитом; 8972, 94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послу: 500 грн. штраф (фіксована частина), 530, 83 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором від 13.03.2006 року в розмірі 11\~647, 50 грн. та понесені судові витрати. В адресованих суду додаткових поясненнях від 27.03.2015 року представник позивача вказував, що [PERSON] намагається ввести в оману суд з приводу того, що вона не зверталася 22.12.2010 року в Чернівецькій філії ПАТ КБ «ПриватБанк» для можливості подати письмову заяву, а звернулася в банк лише 23.12.2010 року для проведення ідентифікації клієнта та подачі заяви щодо смерті батька, хоча насправді 23 грудня 2010 року [PERSON] на її звернення було перевипущено карту з фото №4149605306780271 зі строком дії на два роки, яка була дійсна до кінця грудня 2012 року. Просив розглянути справу у його відсутності; позовні вимоги задовольнити в повному об»ємі; стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13.03.2006 року в розмірі 11\~647, 50 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що представник позивача посилається на факт переоформлення кредитної карти, однак, не надав жодного доказу існування нової кредитної картки за №4149605306780271, представником позивача не доведено факту отримання нею цієї картки. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Судом встановлено, що 13.03.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви позичальника про надання кредитних послуг на умовах, з якими він ознайомлений та погоджується, був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту з базовою відсотковою ставкою 3 % в місяць, зі строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначених нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до пунктів 3.1.1 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8), строк дії карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня місяця. Відповідно п.3.1.3. вказаних правил по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку і при виконанні інших умов продовження, передбачених договором. В п.3.1.4 Умов зазначено, що строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає. З оглянутої в судовому засіданні кредитної картки (а.с.54) вбачається, що строк її дії становить до грудня 2008 року. Таким чином, враховуючи правові позиції Верховного Суду України, що викладені вище, строк позовної давності слід відраховувати з грудня 2008 року. В матеріалах справи міститься підписана позичальником [PERSON] заява від 13.03.2006 року, з зазначенням умов кредитування, у якій питання про збільшення строку позовної давності не вирішувалося. Окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався. Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, посилання представника позивача на те, що в 2012 році відповідачу [PERSON] переоформлювалася кредитна картка, не підтверджено належними доказами, оскільки типова заява банку та виписка з програмного комплексу, на думку суду, не є належними доказами, так як, як пояснила в судовому засіданні відповідачка, в 2012 році вона зверталася до банку з повідомленням про смерть її батька, який був позичальником банку і для ідентифікації її особи банк 23.12.2012 року фотографував її. Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. За змістом ч.2 ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Оскільки строк дії кредитної картки становить до грудня 2008 року, а позовна заява подана 17.12.2013 року то вказане свідчить про пропуск строку позовної давності. Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, в той же час, відповідач в наданих запереченнях просить застосувати строк позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

Outcome: dismissed