Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2013 року, але на даний час фактично припинили шлюбні відносини; -від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею; -з самого початку їх відносини не склались, між ними виникають сварки, відповідач кричить та ображає її нецензурними словами та наносить їй побої; -відповідач не бажає змінити свою поведінку до неї, не поважає її як жінку, зверхньо ставиться до неї, безпідставно влаштовує скандали та конфлікти, не дозволяє виходити з будинку та безпідставно ревнує; -вона не взмозі терпіти таке відношення та переїхала проживати разом з дитиною до своїх батьків; -вона вважає, що шлюб між ними існує формально, вони втратили почуття один до одного, спільно не проживають та впевнена, що їх сімю зберегти недоцільно, оскільки вони різні люди, з різними життєвими цінностями та поглядами на життя; -відповідач в добровільному порядку не бажає вирішити питання щодо надання коштів на утримання їх сина та припинив надавати кошти; -відповідач постійного місця роботи не має, виїжджає на сезонні роботи, інших утриманців не має, є молодою здоровою людиною та має достатньо високий нерегулярний дохід, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути\~ з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву /а.с.21/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву /а.с.22/, згідно якої проти розірвання шлюбу не заперечував, просив розірвати шлюб, був згідний сплачувати аліменти у розмірі 1500грн. та просив розглянути справу у його відсутність. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.7/, свідоцтвом про народження дитини /а.с.8/, довідкою виконавчого комітету Хустської міської ради №308/02-22 від 26 липня 2018 року /а.с.10/ та актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов /а.с.11/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Позивач у своєму позові посилається на те, що відповідач не поважає її як жінку, зверхньо ставиться до неї, безпідставно влаштовує скандали та конфлікти, не дозволяє виходити з будинку, безпідставно ревнує. Крім того позивач вказує на те, що шлюб між ними існує формально, вони втратили почуття один до одного, спільно не проживають та впевнена, що збереження їх сімї є недоцільним, вони різні люди, з різними життєвими цінностями та поглядами на життя. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо,\~ примиритися не бажають, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам позивача. Спора про спільно нажите майно та місце проживання неповнолітньої дитини сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказала позивач у своєму позові: відповідач у добровільному порядку не бажає вирішити питання щодо надання коштів на утримання їх сина та припинив надавати кошти; відповідач постійного місця роботи не має, виїжджає на сезонні роботи, інших утриманців не має, є молодою здоровою людиною, та має достатньо високий нерегулярний дохід, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надала. Крім того, позивач взагалі не вказала про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач відзив не подав, у своїй заяві визнав, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1500грн. щомісячно. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій суму з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дитини до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2018 року - 1492 гривень, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; -мінімальний розмір аліментів на одну дитину від до 6 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 липня 2018 року не може бути меншим, ніж 779грн.50коп., а з 1 грудня 2018 року ніж 813грн.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -ні позивач, ні відповідач не надали суду жодних доказів достатності /недостатності/ заробітку /доходу/ платника аліментів; -жодних доказів про обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, ні позивач, ні відповідач до суду не надали, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 1600грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно квитанції №2882810024\~ від 26 липня 2018 року /а.с.4/ - позивач при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 704грн.80коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial