Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», у квітні 2015 року, звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором № DN81AR19760070 від 05 травня 2008 року у сумі 174 202 гривні 92 копійки, та судові витрати у сумі 1 742 гривні 03 копійки (платіжне доручення, а.с.1). В обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі укладеного договору №DN81AR19760070 від 05 травня 2008 року [PERSON] отримав кредит у сумі 72532 гривні 75 копійок на термін до 12 квітня 2013 року. Відповідач зобов`язувався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним і комісію у терміни та на умовах, передбачених договором. Позивач свої зобов`язання виконав, видавши [PERSON] кошти. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки з [PERSON] . Однак відповідачі своїх обов`язків за угодою не виконують, так як кредитні кошти не повертають, відсотки за користування кредитом та комісію за його обслуговування не сплачують. Внаслідок цього, станом на 06 січня 2015 року, за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 174 202 гривні 92 копійки, яку позивач прохає стягнути солідарно із [PERSON] , [PERSON] разом із судовими витратами у сумі 1 742 гривні 03 копійки. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2015 року позовні вимоги задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором № DN81AR19760070 від 05 травня 2008 року, яка склалася станом на 06 січня 2015 року, у сумі у сумі 174 202 гривні 92 копійки. Стягнуто в рівних долях з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у сумі 1 742 гривні 03 копійки. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2015 року скасовано та призначено до судового розгляду в загальному порядку. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2020 року, головуючим суддею, для розгляду даної справи, було визначено Цитульського В.І. Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд здійснювати у порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи у підготовче судове засідання. В подальшому ухвалою суду від 17 червня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки не повідомив. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Відповідач [PERSON] відомостей щодо причини не явки у судове засідання не надав. В матеріалах справи наявний відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву в якому зазначено, що як вбачається з розрахунку заборгованості, починаючи з 01.02.2009 банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі 15,6 % річних, хоча за умовами кредитного договору передбачена була 9,6% річних. Разом з тим, [PERSON] не повідомлялося про зміни договору кредиту, що суперечить п.13 Договору поруки за яким зміни і доповнення вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Збільшивши відсоткову ставку позивач збільшив обсяг відповідальності поручителя без його відома, що є підставою вважати договір поруки припиненим. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалося. Ознайомившись із доводами позову та відзиву на нього, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що 05 травня 2008 року АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір №DN81AR19760070, яким передбачено надання позичальнику кредиту у сумі 72 532 гривні 75 копійок на термін до 12 квітня 2013 року. Зокрема 61 050 грн. на придбання автомобіля, 4 122,75 грн. - оплата перших страхових платежів, 34 грн. - реєстрація предмета застави, 7 326 винагорода (а.с.10-19). Нарахування процентів та інших платежів за Кредитними договорами здійснюється відповідно до п.17.1 Договору кредиту, зокрема 9,6 % річних, винагорода за надання фінансового інструменту 7 326 грн. та 0,80% від суми наданого кредиту щомісяця, винагорода за проведення додаткового моніторингу. Пунктом 6.3.1 договору передбачено право банку збільшити розмір процентів. Розділом 14 договору передбачена відповідальність сторін, в тому числі пені та штрафи. Сторони погодили графік повернення кредитних коштів, відповідно до якого відповідач [PERSON] зобов`язаний щомісячно до 18 числа вносити банку на погашення кредиту. Кінцевим терміном повернення грошових коштів сторони визначили 12.04.2013. Згідно графіку сума процентів визначена у загальній сумі 18 848,22 грн. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки з [PERSON] . Згідно умов вказаного договору поруки поручитель зобов`язувався перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за договором кредиту щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливої неустойки у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту (а.с.22). Відповідно до пункту 13 Договору поруки кредитор зобов`язаний попередньо письмово погоджувати з поручителями зміни які вносяться до умов договору кредиту шляхом укладання відповідної додаткової угоди (а.с. 22). Позивачем долучено повідомлення б/н від 25.12.2008 з повідомленням про зміну відсоткової ставки за кредитним договором з 9,6 % на 15,6 % на рік починаючи з 01 лютого 2009 року (а.с.20). Також долучено реєстр де у п.32 вказано ПІБ та адресу боржника. Проте документу, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку - розрахункового документу, позивачем не долучено (п.36 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 N1155). Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 06 січня 2015 року, за [PERSON] утворилася заборгованість у сумі 174 202 гривні 92 копійки, яка складається з наступного: із заборгованості за кредитом у сумі 24 994 гривні 97 копійок, заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 12 954 гривні 83 копійки; заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 19 804 гривні 02 копійки; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у сумі 107 915 гривень 63 копійки; штрафів: 250 гривень та 8 283 гривні 47 копійок (а.с.4-5). Разом із тим у наданій позивачем виписці по рахунку не вказано про надання кредиту. Згідно такої виписки боржником сплачено банку 114 907,44 грн., в тому числі 62 500 грн. - реалізація заставленого майна. У відповідності до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 вказаної статті кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц. Із долученої позивачем виписки по рахунку вбачається існування кредитних відносин між сторонами. Разом із тим, оскільки у такій виписці не передбачено операцій надання кредиту, неможливим є перевірка наданого позивачем розрахунку. Крім того, незважаючи на прийняття банком рішення про збільшення розміру процентів до набрання чинності Законом України від 12.12.2008 №661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», в банку не виникло право нараховувати збільшені проценти, оскільки, як вказано вище банком не надано доказів надіслання та отримання відповідного рішення боржником. Викладена позиція узгоджується із висновками постанови Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №2011/20950/12. Оскільки із виписки по рахунку вбачається погашення в користь банку 114 907,44 грн., що є більшим аніж тіло кредиту та первинно визначений розмір процентів (разом 91 380,97 грн.) суд не вбачає підстав для задоволення позову. Додатково щодо нарахування комісії то Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними. Додатково щодо нарахованої неустойки то суд зазначає, що стягнення неустойки, враховуючи, що її сума є більшою ніж передбачений договором кредит, а про понесені збитки позивач взагалі не вказує, а також враховуючи, сплату боржником пені та штрафів, що відображено у виписці, суперечитиме ч.3 ст.551 ЦК України. Додатково щодо поручителя, то позов до нього не підлягає задоволенню ще й з огляду на лист позивача про збільшення розміру процентної ставки та приписи ч.1 ст.559 ЦК України. Зокрема прийняття відповідного рішення банком може свідчити про збільшення процентної ставки за користування кредитом. Таке збільшення не погоджено із поручителем проте призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього, що має своїм правовим наслідком припинення поруки в силу вимог закону. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 (справа№523/3082/14-ц). З огляду на наведене підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed