Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25.01.2007 року б/н в сумі 61526,13 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн. Сторони в судове засідання не зявились, попередньо надали заяви: позивач позов підтримує, справу просить розглядати без його участі; відповідач його визнає частково, зокре ма, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 8351,76 грн., відсотків 8681,71 грн. за процентною ставкою, що діяла на момент укладення кредитного договору (а саме, 22,8% річної процентної ставки, або 1,9% в місяць) та пені у повному обсязі, у задоволенні решти позовних вимог просить відмовити, справу також просить розглянути без його участі. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України, цей розгляд проводиться без технічного фіксування. Як зазначено у позовній заяві, відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, комісії, інших витрат, тому, позивач просить їх із нього стягнути. Під час розгляду справи відповідачем заявлені клопотання: про витребування розрахунку заборгованості за кредитним договором з урахуванням відсоткової ставки, що діяла на момент його укладення, а саме 22,80% річної процентної ставки, або 1,9% в місяць; про витребування у позивача доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки за кредитним договором та долучення до справи та врахування розрахунку заборгованості за кредитним договором з 01.01.2013 року, складеного позивачем. Зазначені клопотання судом задоволені, заявлені докази витребувано. Так, на виконання судової вимоги, позивач надав детальний розрахунок заборгованості за кредитом, щодо зміни відсоткової ставки за кредитом повідомив, що підпис відповідача на кредитному договорі свідчить про те, що Позичальнику були відомі і цілком зрозумілі всі умови договору, в тому числі про порядок внесення змін до тарифів кредиту; відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами і, в разі незго ди, відмовитися від його укладення. Натомість, як вбачається з розрахунку заборгованості, від повідача влаштовували умови кредитного договору і ним визнані, про що свідчить погашення кредиту вже після збільшення відсотків, отже, враховуючи ч.2,3 ст.205, ч.2 ст.642 ЦК, позивач вважає, що його пропозиція по збільшенню відсоткової ставки відповідачем прийнята, а відповідний правочин є вчиненим. У судовому засіданні досліджені усі надані сторонами докази. Дослідивши їх, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст.526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності - відповідно до звичаїв ділового обороту, інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується нада ти грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Отримавши кредитні кошти, відповідач неналежним чином виконував обов`язки по поверненню кредиту і сплати процентів за його користування, внаслідок чого, за розрахунком позивача, станом на 31.01.2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 61526,13 грн., з яких: заборгованість за кредитом 12324,29 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 44698,91 грн., заборгованість за пенею та комісією 1096,92 грн.; штрафи: 500 грн. фіксована частина та 2906,01 грн. процентна складова. Позивачем не надано розрахунок заборгованості з урахуванням процентної ставки, що діяла на момент укладення договору. У звязку з цим, відповідачем надано свій розрахунок заборгованості за кредитом з ураху ванням процентної ставки, що діяла на момент його укладення. Згідно з ним, сума до стягнення є такою: заборгованість за тілом кредиту 8351,76 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 8681,71 грн., також відповідач визнає право позивача стягнути з нього пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1096,92 грн. Копія цього зустрічного розрахунку відповідача судом була направлена позивачеві, заперечення проти неї не надійшли. Відповідач у своїй заяві заперечив проти збільшення відсоткової ставки за кредитом, вважає неправомірними дії позивача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитом в одно сторонньому порядку, без повідомлення про це відповідача Позивач заявив, що хоча і здійсню вав проплату кредитних платежів, але підвищення процентної ставки не визнавав, оскільки вважав, що сплачує кредитний платіж в розмірі, обумовленому під час укладення договору. Враховуючи це заперечення, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачем необґрунтовано підвищено відсоткову ставку за кредитом починаючи з 01.01.2013 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VІ. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. . Зазначеним Законом, що набрав чинності 09.01.2009р., ЦК України доповнено статтею 1056-1 «Проценти за кредитним договором», відповідно до ч.2 та ч.3 якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Таким чином, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки за кредитом, також не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом. З огляду на це, твердження позивача щодо мовчазної згоди відповідача на збільшення відсоткової ставки за кредитом не може бути враховане судом при прийнятті цього рішення. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 212 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуєть ся на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів. Жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допусти мість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний їх зв'язок у сукупності. Висновок суду щодо необґрунтованості одностороннього підвищення позивачем процентної ставки у цій справі відповідає також практиці Верховного Суду України (ухвали від 03.11.2010р. у справі №6-8491св10, від 08.12.2010р. у справі №6-27248св10), При цьому, судом зясовано, що внесення коштів на погашення заборгованості після збільшення процентної ставки, не свідчать про визнання такого збільшення позичальником, оскільки, останній про це повідомлений не був, пропозицій про зміну умов договору не отримував і не приймав, а вважав, що продовжує погашати заборгованість за старою процентною ставкою. Це підтверджується особистою письмовою заявою відповідача до суду. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені та штрафів за прострочення платежів за кредитом, суд виходить з того, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки, відповідно до ч.1 ст.550 Кодексу, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Водночас, зважаючи на те, що позивачем щодо відповідача застосовано неустойку у вигляді пені, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні штрафів 500 грн. та 2906,01 грн. за прострочення виконання зобовязання за кредитним договором, оскільки, договором фактично передбачена подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме порушення. Так, за прострочення виконання зобовязання кредитним договором передбачено як стягнення пені, так і два штрафи, що є порушенням ст.61 Конституції України, згідно з якою, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж порушення. Це відповідає також практиці Вищого спеціалізованого та Верховного Суду України. На підставі вищевикладеного, з відповідача на користь банку підлягає стягненню 18130,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8351,76 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 8681,71 грн., 1096,92 грн. заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору підлягають присудженню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial