Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач приватне акціонерне товариство «Київобленерго», найменування якого 03.09.2020 року змінено на приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про користування електричною енергією № 2343 від 28.10.2009 року, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним сторонами договором користування електричною енергією та наявність заборгованості в розмірі 151873 грн. 82 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, також просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь понесені судові витрати. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22.06.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року змінено процесуальний статус третьої особи, залучено до участі у справі в якості співідповідача [PERSON] . Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24.09.2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Сєргєєва В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що договір про постачання електричної енергії укладався з відповідачем [PERSON] на 12 місяців та в подальшому вказаний договір розірвано не було, а тому за весь період нарахування заборгованості був чинним. За весь цей період споживання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , здійснювалось. Строки позовної давності вважала не пропущеними, оскільки строки переривались у зв`язку з частковим погашенням заборгованості. В разі припинення договору оренди, заборгованість необхідно стягнути з відповідача [PERSON] , оскільки вона є власником нерухомого майна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні, пояснила, що орендувала приміщення у [PERSON] з 2009 по 2013 року, кошти за користування електричною енергією завжди сплачувала вчасно. Відключила світло, про що повідомила власниці майна, після того, як вона орендувала приміщення, це приміщення орендувала пошта та склади були. Вона лише частково не оплачувала послуги за користування л електричної енергією. В 2013 році там був продуктовий магазин, а з 2014 року по 2018 рік не здійснювала оплату, тому що на той час вже не орендувала це приміщення. Вона двічі зверталась з заявами про розірвання договору. Причин не розірвання договору з нею не було так як заборгованості в неї не було. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подала. Вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON] , перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або опорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 28.10.2009 року між позивачем ПрАТ «Київобленерго» правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про постачання електричної енергії № 2343, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] є споживачем електричної енергії. Відповідно до вказаного договору ПрАТ «Київобленерго» правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» постачає електричну енергію, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору. Відповідно до п.п. 1.1 договору позивачем взято на себе зобов`язання постачати відповідачу електричну енергію відповідно до умов договору, а відповідачем взято на себе зобов`язання оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни передбачені договором. Власником зазначеного приміщення є [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу приміщення. 16.03.2009 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди приміщень б/н, відповідно до п.п. 4.1, 4.2 якого, термін оренди складав 12 місяців з моменту прийняття приміщення за актом здачі-приймання. Термін оренди за цим договором вважався пролонгованим на такий же строк і на тих же умовах, в разі, якщо жодна зі сторін в кінці терміну оренди (за 30 календарних днів) не заявить про припинення цього договору. Як вбачається з матеріалів справи з 13 грудня 2013 року [PERSON] не винаймає дане приміщення, повністю розрахувалась за спожиту нею електроенергію та здала останні звіти позивачеві, який їх прийняв без зауважень. В підтвердження того, що в період з 2009 року по 2013 рік [PERSON] винаймала приміщення у [PERSON] , до суду відповідач надала копію договору оренди та копію розписки зі змісту якої вбачається, що відповідач [PERSON] починаючи з 13.12.2013 року не винаймає дане приміщення та не користується електричною енергією за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 88-90; 93). Крім того, під час розгляду справи відповідачем [PERSON] суду подано копію заяви, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Є. зареєстрованої в реєстрі за № 660, відповідно до якої власник приміщення за адресою: [ADDRESS] [PERSON] підтвердила, що договір оренди нежилого приміщення від 01.03.2009 року б/н, укладений між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , був розірваний 13.12.2013 року. Орендоване приміщення було повернуто їй, як власнику 13.12.2013 року про що складений акт прийому-передачі, орендарем [PERSON] , приміщення більше не використовувалось. Суд оцінює позовні вимоги на засадах диспозитивності цивільного судочинства в межах пред`явлених позовних вимог, тому вважає недоведеним факт наявності заборгованості саме у відповідача [PERSON] , оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] дійсно винаймала нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . Проте, укладений між відповідачами договір оренди було розірвано 13.12.2013 року, а приміщення було передано власнику, тому відповідач [PERSON] фактично не користувалась даним приміщенням та не споживала електричну енергію, а тому не є належним відповідачем за даним позовом. Судом не встановлено фактичні обставини, покладені в основу позову, а саме сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується факт наявності заборгованості саме у відповідача [PERSON] . Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів щодо заборгованості саме відповідача [PERSON] , оскільки позивачем не подано належних і допустимих доказів, які б містили відомості про таку обставину. При цьому суд також враховує, що позивач неналежно виконав свої процесуальні обов`язки щодо доведення позовних вимог, шляхом подання письмових доказів не зміг створити передумови від всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої пред`явлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог. В обґрунтування позову позивач посилається на договір № 2343 від 28.10.2009 року про користування електричною енергією побутовим споживачем. Суд вважає відповідні доводи непереконливими, оскільки, як вбачається з доданої копії договору № 2343 від 28.10.2009 року про користування електричною енергією побутовим споживачем, вказаний договір [PERSON] не є належним відповідачем, так як, відповідачем [PERSON] , були виконані всі зобов`язання перед позивачем, що підтверджується копією договору оренди, копією розписки власника приміщення та копією заяви власника нежилого приміщення, відповідно до якої, відповідач [PERSON] починаючи з 13.12.2013 року фактично не користувалась даним приміщенням, а всі платежі за використану електричну енергію виконала. За таких обставин, під час розгляду справи позов було пред`явлено до неналежного відповідача [PERSON] . Неналежність цього відповідача узгоджується із позицією представника позивача, яка в судовому засіданні фактично не підтримала позовні вимоги до [PERSON] та просила стягнути визначену позовом заборгованість із залученої до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] . Оцінюючи можливість стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] суд зважає на відсутність належним чином пред`явлених вимог саме до цього відповідача та неналежність правових підстав позову у співвіднесенні із фактичними правовідносинами між позивачем та цим відповідачем. Так, незважаючи на вжиті судом заходи щодо роз`яснення законодавства, представником позивача у належній процесуальній формі не було змінено позовні вимоги, не було змінено чи уточнено правові та фактичні підстави позовних вимог, не було сформульовано у письмовому вигляді та не подано до суду позовні вимоги саме до відповідача [PERSON] . За таких обставин, вимоги представника позивача про стягнення коштів із [PERSON] залишились жодним чином не вмотивовані та не обґрунтовані, суду повідомлено правових та фактичних підстав таких вимог. При цьому чинна редакція позову сформульована і підписана представником позивача містить обгрунтування позову, які полягають, зокрема, у невиконанні іншим відповідачем - [PERSON] умов укладеного із нею договору, що не може слугувати підставою для задоволення позову в частині позовних вимог до [PERSON] . Поряд із тим, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем [PERSON] договору щодо споживання електричної енергії не укладалось, тому правові підстави позову в частині вимог до [PERSON] є юридично неспроможними, оскільки фактичні правовідносини між цими сторонами не узгоджуються із обраними позовом правовими підставами. За таких обставин, під час розгляду справи не було доведено суттєву обставину, на якій ґрунтується позов, а саме факт укладення між сторонами (прозивачем та відповідачем [PERSON] ) договору щодо споживання електричної енергії. При цьому правові підстави позову визначені відповідачем таким чином, що вимоги ґрунтуються саме на, начебто, невиконанні умов договору відповідачем як споживачем, а не споживанні ним послуг, наприклад, без укладення договору. Такі правові підстави не узгоджуються із фактично встановленими обставинами справи, а під час розгляду справи позивачем не змінювались підстави і предмет позову. Позивач у процесі був представлений фахівцем в галузі права, адвокатом, яка наполягала на вирішенні спору на підставі наявних доказів відповідно до сформульованих нею вимог. Допущені представником позивача недоліки не були усунуті під час розгляду справи по суті, її пояснення у судовому засіданні були непослідовними, протирічливими і юридично неспроможними по суті. Відтак, суд вважав доцільним вирішити спір виходячи із загальних засад цивільного судочинства, оцінивши всі докази і доводи у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Факт належності відповідача не було доведено, відтак факт невиконання відповідачем умов договору також суд вважає невстановленим. Навіть якщо приймати до уваги доводи про наявність заборгованості сукупність описаних вище обставин вказує на необґрунтованість поданого позивачем позову, оскільки вимоги позову не узгоджуються із поданими позивачем доказами, а суд не може вийти за межі заявлених вимог в силу диспозитивності цивільного судочинства. Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язання у жодного із відповідачів сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає. Крім того, позовна заява пред`явлена до неналежного відповідача. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довів позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності. Судові витрати слід залишити за позивачем, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Outcome: dismissed