Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Мостобуд» в особі відокремленого підрозділу - Мостобудівельний загін №60 ПАТ «Мостобуд» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі Мостобудівельний загін №60 ПАТ «Мостобуд», як гуртожиток. Підставою для надання гуртожитку на проживання є договір оренди. У кімнаті [NUMBER] вказаного гуртожитку з 17 березня 2010 року зареєстрований [PERSON], який перебував у трудових відносинах із товариством до 17 травня 2013 року. У 2012 році договір оренди з [PERSON] не був продовжений, проте всупереч цьому останній надав безпідставний дозвіл на реєстрацію відповідачів [PERSON] та [PERSON], які на даний час проживають в кімнаті [NUMBER] цього гуртожитку. Вважає, що відповідачі не мають права на користування спірним жилим приміщенням,а тому просить визнати їх такими, що стратили право користування жилим приміщенням на виселити останніх з кімнати [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав, наведених в заяві, просили позов задовольнити. Додатково суду пояснили, що відповідач [PERSON] неправомірно надав згоду на реєстрацію та вселення відповідачів [PERSON] та [PERSON], оскільки він не мав таких повноважень. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов заперечили. Додатково суду пояснили, що правомірно вселені в спірне приміщення гуртожитку, оскільки вони зверталися до директора товариства з заявою про надання їм кімнати для проживання і на підставі цієї заяви їм було надано кімнату в гуртожитку, де вони на даний час зареєстровані та проживають. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на балансі Мостобудівельного загону №60 ПАТ «Мостобуд» знаходиться приміщення гуртожитку за адресою: [ADDRESS], який використовується для забезпечення тимчасовим місцем проживання працівників Мостобудівельного загону №60 ПАТ «Мостобуд». Підставою для вселення у приміщення гуртожитку є договір оренди, який укладається між працівником та відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Мостобуд» Мостозагін №60 за заявою працівника. Відповідач [PERSON] з 01 квітня 2008 року прийнятий на роботу до позивача на посаду виконроба (а.с.7-8). 03 липня 2008 року призначений на посаду заступника начальника Мостозагону (а.с.9). На підставі договору оренди житлового приміщення від 01 січня 2010 року [PERSON] вселився у кімнату [ADDRESS](а.с.86-88). Згідно п. 1.2 договору оренди строк орендного користування за цим Договором становить один рік (по 31 грудня 2010 рік). В подальшому 01 січня 2011 року між Відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Мостобуд» Мостозагін №60 та [PERSON] знову був укладений договір оренди спірного жилого приміщення строком ще на 1 рік, тобто до 31 грудня 2011 року (а.с. 12). Як вбачається із договору оренди від 01 січня 2012 року, укладеного між тими ж сторонами, то у цьому договорі відсутні підписи начальника Мостозагону №60, а проставлений лише підпис [PERSON] (а.с.13). Наведені обставини дають підстави для висновку, про те, що [PERSON] незаконно продовжував проживати у спірному приміщенні гуртожитку. 17 травня 2013 року [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням, що стверджується заявою та копією наказу №24-к (а.с. 10). Із заяви про реєстрацію місця проживання відповідачів вбачається, що підставою для реєстрації місця проживання заявника [PERSON] є договір від 01 січня 2010 року та згода [PERSON].(а.с.83). Із заяви [PERSON] вбачається, що підставою для її вселення є договір від 01 січня 2012 року та згода [PERSON] (а.с. 82). В п. 3.2.1 договору оренди від 01 січня 2010 року зазначено, що наймодавець за цим договором має право вселити в квартиру, що орендується, незалежно від згоди наймодавця своїх неповнолітніх дітей, дружину й непрацездатних батьків. Вселенням інших осіб допускається тільки за попередньою письмовою згодою Наймодавця (а.с.87). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] не відносяться до кола осіб, які могли б бути вселені без згоди наймодавця. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON], який перебуває у трудових відносинах із позивачем, не подавав заяв про отримання житла в гуртожитку, що стверджується копією журналу реєстрації довідок, заяв на отримання житла (а.с.57-58, 62-63). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, зокрема, чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку. Згідно зі ст.ст. 128, 129 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. З матеріалів справи вбачається, що будь яких рішень щодо надання відповідачам кімнати в гуртожитку не приймалося, договори оренди з ними не укладалися. Наведену обставину відповідачі в судовому засіданні не спростували. Таким чином, відсутні правові підстави для проживання відповідачів у спірному жилому приміщенні і вони підлягають виселенню з нього без надання іншого жилого приміщення у відповідності зі ст. 132 ЖК України. При цьому тривалість їх незаконного проживання в гуртожитку правового значення для вирішення даного спору не має. Правило ст. 125 названого Кодексу про неможливість виселення без надання іншого жилого приміщення осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм житло не менш як десять років, на відповідачів не поширюється. Так як спірне приміщення гуртожитку їм на законних підставах не надавалося. Разом із тим позовна вимога про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням до задоволення не підлягає, оскільки відповідачі вселені на спірну жилу площу без достатніх правових підстав, з порушенням встановленого законом порядку. Тому право на користування цією жилою площею вони не набули, незалежно від часу фактичного проживання, а тому підлягають лише виселенню без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial