Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -з 24 травня 2005 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який\~ було розірвано рішенням Хустського районного суду від 2 вересня 2020 року; -від шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею; -ще до розірвання шлюбу відповідач припинив надання будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей; -близько року вони не проживають разом і діти перебувають на її утриманні; -домовленості між нею і відповідачем про участь останнього в утриманні дітей не досягнуто, участі в утриманні дітей відповідач не бере; -зараз відповідач не має постійного місця роботи, джерелом його доходів\~ є праця за кордоном в Чехії, куди він систематично виїжджає, тому вона вважає за можливе присудження з нього аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі; -вона працює і має самостійний дохід, однак її доходів не вистачає, щоб повністю забезпечити потреби дітей на належному рівні; -крім того, на ній лежить не тільки матеріальне забезпечення потреб дітей, вона має ще займатися їх вихованням, організацією їх повсякденного життя, організацією і контролем за їх навчанням, їх здоров`ям, веденням домашнього господарства, харчуванням дітей, веденням підсобного господарства; -відповідач працездатний чоловік, працює, має регулярний дохід; -інших дітей, непрацездатної дружини або непрацездатних батьків він не має, утримання за виконавчими документами з нього не проводяться, звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1800грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у позовній заяві /а.с.4/ просила позов розглянути в її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву /а.с.31/, в якій просив розглянути справу в його відсутність та в відсутність відповідача. Крім того, представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву /а.с.21-22,24/, в якому він просив при ухваленні рішення взяти до уваги, що відповідач з позивачем та трьома їх спільними неповнолітніми дітьми проживають в одному будинку, а тому діти знаходиться на їх спільному з позивачем утриманні. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, відповідача та представника відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 24 травня 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Хустського районного суду від 2 вересня 2020 року /а.с.6-7/. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.8-10/, які фактично проживають разом з позивачем та відповідачем в одному будинку /а.с.11,23/. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказала позивач у своєму позові: відповідач працездатний чоловік, працює, має регулярний дохід; зараз відповідач не має постійного місця роботи, джерелом його доходів\~ є праця за кордоном в Чехії, куди він систематично виїжджає; вона працює і має самостійний дохід; інших дітей, непрацездатної дружини або непрацездатних батьків відповідач не має, утримання за виконавчими документами з нього не проводяться, але ніяких доказів цих обставин суду не надала. Крім того, позивач взагалі не вказала про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач з позивачем та трьома їх спільними неповнолітніми дітьми фактично проживають в одному будинку, що підтверджується довідкою №377 від 07.12.2020, виданою виконкомом Липовецької сільської ради /а.с.23/, але, на думку суду сам факт фактичного проживання в одному будинку позивача, відповідача та трьох неповнолітніх дітей сторін не встановлює факту спільного утримання неповнолітніх дітей позивачем та відповідачем. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -позивач не надала суду ніяких доказів свого заробітку /доходу/; -сторони мають трьох неповнолітніх дітей віком 10, 14 та 15 років; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2021 року 2395грн.; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1січня 2021 року не може бути меншим, ніж 1197грн.50коп.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час 2395грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -позивачем не надано суду жодних доказів того, що відповідач має достатній заробіток для того, щоб сплачувати аліменти в розмірі по 1800грн. на кожну дитину щомісячно; -відповідачем не надано суду жодних доказів недостатності свого заробітку /доходу/, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - в розмірі по 1500грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивача аліменти в розмірі по 1500грн. на кожну дитину щомісячно, не встановлено. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908грн.00коп., від сплати якого позивач звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial