Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач подав до суду позов до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 19 травня 2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваловою Л.С. зареєстрований за №1346, та поновити його право власності на вказану квартиру, оскільки він уклав цей договір під впливом помилки, оскільки вважав, що донька буде доглядати за ним допомагати йому, забезпечувати його ліками, продуктами, брати участь в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг. Донька обіцяла йому здійснювати за ним догляд та брати участь в утриманні квартири, але обманула його, жодного разу не допомагала, за квартиру не сплачує, у лікарні його не навідувала, а в останній час він дізнався про її намір продати квартиру, але іншого житла він не має. Відповідач у судові засіданні двічі не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надала. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В судовому засіданні встановлено, що згідно ордеру №83 від 17.04.1970 року [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] Право власності на вказану квартиру було зареєстроване за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 15.03.2000 року, виданого на підставі розпорядження Хортицької рай адміністрації №660 від 02.03.2000 року. 19 травня 2004 року [PERSON] уклав зі своєю донькою [PERSON] договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваловою Л.С. зареєстрований за №1346, яким подарував відповідачці належну йому квартиру. Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] зареєструвала своє право власності на вказану квартиру на підставі договору дарування. Як вбачається із довідок, виданих позивачу ЖБК «Запоріжсталь-11» в листопаді 2015 року, він зареєстрований та постійно проживає у вказаній квартирі і на даний час, є членом ЖБК, сплачує комунальні послуги за квартиру та не має заборгованості. Позивач пояснив суду, що помилився щодо природи укладеного з донькою договору дарування, оскільки дійсно вважав, що вона зобов»язалась доглядати його, купувати йому ліки, продукти, барит участь в утриманні квартири. Йому не хотілось письмово укладати про це угоду з власною донькою. Проте, донька жодного разу не допомогла йому, не бере участі в утриманні квартири, коли в 2016 році він опинився у лікарні, то приїжджала до нього лише онука, а донька жодного разу не приїхала, ліків не купувала, не доглядала за ним. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги мають бути задоволені з наступних підстав. У відповідності до ст.215 ЦК України підставою неміцності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін. Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона /дарувальник/ передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні /обдарованому/ безоплатно майно /дарунок/ у власність. Відповідно до ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. У даному випадку встановлено, що позивач, укладаючи зі своєю донькою договір дарування належної йому квартири, помилився щодо обставин цього договору, які мають істотне значення, а саме вважав, що укладає договір довічного утримання та міняє свою кватиру та розраховував на догляд з боку доньки, чого не сталось, тому в даному випадку суд приходить до висновку про те, що є підстави, передбачені ст.229 ЦК України для визнання договору дарування квартири недійсним внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення. Суду не надано доказів, які б спростовували такі твердження позивача, тому його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved