Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі Позов мотивовано тим, що 21.07.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополь Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області був зареєстрований шлюб між сторонами. Від даного шлюбу в них народилася дитина, дочка - [PERSON], [INFO]. На даний час, сторони проживають окремо один від одного, бюджет та господарство ведуть окремо. Донька проживає разом з позивачем по справі, [PERSON], та знаходиться на повному його утриманні. 18.03.2014 року між сторонами шлюб розірвано, відповідно до рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області. Після припинення подружніх стосунків, приблизно з осені 2013 року і по цей відповідачка активної участі у вихованні дочки не приймає та взагалі не цікавиться станом дочки. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Виходячи з наведеного позивач вимушений звернутись до суду з позовною заявою до відповідачці про позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів, на утримання дитини. 18.02.2015 року відповідачка по справі за первинним позовом [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання, встановлення способу та порядку спілкування і виховання. Позов мотивовано тим, що у сторін народилась донька, [PERSON], [INFO]. 18.03.2014 року сторони розірвали шлюб. Фактично після розірвання у сторін почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача по справі [PERSON] стосовно неможливості нормального спілкування з донькою. Всі її намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач [PERSON] перешкоджає їй, не бажає її присутності та штучно створює такі обставини через які вона не може нормально зустрічатися з донькою. Просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON], [INFO] у встановлений для спілкування та виховання час, та встановити наступний спосіб і порядок у вихованні та спілкуванні матері з дитиною: чотири рази на місяць: щосуботи з 09 години до 16 години за місцем проживання дитини в присутності батька, з можливістю забирати дитину в межах встановленого часу побачень для прогулянок і проведення дозвілля без присутності батька. В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] свій первісний позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнав повністю, просив відмовити в задоволені, тому як вважає його безпідставним. Відповідачка по справі [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала повністю, просила відмовити в його задоволенні, тому як вважає, що відповідач [PERSON] перешкоджає їй, не бажає її присутності та штучно створює такі обставини через які вона не може нормально зустрічатися з донькою. Зустрічний позов підтримала за обставин викладених в ньому, та просила його задовольнити повністю. Представники третьої особи в судовому засіданні первісний позов підтримали, просили задовольнити. Зустрічний позов не визнали, заперечили щодо його задоволення. Прокурор в судовому засіданні первісний позов [PERSON] не підтримала, тому як вважає що він завчасний, зустрічний позов [PERSON] просила задовольнити. Заслухавши думку учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Обов'язок доказування відповідно зі ст.10 ЦПК України покладений на сторони у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному з'ясуванні обставин справи шляхом роз'яснення прав та обов'язків та сприяє в їхньому здійсненні. Крім того, у відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Згідно ч.1 ст.164 СК України батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. У відповідності до положень ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Outcome: partial