Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

позивач просить стягувати з відповідача, як батька їхньої дитини, [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. В обгрунтування вимог позовної заяви зазначила, що [PERSON] разом з позивачем не проживає, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, його життям не цікавиться, а тому просить стягувати з відповідача кошти в примусовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про зміну позовних вимог в якій просила стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Розгляд справи просила проводити без її участі, змінені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. \~ Відповідач до суду не з'явився, подав відзив на позовну заяву в якій просив позов задовольнити частково, не заперечивши сплачувати аліменти на сина в розмірі 930,00 грн., що становить 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на його утриманні перебуває дружина від другого шлюбу та її дитина, про що надав свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження дитини, крім того, зазначив, що офіційно непрацевлаштований, середній дохід не перевищує 3000,00 грн. Розгляд справи просив проводити без його участі. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони 23.12.2015 року відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області розірвали шлюб від якого мають сина, [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач, будучи працездатним, ухиляється від виконання обовязку по утриманню дитини, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку питання щодо утримання дитини позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до розяснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи спільний обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини, в тому числі і відсутність офіційного працевлаштування відповідача та наявність у нього іншої сім'ї, дають підстави для покладення на відповідача обовязку сплачувати аліменти на дитину в твердій грошовій формі в розмірі 1000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.01.2018 року та до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved