Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 10 жовтня 2013 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення не отриманих коштів за відпущену теплову енергію. В поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] є власником частини нежитлового приміщення площею 121,9 кв.м., що знаходиться в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] Зазначав, що позивач ПОВКПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 13 жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року відпускав теплову енергію у вигляді гарячої води за вказаною адресою, але відповідач [PERSON], будучи власником нежитлового приміщення, жодної оплати не провела. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] 19679,71 грн. збитків у вигляді не отриманих коштів за відпущену теплову енергію та понесені судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 липня 2014 року за клопотанням позивача до участі в справі в якості співвідповідачів були залучені [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Алгора». 26 серпня 2014 року позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, де ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зменшило розмір позовних вимог до суми 17388,68 грн., посилаючись на те, що частково відповідачем [PERSON] здійснено оплату послуг за відпущену теплову енергію в розмірі 2291,03 грн. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовну заяву та просив задовольнити вимоги із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення вимог до [PERSON] заперечувала. Посилалася на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на нежитлові приміщення не зареєстровано, власниками приміщень згідно з даними реєстру є відповідачі [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Алгора». Також посилалася на відсутність договору про постачання послуг. Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представників, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 13 жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS], в складі якого знаходиться як окремий об'єкт нерухомого майна нежитлові приміщення загальною площею 121,9 кв.м., які складають 21/1000 частку. Також встановлено, що станом на час звернення позивача до суду з позовними вимогами за період з 13 жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року плата за отримані послуги з теплопостачання, надані в зазначене нежитлове приміщення, внесена не була. Під час вирішення справи судом відповідачем [PERSON] було здійснено оплату за відпущену теплову енергію в розмірі 2291,03 грн. частково за періоди з 06.03.2012 року по 18.04.2012 року та з 18.04.2012 року по 08.05.2012 року. Таким чином розмір не оплачених послуг складає 17388,68 грн. При цьому розрахунок вартості послуг, що наданий позивачем, відповідає затвердженим тарифам. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. За нормами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено термін споживача, яким є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. В судовому засіданні представник відповідача посилалася на ту обставину, що хоча відповідач [PERSON] і є власником 21/1000 частини нежитлового приміщення по [ADDRESS] площею 121,9 кв.м., але іншими відповідачами її право порушене, державна реєстрація права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] не проведена, тому відповідальність за нанесені позивачу збитки мають нести інші відповідачі, за якими згідно з даними Державного реєстру речових прав не нерухоме майно за відповідні періоди було здійснено державну реєстрацію права власності. Проте суд з таким твердженнями представника не погоджується, та вирішуючи питання про те, хто із відповідачів по справі є споживачем отриманих послуг виходить з наступного. Зміст права власності за нормою ст. 317 ЦК України включає права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 322 ЦК України саме власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Виходячи зі змісту ст. 319 ЦК України, зокрема, п. 4 наведеної норми, набуття права власності на певне майно породжує виникнення не тільки прав, а й обов'язків щодо його належного утримання та експлуатації. Як встановлено судом, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2013 року по справі № 1609/10539/12 із змінами, внесеними згідно з рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2014 року, усунуто перешкоди в користуванні [PERSON] власністю - 21/1000 частин приміщення гуртожитку в будинку А-5 загальною площею 121,9 кв.м. Проведено реальний розподіл 21/500 частин нежитлової будівлі (гуртожитку), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виділивши [PERSON] в будинку А-5 приміщення загальною площею 121,9 кв.м, що складає 21/1000 частину об'єкту в окрему частку нерухомого майна. Витребувано належне [PERSON] майно, а саме 21/1000 частин нежитлового приміщення (гуртожитку), розташованого в [ADDRESS] від добросовісного набувачів та зобов'язано [PERSON], [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Алгора» звільнити належне [PERSON] приміщення. Зазначеними судовими рішеннями за позовом [PERSON] поновлено її права та відповідно усунуто перешкоди в користуванні належною їй власністю та витребувано майно із чужого володіння. При цьому в розумінні ст. 334 ЦК України моментом набуття у відповідача [PERSON] права власності є не подальше відновлення державної реєстрації права власності на належне їй нерухоме майно в державному реєстром прав власності в майбутньому, а з моменту проведення первинної державної реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON] відповідно до укладених нею в 2004-2005 роках договорів. При цьому судом приймається до уваги та обставина, що в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 5855309 ще 12 вересня 2005 року право власності на частину об'єкту по [ADDRESS] відповідно до договору ренти від 21 жовтня 2004 року було зареєстровано за [PERSON] Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що саме відповідач [PERSON] є споживачем послуг з теплової енергії в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та має нести відповідальність по сплаті коштів за отримані послуги в сумі 17388,68 грн. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягають задоволенню частково, в частині стягнення коштів з відповідача [PERSON] в сумі 17388,68 грн. Вимоги до інших відповідачів заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON], в свою чергу, як власник відповідного нежитлового приміщення, у разі, якщо вважає, що її права як власника в період з 13 жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року є порушеними та послуги отримані іншими особами, які користувалися належним їй на праві власності майном, має право порушувати питання про відшкодування винними особами понесених нею витрат за оплачені послуги. Твердження представника відповідача про відсутність укладеного письмового договору про надання послуг, укладеного між позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] за періоди з 13 жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року та враховуючи загальну площу приміщень в розмірі 121,9 кв.м., не заслуговують на увагу. Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» також передбачає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений саме обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком відповідача [PERSON], як власника приміщення та як споживача, за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Як встановлено судом, хоча письмовий договір між сторонами за весь період з 13 жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року та на всю площу нежитлових приміщень в розмірі 121,9 кв.м. укладено не було, але фактично послуги позивачем надавалися, а відповідачем отримувалися. Тому суд приходить до висновку, що між сторонами по справі фактично склалися правовідносини з надання послуг з теплопостачання, при цьому надання позивачем неналежних послуг жодними доказами в справі не підтверджено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 344 грн. 10 коп. (а.с. 1,35).

Outcome: partial