Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення суми\~заборгованості за\~кредитним договором,\~процентів нарахованих\~за користування\~кредитомдо відповідачів [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 28.08.2006 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11031768, відповідно до якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у формі кредитної лінії з лімітом у розмірі 30000 євро, а відповідач зобовязувався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 28 серпня 2017 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом в розмірі 11,5% річних. \~ \~ \~ \~Позивач вказує, що згідно вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове найменування банку стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», при цьому у відповідності до вимог ЦК України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є ні реорганізацією, ні ліквідацією юридичної особи. Стверджує, що відповідно до додатку №1 до кредитного договору, погашення заборгованості повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору, при цьому погашення нарахованих процентів згідно договору відбувається з 01 по 10 (включно) число кожного місяця. \~ \~ \~ \~03.10.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої збільшено ліміт кредитної лінії до 50000 євро. \~ \~ \~ \~З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] 28.08.2006 року укладено договір поруки №37063. \~ \~ \~ \~Також, 03.10.2006 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки №37063, відповідно до умов якої поручитель надав згоду забезпечувати змінене основне зобовязання. \~ \~ \~ \~Позивач зазначає, що відповідач [PERSON], всупереч умовам кредитного договору, не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе зобовязання, у звязку з чим 28.01.2016 року відповідачам направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 12.05.2016 року, вимоги залишені без задоволення. \~ \~ \~ \~Стверджує, що станом на 12.05.2016 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить суму 11127,87 євро, з яких: 9879,03 євро кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з серпня 2015 року в сумі 4179,34 євро; 1248,84 євро заборгованість по процентам. Крім того, заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 12.05.2016 року становить суму 23427,30 грн., з яких: 18341,37 грн. пеня за прострочення сплати кредиту та 5085,93 грн. пеня за прострочення сплати процентів. \~ \~ \~ \~На основі наведеного, позивач просить\~стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь банку в солідарному порядку суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту №11031768 від 28.08.2006 року в розмірі 11127,87 євро та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 23427,30 грн., а також стягнути з відповідачів на користь банку суму сплаченого судового збору в розмірі 5174,35 грн. в рівних частках з кожного по 2587,18 грн. Ухвалою судді від 25 травня 2016 року\~ провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом відкрито. Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Доповнив, що йому не відомо, чи відповідач [PERSON] отримав фактично 50000 євро чи 38000 євро, як вказано в розрахунку, хоча відповідач [PERSON] мав право отримати всі 50000 євро. Не заперечує, що відповідачем [PERSON] було сплачено 72000 євро. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у запереченнях та в заяві про застосування строків позовної давності. Доповнив, що дійсно між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту, однак відповідач фактично отримав кредитні кошти в сумі 38000 євро. Станом на 2008 рік все було погашено, а тому просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Також зазначив, що згідно графіку погашення кредиту та довідки розрахунку заборгованості за кредитом, які надано позивачем, датою, з якої зобовязання за кредитним договором перестали виконуватись і у позивача виникло право звернутись з вимогою про його виконання до поручителя, є 11.07.2015 року. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Банк звернувся до суду з позовом до поручителя лише 16.05.2016 року, тобто після закінчення шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, а тому просив відмовити в задоволенні позову до відповідача [PERSON] у звязку з пропуском строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні\~вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Судом встановлено,\~що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11031768 від 28.08.2006 року (т.1 а.с.5-15), згідно з п.1.1 якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 30000 євро, а відповідач зобовязувався повернути наданий кредит та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 194101,80 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору. Згідно вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове найменування банку стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», при цьому у відповідності до вимог ЦК України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є ні реорганізацією, ні ліквідацією юридичної особи. Відповідно до п.1.2.2. договору про надання споживчого кредиту позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 28 серпня 2017 року. Пунктом 1.3.1. договору передбачено, що за використання кредитних коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,5% річних. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору (т.1 а.с.16-18а), погашення заборгованості повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору, при цьому погашення нарахованих процентів згідно договору відбувається з 01 по 10 (включно) число кожного місяця. \~ \~ \~ \~03.10.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору (т.1 а.с.19-23), відповідно до умов якої сторони підтвердили наявність заборгованості позичальника по основній сумі відновлювальної кредитної лінії в розмірі 23995,22 євро; збільшено ліміт кредитної лінії до 50000 євро; викладено п.1.5. договору у наступній редакції: «Кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника №26200050903600 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням». В звязку зі збільшенням розміру заборгованості позичальника перед банком, сторони домовились змінити графік погашення кредитної лінії шляхом викладення його в новій редакції (додаток 1-1 до цієї додаткової угоди). Всі інші умови кредитного договору залишаються без змін. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За вказаних обставин, суд вважає, доведеним факт укладення договору про надання споживчого кредиту №11031768 від 28.08.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], як і те, що сторонами було узгоджено предмет договору та вартість користування кредитними коштами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (т.1 а.с.39-50), станом на 12.05.2016 року заборгованість [PERSON] перед банком по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить суму 11127,87 євро, з яких: 9879,03 євро кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з серпня 2015 року в сумі 4179,34 євро; 1248,84 євро заборгованість по процентам. Крім того, заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 12.05.2016 року становить суму 23427,30 грн., з яких: 18341,37 грн. пеня за прострочення сплати кредиту та 5085,93 грн. пеня за прострочення сплати процентів. Відповідно до п. 3 ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами\~ цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору,\~ виборі контрагента та визначенні змісту такого договору. Згідно ч.1\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. За ч.1\~ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому, відповідно до висновку №21 судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи №727/3518/16-ц від 27.06.2017 року (т.2 а.с.102-111), дослідженням наданих документів, експертом встановлено, що за договором про надання споживчого кредиту №11031768 від 28.08.2006 року та додаткової угоди до договору №1 від 03.10.2006 року, [PERSON] було отримано від ПАТ «УкрСиббанк» коштів на загальну суму 57300,00 євро (64300,00 євро 5000 євро (відсутня заява на видачу готівки від 29.09.2006 року) 2000,00 євро (23.10.2006 року кошти видано з каси, а не перераховано на поточний рахунок позичальника). Суд вважає, що посилання представника позивача ПАТ «УкрСиббанк» у письмових запереченнях на судову економічну експертизу (т.2 а.с.127-131) на те, що висновок експерта містить неточності, є неповним та необєктивним є безпідставними, оскільки сам представник позивача у запереченнях (т.2 а.с.128) зазначає, що з 28.08.2006 року по 29.09.2006 року включно кошти видавались напряму через касу, а з 04.10.2006 року на рахунок №26200050903600. Як встановлено судом, експертом у своєму висновку правильно не враховано суму 2000,00 євро, оскільки вказані кошти видано з каси, а не перераховано на поточний рахунок позичальника, як того вимагають умови договору. Також, суд не приймає посилання представника позивача у письмових заперечення про те, що заява на видачу готівки від 29.09.2006 року була знищена, оскільки з копії акту №3 від 20.09.2016 року про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду (т.2 а.с.62-64), не можливо встановити дані про те, що було знищено саме заяву [PERSON] про видачу готівки в сумі 5000,00 євро від 29.09.2006 року. Крім того, суду не надано оригінал вказаного акту. Відповідно до висновку №22 додаткової судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи №727/3518/16-ц від 15.06.2018 року (т.2 а.с.172-184), дослідженням наданих документів, експертом встановлено, що заборгованість відповідачів за договором про надання споживчого кредиту №11031768 від 28.08.2006 року та додаткової угоди до договору №1 від 03.10.2006 року з урахуванням даних щодо кількості коштів отриманих [PERSON], зазначених у висновку експерта №21 від 27.06.2017 року 57300,00 Євро, - відсутня, існує переплата в сумі 6344,22 євро. Судом встановлено, що розрахунок судового експерта здійснений у повній відповідності до умов кредитного договору, розрахунок містить усі складові заборгованості (дату, суму заборгованості, кількість днів, поточну ставку, суму відсотків нарахованих на заборгованість, суму тіла кредиту, дату оплати, загальну суму оплати, погашення відсотків, погашення заборгованості, переплату). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.113 ЦПК України представник позивача ПАТ «УкрСиббанк», вважаючи висновок експерта необґрунтованим або таким, що суперечить матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, мав право заявити клопотання про призначення повторної експертизи, однак такого клопотання до суду не поступило. Більше того, після роз'яснення головуючим такого права, представник позивача відмовився від заявлення клопотання про призначення повторної експертизи. Суд вважає, що висновок експерта є правильним і сумнівів в його правильності немає. Таким\~ чином, суд вважає доведеним факти отримання [PERSON] від ПАТ «УкрСиббанк» коштів на загальну суму 57300,00 євро та відсутність заборгованості [PERSON] перед банком, а тому позовні вимоги до відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд також враховує правову позицію, що відображена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі №161/16891/150-ц провадження №61-517св18 від 30 січня 2018 року, в якій зазначено: доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». \~ \~ \~ \~З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] 28.08.2006 року укладено договір поруки №37063 (т.1 а.с.24-25), відповідно до п.1.1. якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли за договором про надання споживчого кредиту №11031768 від 28.08.2006 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. \~ \~ \~ \~Згідно з п.1.3. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.3.2. договору поруки, порука припиняється з припиненням всіх зобовязань позичальника по кредитному договору. Пунктом 5.2. договору поруки передбачено, що сторони притримуються стандартних умов по строкам позовної давності. Відповідно до п.1.2.2. договору про надання споживчого кредиту позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору). Згідно графіку погашення кредиту та довідки розрахунку заборгованості за кредитом (т.1 а.с.39-50), датою з якої зобовязання за кредитним договором перестали виконуватись і у позивача виникло право звернутись з вимогою про його виконання до поручителя є 11.07.2015 року. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України, передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. \~ \~ \~ \~Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. \~ \~ \~ \~Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6-53цс14 від 17.09.2014 року. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що оскільки банк звернувся до суду з позовом до поручителя [PERSON] лише 16.05.2016 року, тобто після закінчення шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, а саме: 11.07.2015 року, тому позивач ПАТ «УкрСиббанк» пропустив строк позовної давності, у звязку з чим необхідно відмовити в задоволенні позову до відповідача [PERSON] у звязку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість\~ кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позову, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed