Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач просить визнати виконавчий напис від 15.12.2020 року, реєстровий №114098, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з нього на користь ТзОВ «Веллфін» заборгованості в розмірі 18 948,00 грн., який перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця Перемишлянського РВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кривуцької Галини Михайлівни. Позовні вимоги мотивує тим, що 29.01.2021 року державним виконавцем Перемишлянського РВ ДВС Кривуцькою Г.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64323686, якою розпочато примусове стягнення заборгованості за виконавчим написом від 15.12.2020 реєстровий № 114098. Згідно вказаного виконавчого напису з нього на користь ТОВ Веллфін стягується заборгованість за кредитним договором №238565 від 09.08.2017 року в сумі 18 948.00 грн. Позивач вказує, що підставою вчинення виконавчого напису був договір позики, такий договір згідно п.1 Постанови КМУ № Ц72 в редакції від 29.11.2001, мав бути нотаріально посвідченим, натомість договір позики викладений в простій письмовій формі. Крім цього на адресу позивача не надходила вимога про сплату заборгованості. За таких обставин нотаріус належним чином не перевірив чи на обґрунтування стягнення для вчинення виконавчого напису подано всі документи зазначені у Постанові КМУ № 1172. Згідно п.1.3 Договору, строк позики за цим Договором складає 30 (тридцять) днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків до 08.09.2017року. За таких обставин, право вимоги до позивача у відповідача виникло 09.09.2017року. Відповідно до загальної позовної давності строк пред`явлення відповідачем своїх вимог до позивача становить 3 роки, іншого строку давності у Договорі встановлено не було. Таким чином, відповідач мав право до 08.09.2020 року звернутися з вимогою до позивача в суд або отримати від нотаріуса виконавчий напис. Згідно з абз.2 п.3.1. Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. В свою чергу нотаріус вчинив виконавчий напис після трьох років з дня виникнення права вимоги, а саме 15.12.2020р. шо суперечить вимогам п.3.1 Порядку та ст. 88 Закону. Крім цього звертає увагу суду на те. шо жодних повідомлень (вимог) від відповідача та від нотаріуса про усунення порушень за договором позики на адресу позивача не надходило.\~ Також зазначає, що відповідач не мас права стягувати проценти за користування позикою після визначеного в договорі строку позики, а саме після 08.09.2017 року. Натомість як вбачається з виконавчого напису №114098 від 15.12.2020 р. стягненім заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом з позивача проводиться за період 09 серпня 2017 року по 02 березня 2020 року, Що свідчить про те, що проценти було нараховано поза межами строку дії договору. Вважає, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірносіі розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та допустив процедурні порушення вчинення виконавчого напису, відповідно такий підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Позивач у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити, розгляд справи проводити у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату судового засідання про причини своєї неявки суд не повідомив. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., Перемишлянський РВ ДВС у судове засідання не з`вилися, про причину своєї неявки суд не повідомили. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши інші матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України\~ визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Судом встановлено, що 29.01.2021 року державним виконавцем Перемишлянського РВ ДВС Кривуцькою Г.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64323686, якою розпочато примусове стягнення заборгованості за виконавчим написом від 15.12.2020 року реєстровий № 114098. Згідно вказаного виконавчого напису з [PERSON] на користь ТОВ Веллфін стягується заборгованість за кредитним договором №238565 від 09.08.2017 року в сумі 18 948.00 грн. Відповідно до ст.ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993року №3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України22лютого 2012року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87Закону України«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КабінетуМіністрів Українивід 29червня 1999року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Пронотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. А відтак, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88Закону «Пронотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17. Із матеріалів справи встановлено, що згідно п.1.3 Договору, строк позики за Договором складає 30 (тридцять) днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків до 08.09.2017року. За таких обставин, право вимоги до позивача у відповідача виникло 09.09.2017року. Відповідно до загальної позовної давності строк пред`явлення відповідачем своїх вимог до позивача становить 3 роки. Таким чином, відповідач мав право до 08.09.2020 року звернутися з вимогою до позивача в суд або отримати від нотаріуса виконавчий напис. Згідно з абз.2 п.3.1. Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. В свою чергу нотаріус вчинив виконавчий напис після трьох років з дня виникнення права вимоги, а саме 15.12.2020р. Аналізуючи вищевикладене та наявні у справі документи, суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом за відсутності належних та допустимих доказів підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України, з ТзОВ «Веллфін» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн. та за заяву про забезпечення позову в сумі 454.00грн. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, у відповідності з вимогами ч.7 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді від 19.02.2021, продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили і можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved