Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків у порядку суброгації у сумі 16293,78 грн. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Байер» був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортних засобів № 1057720, відповідно до умов якого одним із застрахованих транспортних засобів є автомобіль Вольксваген, д.н. [NUMBER] , та договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії AM № 3000589. 14.11.2018 відбулась ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля Хонда, д.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» між учасниками ДТП складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого особою винною в скоєнні ДТП є відповідач [PERSON] . Відповідно до рахунку СТО від 19.11.2018 вартість відновлювального ремонту складає 27 799,01 грн., цивільно-правова відповідальність відповідача станом на момент ДТП була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Просто-Страхування». При цьому, позивач та ПрАТ «СК «Просто-Страхування» є членами Угоди про пряме врегулювання збитків, у зв`язку з чим даний страховий випадок частково був врегульований на підставі Угоди про пряме врегулювання збитків, тобто позивач від імені страховика відповідача здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі (страхувальнику) у розмірі 11 505,23 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням розміру франшизи. При цьому, враховуючи умови договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів, при визначенні розміру страхового відшкодування фізичний знос деталей ТЗ - не враховується, тому доплата страхового відшкодування у розмірі 16293,78 грн. була перерахована страхувальнику на СТО. 04.03.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування різниці між вартістю відновлювального ремонту та виплатою в порядку прямого врегулювання збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи у розмірі 16 293,78 грн. Оскільки відповіді від відповідача не отримав та кошти перераховані не були, позивач звернувся до суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2020 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.01.2021. 28.01.2021 розгляд справи відкладено на 23.02.2021. У судове засідання 23.02.2021 сторони з`явились. Відповідач в судовому засіданні просив суд відкласти розгляд справи, оскільки його адвокат не зміг з`явитися в судове засідання. Судом клопотання відповідача задоволено, відкладено розгляд справи на 17.03.2021. 04.03.2021 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, а також не погоджується з твердженнями позивача, що відповідач, як винна особа зобов`язаний відшкодувати різницю між вартістю відновлювального ремонту (27 799,01 грн.) та виплатою в порядку прямого врегулювання збитків з урахування коефіцієнту фізичного зносу та франшизи (11 505,23 грн.), що становить 16 293,78, оскільки максимальний розмір страхового відшкодування при складенні спільного повідомлення про ДТП становить 50 000,00 грн., при цьому розмір франшизи становить 1 000,00 грн. і, відповідно, в межах 49 000,00 грн. страховик відповідача - АТ «Просто-Страхування» зобов`язаний відшкодувати шкоду за деліктним зобов`язанням. Представник відповідача вказує, що на момент ДТП строк експлуатації пошкодженого автомобіля не перевищував гарантійного строку - 7 років, тому коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, у зв`язку з чим підстав для його застосування при розрахунку відновлювального ремонту немає. Також у відзиві представник відповідача просив залучити як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування». 11.03.2021 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позовні вимоги та заперечив щодо викладеної у відзиві правової позиції відповідача, оскільки між позивачем та страхувальником у заяві про страхове відшкодування від 22.11.2018 узгоджено розмір страхового відшкодування та порядок його визначення. Представником позивача подано заяву, в якій він просить судове засідання 17.03.2021 провести за його відсутності, а відповідь на відзив підтримує в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити. 17.03.2021 від представника відповідача на електронну адресу суду надійшла заява, в якій відповідач зазначає, що позов визнає в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі та ухвалити рішення, враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України. У судове засідання 17.03.2021 сторони не з`явились. Враховуючи подані сторонами заяви про розгляд справи за їх відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. 12.01.2018 між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий Альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Байер» був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортних засобів № 1057720, відповідно до умов якого одним із застрахованих транспортних засобів є автомобіль Вольксваген, д.н. [NUMBER] . Крім договору добровільного страхування транспортних засобів, між позивачем та ТОВ «Байер» було також укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс серії AM № 3000589. 14.11.2018 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] , та автомобіля Хонда, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Учасники даної ДТП скористалися правом, передбаченим п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та оформили ДТП без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу МВС України. Особою винною в скоєнні ДТП є [PERSON] . 15.11.2018 до позивача звернувся представник ТОВ «Байер» з повідомленням про подію з транспортним засобом, що підлягає врегулюванню в порядку прямого врегулювання збитків. Відповідно до рахунку СТО від 19.11.2018 вартість відновлювального ремонту складає 27 799,01 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на дату ДТП була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Просто-Страхування», поліс серії AM № 4802097. 22.11.2018 позивач отримав заяву про страхове відшкодування від ТОВ «Байер». Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі (страхувальнику) на загальну суму 27 799,01 грн. двома платежами: в порядку прямого врегулювання збитків на суму 11 505,23 грн. (платіжне доручення № 10575 від 04.01.2019) з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням розміру франшизи, та на суму 16 239,78 грн. (платіжне доручення № 10592 від 04.01.2019), що становить доплату страхового відшкодування, яка була перерахована страхувальнику на СТО. Підтвердженням виплати є копії платіжних доручень, а підтвердженням факту проведення ремонтних робіт на СТО є наряд-замовлення від 23.03.2019. 04.03.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування різниці між вартістю відновлювального ремонту та виплатою в порядку прямого врегулювання збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи у розмірі 16 293,78 грн. (27799,01 грн. - 11 505,23 грн.). Однак відповідач відповіді не надав та кошти не перерахував. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц, одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 649/384/16-ц зазначено, що положеннями Закону України «Про страхування» та ЦК України не встановлено обов`язку страховика при розрахунку розміру страхового відшкодування застосовувати коефіцієнт фізичного зносу щодо вартості пошкоджених деталей, які підлягають заміні. Предметом спору є не стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, який завдано особі, а саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, тобто реальних збитків, які відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Законодавець розмежовує поняття «вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток, завданий унаслідок ДТП». Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків та у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначалось вище, 17.03.2021 представник відповідача подав заяву, в якій зазначено, що, ознайомившись із відповіддю на відзив позивача та узгодивши позицію з відповідачем, сторона відповідача пред`явлений позов визнає у повному обсязі. Відповідно до положень частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що обґрунтованість позовних вимог доводиться наявними у справі доказами, а також враховуючи, що відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позов визнав, суд на підставі ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України вирішив стягнути з останнього на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1051,00 грн., та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету 1051,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved