Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач ПАТ «Українсько-страхова компанія» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить зобов'язати відповідача на його користь відшкодувати збитки в порядку регресу в розмірі 6 995,51 грн., судові витрати покласти на відповідача. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 квітня 2013 року між ПАТ «Українсько-страхова компанія» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземно транспортних засобів №АС/52069033, відповідно до умов якого в період з 07 квітня 2014 року під страховим захистом знаходився автомобіль «Mitsubishi», держаний номер [NUMBER]. 13 квітня 2013 року о 21 год. 45 хв. про проспекту Тичини, 20-А, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi», держаний номер [NUMBER], що знаходився під керуванням відповідача, та «BMW X5», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], та знаходився під керуванням [PERSON] Відповідача було визнано винним у вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування, Довідки ВДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Звіту № 0801 з оцінки транспортного засобу, копії Звіту № 0801 ДОП з оцінки транспортного засобу, а також акту про настання страхового випадку №10852 від 10 липня 2013 року, АТ «УОСК» виплатило страхове відшкодування [PERSON] в сумі 7 945,51 грн. Після виплати страхового відшкодування до АТ «УОСК» перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, а саме до відповідача. До суми вимог також включається відшкодування витрат на проведення експертизи в сумі 450,00 грн. Відповідачу було відправлено претензію про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. 18 жовтня 2014 року між АТ «УОСК» та відповідачем було укладено угоду про добровільне відшкодування збитків, згідно якої сторони дійшли згоди про відшкодування суми збитків відповідачем у розмірі 8 395,51 грн. та з урахуванням матеріального становища і варіантів відшкодування суми відповідач оплачує суму регресної вимоги у відповідності до графіку. 20 листопада 2013 року відповідач сплатив грошові кошти у розмірі 6 995,51 грн. Станом на дату подачі позову до суду вищевказаний спір врегульовано не було, борг в добровільному порядку відповідачем сплачений не був. Представник позивача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» - Качура О.Ю. до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідача останній до суду не надсилав. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07 квітня 2013 року між ПАТ «Українсько-страхова компанія» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземно транспортних засобів №АС/52069033, відповідно до умов якого в період з 07 квітня 2014 року під страховим захистом знаходився автомобіль «Mitsubishi», держаний номер [NUMBER]. (а.с. 6-9) З матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2013 року о 21 год. 45 хв. про проспекту Тичини, 20-А, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi», держаний номер [NUMBER], що знаходився під керуванням відповідача та «BMW X5», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], та знаходилася під керуванням [PERSON] (а.с. 10-12) Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КпАП України. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування, Довідки ВДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Звіту № 0801 з оцінки транспортного засобу, копії Звіту № 0801 ДОП з оцінки транспортного засобу, а також акту про настання страхового випадку №10852 від 10 липня 2013 року, АТ «УОСК» виплатило страхове відшкодування [PERSON] в сумі 7 945,51 грн. (а.с. 47-48) Отже, після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, а саме до відповідача. До суми вимог також включається відшкодування витрат на проведення експертизи в сумі 450,00 грн. (а.с. 44, 46) З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було відправлено претензію про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. (а.с. 49-50) 18 жовтня 2014 року між сторонами було укладено угоду про добровільне відшкодування збитків, згідно якої сторони дійшли згоди про відшкодування суми збитків відповідачем у розмірі 8 395,51 грн. та з урахуванням матеріального становища і варіантів відшкодування суми відповідач оплачує суму регресної вимоги у відповідності до графіку. (а.с. 51) В судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2013 року відповідач сплатив грошові кошти у розмірі 6 995,51 грн. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що вищевказаний спір між сторонами врегульовано не було, борг в добровільному порядку відповідачем не сплачено. Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин та утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого або пошкодженого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу грошові кошти у розмірі 6 995,51 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved