Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач подав позовну заяву про визнання за ним право власності, в порядку набувальної давності, на квартиру [NUMBER], загальною площею 62,90 кв.м. житловою площею 43,50 кв.м., що розташована в будинку [ADDRESS]. Позовну вимогу мотивує тим, що зазначена квартира приватизована 29.01.1999 року про що власникам видано свідоцтво про право власності на житло. 29.12.2000 року відповідач придбав зазначену квартиру відповідно до договору купівлі-продажу та зареєстрував право власності в БТІ м.Одеси 15.02.2001 року. 08.08.2001 року, на засіданні житлово-побутової комісії управління Південного територіального командування ВВ МВС України прийнято рішення про виділення позивачу квартири [ADDRESS]. 08.10.2002 року, Приморською РА Одеської міської ради, позивачу видано ордер ПР- №5405 на право зайняття квартири [ADDRESS]. Позивач добросовісно, відкрито і безперервно володіє вказаним майном, тому він і не підозрював, що квартира йому не належить та вважав себе власником на підставі рішення житлово-побутової комісії УПТК ВВ МВС України та ордеру на вселення. При зверненні до відповідача, йому роз'яснено його право на приватизацію вказаної квартири, однак вона вже була приватизована попередніми власниками, що змусило позивача звернутись до суду за визнанням за ним права власності на вказане майно за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що позивач має право на отримання у власність зазначену квартиру, що відповідачем не оспорюється, за умови, що ним та членами його родини не використані житлові чеки. Порядок реалізації права позивача встановлено законодавством про приватизацію, тому позивачу необхідно звернутись до відповідача за дозволом на приватизацію зазначеної квартири. Судом встановлено: Квартира [NUMBER], загальною площею 62,90 кв.м. житловою площею 43,50 кв.м., що розташована в будинку [ADDRESS] приватизована 29.01.1999 року про що власникам видано свідоцтво про право власності на житло (а.с.16). 29.12.2000 року відповідач придбав зазначену квартиру відповідно до договору купівлі-продажу та зареєстрував право власності в БТІ м.Одеси 15.02.2001 року (а.с.11). 08.10.2002 року, Приморською РА Одеської міської ради, позивачу видано ордер ПР- №5405 на право зайняття квартири [ADDRESS] (а.с.6). Сторонами визнано обставину, що позивач проживає в зазначеній квартирі з 08.11.2002 року по теперішній час та утримує її. Сторонами також визнано обставину, що між ним немає договірних відносин щодо користуванням квартирою, та відповідачем не завдавалось спроб про повернення майна від позивача. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1,4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За приписами п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного Кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно вимог ст.10 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що перебіг строку володіння за давністю почався 08.11.2002 року, позивач володів майном добросовісно, відкрито, безперервно та безтитульно (відсутні підстави для виникнення права власності в момент заволодіння чужим майном). Між сторонами відсутні договірні зобов'язання щодо спірного майна. Власник майна позивачу був невідомий з моменту заволодіння майном - 08.11.2002 року і до часу звернення до відповідача - 2013 рік, що підтверджується визнаною сторонами обставиною про відсутність спроб з боку відповідача про повернення майна від позивача. Представником позивача не надано жодного доказу, який би спростовував вищезазначені обставини. Посилання представника відповідача на вимоги законодавства про приватизацію, що регулює спір - безпідставне, так як, ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ, а доказів цього представником відповідача не надано. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved