Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником даного будинку відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.04.2015. За вказаною адресою з 2000 року зареєстровані відповідачі,та не проживають в ньому з дня реєстрації. Реєстрація відповідачів за вказаною адресою порушує її права як власника будинку. Позивачка в судове засідання не з`явилася, від неї надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Судові повістки про виклик до суду надсилались їм за зареєстрованим у встановленому порядку місцем їх проживання та повернулися до суду за відсутністю за адресою місця проживання за закінченням терміну зберігання. Іншої адреси відповідачів суду не повідомляла. Відповідно до ст.128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.09.2019 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. Позивачка є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 37033814 від 30.04.2015 видане на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської сільської ради № 08 від 25.01.2005 /а.с.9-10/. Право власності позивача на вищевказаний будинок також підтверджується копією наданого до матеріалів справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.11/. Відповідно до довідок голови Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 25.09.2019 року відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , /а.с.22-25/. Відповідно до довідки голови Вознесенської сільської ради № 1794 від 09.09.2019 року за адресою: [ADDRESS] відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не проживають з 2000 року. /а.с.16/ В силу того, що відповідачі зареєстровані в будинку, але в ньому не проживають, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй будинком. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідачі без поважних причин не проживають за місцем реєстрації з 2000 року, будинком не користуються, їх речей в ньому немає, а тому вони можуть бути визнаними такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved