Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 03.07.2016р. в сумі 600 000,00грн., та судові витрати в сумі 6000,00грн., мотивуючи тим, що 03.06.2016р. вона передала відповідачу у позику 600 000,00грн. для придбання ним земельної ділянки та здійснення підприємницької діяльності, позичені кошти позичальник за умовами договору (розпискою) зобов?язувався повернути частинами, однак зобов`язання не виконав, борг не повернув. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову, просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Укладення договору позики між сторонами підтверджено розпискою позичальника від 03.07.2016р. Згідно даної розписки відповідач підтвердив факт укладення договору позики і факт отримання ним в позику 600 000,00грн. від позивача з метою купівлі земельної ділянки в смт. Велика Димерка, зміни її цільового призначення та будівництва станції технічного обслуговування автомобілів, гроші зобов?язувався повернути до 03.07.2019р., а саме: до 03.07.2017р. - 100000,00грн., до 03.07.2018р. - 200000,00грн., до 03.07.2019р. - 300000,00грн. як вказано у розписці, кошти в розмірі 600000,00грн. в повному обсязі ним отримані при свідках [PERSON] та [PERSON] Розписка складена ним особисто без примусу та тиску. Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 626 ЦКУ - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 638 ЦКУ - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 1046 ЦКУ визначено , - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦКУ - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦКУ - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦКУ - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ). Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. На підтвердження наявності між сторонами даного боргового зобов`язання, позивач в судовому засіданні надав суду оригінал розписки відповідача, яка повністю відповідає змісту долученої до матеріалів справи копії даної розписки та сумі позики, яку позивач просить стягнути з відповідача. Розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Сторони дотримались письмової форми договору. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору . Відповідач не оспорював факту наявності написаної ним власноручно розписки від 03.07.2016р., жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі або частково, суду не надавав, відзиву на позов не подав, позов визнав, факт наявності боргу і його розмір не оспорив. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці). Тому сума позики (згідно з розпискою непогашена сума позики в розмірі 600000,00 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Також, оскільки позов задовольняється, то стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст.141 ЦПК України підлягають понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позову - 6000,00грн.

Outcome: approved