Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 45906 гривень 75 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №ODХRRC12020209 відповідно до якого позивачем був наданий відповідачці кредит у сумі 4499 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідачка не виконувала умови кредитного договору виникла заборгованість за даним кредитом станом на 05 квітня 2013 року у розмірі 45906 гривень 75 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом 4499 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом 547 гривень 29 копійок; заборгованості по комісії за користування кредитом 1133 гривні 72 копійки; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 37064 гривні 51 копійок, штрафу фіксована частина - 500 гривень та штрафу (процентна складова) 2162 гривні 23 копійки. Також, позивач просить стягнути понесені судові витрати на подачу позовної заяви до суду в сумі 459 гривень 07 копійок. Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду. В судове засідання представник позивача не зявилась. На адресу суду надійшла заява представника позивача, з якої вбачається, що вона підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутністю. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала заперечення, відповідно до яких з позовом вона не згодна, вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими. Крім того, зазначила, що у жовтні 2008 року вона хотіла отримати споживчий кредит на придбання пральної машини. У звязку з чим, надала менеджеру магазину «Стінол», який розташований в м. Одесі по вулиці Академіка Корольова, 56а копію свого паспорту. Через деякий час менеджерами вказаного магазину, у надані споживчого кредиту їй було відмовлено, однак копії наданих нею документів їй не повернули. Таким чином, кредит вона не отримала, ніякого кредитного договору не укладала та не підписувала. У звязку з цим, вона вважає, що не повинна сплачувати неіснуючу заборгованість, також в матеріалах справи міститься кредитний договір, але в ньому не її підпис. На підставі викладеного, просить в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до неї про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі. Також, просить розглянути справу за її відсутності. В звязку з цим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, згідно матеріалів справи між сторонами був укладений кредит № ODХRRC12020209 від 23 жовтня 2008 року, відповідно до якого позивачем був наданий відповідачці кредит в сумі 4499 гривень. У відповідності до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на укладений між банком та відповідачем [PERSON] кредитний договір від 23 жовтня 2008 року №ODХRRC12020209. З даними вимогами позивача відповідачка [PERSON] не погодилася, у звязку з чим нею було заявлено клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Відповідно висновку №4135/02 судово-почеркознавчої експертизи від 26 лютого 2016 року підписи від імені [PERSON] у заяві позичальника ODХRRC12020209 від 23 жовтня 2008 року, розміщені: в графі «Підпис» та праворуч від друкованого запису «23.10.2008» в графі «Підпис», виконані не самою [PERSON], а іншою особою з наслідування її підписам. Таким чином, між сторонами не виникли договірні зобов'язання, пов'язані з укладенням кредитного договору, що унеможливлює стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору. Визначаючи наявність або відсутність підстав для задоволення позову, суд враховує приписи частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, за якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 цієї статті також визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надані докази про укладення між ним та відповідачкою [PERSON] кредитного договору №ODХRRC12020209 від 23 жовтня 2008 року і отримання останньою грошових коштів за цим кредитом, а тому немає підстав для задоволення позову. Оскільки у задоволені позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати розподілу між сторонами не підлягають. Однак, судом вирішується питання щодо понесених судових витрат відповідачкою [PERSON]. Так, відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. На підставі квитанцій, які містяться в матеріалах справи відповідачка понесла витрати повязані із переїздами до суду в сумі 89 гривень 12 копійок, 388 гривень 23 копійки та витрати повязані з переїздом до Одеського науково-дослідного інститут судових експертиз в сумі 127 гривень 50 копійок, 119 гривень 47 копійок, для надання зразків почерку. Також, згідно ч. 1 ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи. Згідно акту №4135 здачі-приймання висновку судового експерта його ціна складає 3548 гривень 16 копійок. Також, згідно квитанції від 11.02.2016 року за №58 видно, що відповідачка сплатила за здійснення експертизи кошти в сумі 3550 гривень, але суд вважає, що фактично вартість експертизи складає 3548 гривень 16 копійок, а тому необхідно стягнути з позивача понесені відповідачкою судові витрати в сумі 3548 гривень 16 копійок. Крім того, відповідачка, понесла судові витрати, відповідно квитанції від 11.02.2016 року за №58/К з призначенням платежу: інші комісійні доходи в сумі 35 гривень 50 копійок, які також підлягають стягненню з позивача. Таким чином, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі та з позивача стягнути на користь відповідачки судові витрати в загальній сумі 4307 гривень 98 копійок. На підставі викладеного ст. 638-639, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: approved