Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» з [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 54 627,51 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 травня 2017 року по вул. Грушевського, 1/2, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Сузукі Грант Вітара», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], яким керувала [PERSON] та транспортного засобу марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], яким керував [PERSON]. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні ДТП від 13 травня 2017 року. Автомобіль «Сузукі Грант Вітара», державний номерний знак [NUMBER], на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було забезпечено в ПрАТ «АХА Страхування», відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 154805а6ка від 19 грудня 2016 року. На підставі Страхового акта № АХА 2210526 від 01.06.2017 року розмір страхового відшкодування склав 54 627,51 грн., яке ПрАТ «СК «АХА Страхування» сплатило на рахунок СТО згідно платіжного доручення № 339 424 від 02.06.2017 року, за наслідками чого позивачем отримано право вимоги до відповідача як особи, винної у вчиненні ДТП, щодо стягнення суми понесеного позивачем відшкодування, що є предметом спору. 10 січня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 28 січня 2019 року, відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 13 травня 2017 року по вул. Грушевського, 1/2, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Сузукі Грант Вітара», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], яким керувала [PERSON] та транспортного засобу марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], яким керував [PERSON]. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 13 травня 2017 року та провадження в справі відносно відповідача закрито у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Як убачається з матеріалів справи, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди від 13 травня 2017 року автомобіль марки «Сузукі Грант Вітара», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], яким керувала [PERSON] було забезпечено ПрАТ «СК «АХА Страхування» згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № 154805а6ка від 19 грудня 2016 року. (а.с. 5-13). 13 травня 2017 року страхувальник [PERSON] звернулася до страховика ПрАТ «СК «АХА Страхування» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та подав заяву на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 13 травня 2017 року за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Сузукі Грант Вітара», державний номерний знак [NUMBER]. (а.с. 14-15,16, 17-18). Згідно Висновку № 365/17 від 22 серпня 2017 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Сузукі Грант Вітара», державний номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП, що сталась 13 травня 2017 року, складає 61 752,52 грн.(а.с. 22-45). На підставі розрахунку суми страхового відшкодування, Страхового акта № АХА 2210526 від 01.06.2017 року розмір страхового відшкодування склав 54 627,51 грн., та ПрАТ «СК «АХА Страхування» здійснено перерахування вартості ремонту транспортного засобу марки «Сузукі Грант Вітара», державний номерний знак [NUMBER], у розмірі 54 627,51 грн., що також підтверджено платіжними дорученнями № 339 424 від 02 червня 2017 року. (а.с. 47,48,49). Згідно із частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. Крім того, згідно правової позиції, наданої Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15), право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, суд вважає, що позивачем ПрАТ «СК «АХА Страхування» правомірно заявлено вимогу до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 54 627,51 грн., що є сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, право вимоги до якої є абсолютним, що відповідає правовій позиції, наданій Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15). Крім того, 20 жовтня 2017 року позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на адресу відповідача була направлена Претензія про регресні вимоги. Однак, вбачається, що станом на теперішній час вказана Претензія відповідачем проігнорована та як наслідок сума заборгованості погашена не була. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1762 гривень 00 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved