Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 174 466 грн. 00 коп. та звільнити її від сплати судового збору, обґрунтовуючи позов наступним. Кримінальними діями відповідача та бездіяльність органів досудового розслідування прокуратури та поліції призвели до лихих намірів відповідача, посягання на життя людини, вижидають злочинців в погонях, коли здійснить лихі наміри [PERSON] , який з вересня 2013 р. по теперішній час, погрожує фізичного розправою, вбити сім`ю: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не учинивши мінімальної процесуальної дії, прокуратура закриває кримінальне провадження за ч. 1 ст. 129 КК України, не давши позивачу жодної постанови про закриття для оскарження до Кагарлицького районного суду Київської області. 19 лютого 2018 року позивач [PERSON] подала заяву про скоєння злочину до ГУ НП в Київській області відносно кримінального правопорушення сусіда 1975 року народження [PERSON] [ADDRESS] . Сусід [PERSON] на межі побудував гараж, відлив відсутній на гаражі, під час дощу вода лилась на їхній сарай і стіна постійно мокра і появились глибокі тріщини. До стіни сараю сусід поставив бочку із зерном. Сусід [PERSON] умисно побудував на межі відлив з гаража, вивів на широку, високу металеву бочку, заливала стіну сараю та почала покриватись мохом. На межі [PERSON] посадив кущ малини і ягід калини, які лежать на відливі їхнього сараю. Під час дощу кут сараю мокрий, до обох кутів сараю прибили дерев`яний паркан. На криші сараю лежав металевий молоток без дерев`яної ручки, побили шифер на сараї. 06.04.2015 р. при комісії [PERSON] намагався бити [PERSON] . Приблизно 30 липня 2013 р. позивач прийшла до [PERSON] у подвір`я, на ганку та на візку виділа його мати [PERSON] та стала просити, щоб надали дозвіл підійти до стіни та замінити шифер на сараї, зробити відливи на гаражі за свої кошти, у подвір`ї [PERSON] була сусідка [PERSON] і почув про неї син та почав лаяти нецензурною лайкою, кричав, якщо його мати помре, то вб`є її. Позивач втекла від п`яного [PERSON] до свого будинку. Приблизно 30.07.2013 р. [PERSON] намагався перелізти через паркан до їхнього двору і лише крик дружини відволік його і він викинув наміри убити позивача. 29.08.2013 р. [PERSON] надав письмову розписку Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області, що більше ніколи не буде намагатися вбити позивача та ображати нецензурними словами. У квітні місяці 2020 р. злочинна сім`я [PERSON] побризкала ядами від буряну - цибулю та часник, які посаджені на зиму, та які стали сохнути. В садку завели бур`ян, не косили, не поливали ядами від бур`яну. На зауваження відповідач [PERSON] обзивав нецензурною лайкою, намагався в присутності позивача вбити сина [PERSON] . Для нелюда-злочинця відповідача вбити людину, як муху знищити, не має ніякої проблеми. З липня 2013 р. по теперішній час постійно за круглим столом на ганку з [PERSON] та [PERSON] , відповідач паскудить нецензурною лайкою позивача та потерпілого [PERSON] намагається убити чоловіка майже сімдесят років у власному будинку на земельній ділянці при поліції паскудить нецензурною лайкою чоловіка потерпілого від злочину [PERSON] . Відповідач своїми злочинними діями узяв господа за бороду. 08.03.2018 р. слідче управління ГУ НП в Київській області відкрили кримінальне провадження № 12018110000000176 за ч. 1 ст. 129 КК України відносно тяжких злочинів [PERSON] і потерпілій вручив пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. На теперішній час підозра відповідачу не вручена та обвинувальний акт не спрямовано до суду, поліція та прокуратура не учинила жодної слідчої, процесуальної дії відносно тяжких кримінальних злочинів [PERSON] , який по сьогоднішній день намагається вбити позивача та потерпілого [PERSON] 18 грудня 2018 р. СУ ГУ НП в Київській області відкрили кримінальне провадження № 12018110000000755 за ч. 1 ст. 364 КК України про скоєння злочину СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, начальника [PERSON] , який по кримінальним провадженням, не повідомив, не вручив жодній особі про підозру, два рази закривав кримінальне провадження № 12018110000000176 за ч. 1 ст. 129 КК України від 08.03.2018 р. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст.. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод та інтересів. Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, саме це вона і здійснює: надала та надалі надасть переконливі докази грубого, цинічного і зухвалого порушення її прав людини, і треті особи, які покликані захищати права потерпілих від різних злочинів. Відповідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно до ч. 2 цієї статті страждання яких зазнала фізична особа, зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у зв`язку з пошкодженням її майна, а також у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розрахунок моральної шкоди виходить з того, що порушення її законних прав людини, громадянина України, які ще сталися в липні місяці 2013 року по теперішній час, слідство триває 6 років 11 місяців. 1 рік становить 12 місяців х 6 років = 72 міс. + 11 міс. = 83 міс. Прожитковий мінімум в Україні з 01.01.2020 р. 2102,00 грн., тобто 2102,00 х 83 міс. = 174 466,00 грн., саме внаслідок протиправних та кримінальних вчинків відповідача вона постійно перебуває в стані емоційної психологічної напруженості, страху, відчаю, боячись що розкриється позбавить життя, через що постійно зазнає глибоких і психологічних та душевних страждань, які вона оцінює в 174 466,00 грн. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Як зазначив Верховний Суд: страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривоги, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривога невизначеності, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень, завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Таким чином Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я, внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчать про те, що позивач не зазнав страждань та приниження. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється за подання заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність досудового розслідування, прокуратури чи суду. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнає та заперечує проти їх задоволення, оскільки ніяких кримінальних правопорушень щодо позивача не було вчинено. Позивач придбала будинок, коли огорожа та будівлі були споруджені. Будівлі були спорудженні ще його батьками, а щодо огорожі, то нею були вчинені дії, про які говорить позивач. Він ніякими своїми діями не намагався завдати позивачу шкоди, тому підстав для задоволення позову відсутні. Представник третьої особи в особі Кагарлицької місцевої прокуратури Коломієць А.В. вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] не підтримують та вважають його не обґрунтованим та безпідставним. Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові докази, приходить до наступного висновку. При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч. ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2018 р. позивачем [PERSON] подано заяву до начальника ГУ НП в Київській області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, яка була зареєстрована в Журналі Єдиного обліку під № 638 (а.с. 5). Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. від 26.02.2018 р. було задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноваженої посадової особи (слідчого) СУ ГУ НП в Київській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та визнано незаконною бездіяльність уповноважених осіб (слідчих) СУ ГУ НП в Київській області, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувані відомостей про вчинення кримінального правопорушення, викладених у заяві [PERSON] від 19.02.2018 року та зобов`язати слідчого СУ ГУ НП в Київській області, або іншу уповноважену особу, невідкладно, але не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин після отримання органом досудового розслідування копії ухвали слідчого судді, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві [PERSON] від 19.02.2018, зареєстрованої 19.02.2018 р. в Журналі Єдиного обліку за № 638 та розпочати досудове розслідування, зобов`язати слідчого СУ ГУ НП в Київській області, або іншу уповноважену особу надати скаржнику документ, що підтверджує внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, викладених в заяві [PERSON] від 19.02.2018 р. зареєстрованої 19.02.2018 р. в Журналі Єдиного обліку за № 638 та розпочати досудове розслідування (а.с. 7). З Витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування № 12018110000000176 від 08.03.2018 р. вбачається, що до слідчого управління ГУНП в Київській області надійшло клопотання [PERSON] , 1953 р.н., прож.: [ADDRESS] (К-307) з копією ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Сидорова Є.В. від 26.02.2018 у справі №761/6379/18, якою задоволено скаргу [PERSON] та зобов`язано слідчого слідчого управління ГУ внести відомості до ЄРДР за її заявою від 19.02.2018 (ЖЄО № 638) про вчинення в період часу з 2013 р. по 2016 років [PERSON] в с. Переселення Кагарлицького району Київської області щодо неї злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129 КК України, які виразилися погрозах вбивства та висловленні нецензурних образ (а.с. 6). Пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні № 12018110000000176 від 08.03.2018 р. вбачається, що [PERSON] 12.03.2018 р. отримала пам`ятку про процесуальні права потерпілої. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, внаслідок протиправної поведінки відповідача [PERSON] , то вона не підлягає задоволенню, оскільки відсутні дані щодо остаточного рішення по даному кримінальному провадженню, тобто не встановлено вину відповідача. Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загально правовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість. При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява №8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява №36650/03)). Тлумачення статей 11 та 1167ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. За такого, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Кагарлицька місцева прокуратури про відшкодування моральної шкоди, слід залишити без задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed