Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач- Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» ( далі ПрАТ «СК АСКО ДС») звернулося до суду із позовом до [PERSON], Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ( далі ВАТ НАСК «Оранта») про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 09 листопада 2013 р., з вини водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] по вул. Полтавський шлях в м.Харкові ( в районі в-ду Магістрального буд. 1-Б), невірно вибрав безпечну відстань. Це призвело до зіткнення з автомобілем [NUMBER] , що належить ВКФ ТОВ «ТАНА», цивільна відповідальність якого була застрахована ПрАТ «СК АСКО ДС» строком з 06.11.2013 по 05.11.2014. Випадок визнано страховим, у зв'язку з чим на рахунок страхувальника було перераховано страхове відшкодування в розмірі 77 тис. 720 грн. 99 коп. ( з урахуванням суми фізичного зносу та франшизи). Посилаючись на те, що цивільна відповідальність відповідача [PERSON] застрахована ВАТ «НАСК «ОРАНТА», позивач просив стягнути на користь ПрАТ «СК АСКО ДС») в порядку регресу: страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності 50 тис. грн. з ВАТ «НАСК «ОРАНТА », 27720 грн. 99 коп. з [PERSON], а також судові витрати з відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам. Представник відповідача [PERSON] подав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що відповідно до актів виконаних робіт вартість відновлювальних робіт складає 62649 грн. 25 коп., з яких 59 538 грн. 25 коп.- вартість складових, що підлягають заміні. Таким чином, з урахуванням проценту фізичного зношення складових-12,5% та розміру франшизи-2550 грн. розмір страхового відшкодування мав скласти, на думку відповідача, 52 656 грн. 96 коп. Крім того, представник відповідача вказує, що відповідачі не повідомлялися про огляд фахівцем пошкодженого автомобіля для встановлення об'єму та характеру відновлювальних робіт , не було вирішено також питання передачі [PERSON] складових автомобіля, які підлягали заміні ( а.с. 64-65). Представник відповідача - ВАТ «НАСК «ОРАНТА проти задоволення позовних вимог заперечував та підтримав заперечення представника [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані докази, приходить до наступного. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової /матеріальної/ та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ця норма кореспондується з положенням ст. 27 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР /з наступними змінами/ «Про страхування». Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-1У /з наступними змінами/ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілому ( іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна. З матеріалів справи випливає, що 09 листопада 2013 р., з вини відповідача [PERSON], який керуючи по вул. Полтавський Шлях в м.Харкові ( в районі в-ду Магістрального, 1-Б) автомобілем [NUMBER], невірно обрав безпечну відстань, сталося зіткнення з автомобілем [NUMBER] , що належить ТОВ «ТАНА». На час ДТП цей автомобіль знаходився під страховим захистом ПрАТ «СК АСКО ДС» до 05.11.2014 р. Постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.12.2013 р. [PERSON] визнаний винним у порушенні вимог п.п.13.1 ПДР України, вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП і підданий стягненню у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. ( а.с. 13). Згідно зі ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно полісу № АС/1171691 цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатували автомобіль[NUMBER], застрахована у ВАТ «НАСК»ОРАНТА». Оскільки автомобілі були застраховані, випадок, який стався 09 листопада 2013 р. визнано страховим. П.п. 10.2, 10.3.1 п. 10.3, договору страхування передбачає , що розмір спричиненого в результаті страхового випадку збитку при пошкодженні транспортного засобу визначається на підставі звіту про оцінку транспортного засобу , складеного незалежним фахівцем або угоди сторін про розмір збитку .При настанні страхового випадку розмір збитку визначається при пошкодженні ТЗ - у розмірі вартості ремонтно - відновлювальних робіт , вартості використаних для ремонту матеріалів і вартості замінних при ремонті деталей , вузлів , агрегатів за вирахуванням фізичного зносу на момент настання страхового випадку ( а.с.5-10). Відповідно до звіту № 212 від 27 грудня 2013 р., складеного експертно-юридичною агенцією страхових розслідувань «Авангард+», матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 90 тис. 169 грн. 56 коп., з урахуванням ПДВ на запчастини та при умові відновлювального ремонту на СТО ««Porsche» ( а.с.14-44). Як вбачається з розрахунку розміру страхового відшкодування, сума страхового відшкодування, яка підлягала виплаті, становить 77 тис. 720 грн. 99 коп. ( за виключенням 12,5% фізичного зносу та 0,25% франшизи). ( а.с.45). Страхове відшкодування в указаному розмірі було перераховано ПрАТ «СК АСКО ДС» на рахунок страхувальника- ВКФ ТОВ «ТАНА» за платіжним дорученням № 10 від 10.01.2014 року. ( а.с. 47). Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. Беручи до уваги, що цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатували автомобіль [NUMBER], застрахована у ВАТ «НАСК «ОРАНТА» ( а.с. 50), позивач звернувся до страхової компанії про відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності за шкоду-50 тис. грн., як передбачено полісом № АС/1171691, однак відповідач виплати не здійснив. Враховуючи ці обставини суд вважає за можливе стягнути вказану суму з ВАТ «НАСК ОРАНТА» у примусовому порядку. Оскільки з вини відповідача [PERSON] сталася ДТП, згідно ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, спричинена іншою особою, має право зворотної вимоги(регресу) до винної особи в розмірі відшкодування шкоди. У зв'язку з недостатністю страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди , різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає стягненню з [PERSON] Згідно з даними актів виконаних робіт № 226 від 12.02.2014 р. та № 2280 від 03.12.2013 р., ремонт автомобіля [NUMBER] виконане не в повному обсязі, а саме не проведені роботи щодо заміни кришки багажнику пошкодженого автомобіля. Необхідність такого ремонту випливає з довідки про огляд та отримання пошкоджень, складеною у присутності [PERSON], звітом досліджень спеціаліста-автотоварознавця від 27.12.2013 р., актом огляду транспортного засобу ( дефектна відомість) , калькуляцією, рахунків ( а.с. 25,11, 48), тому доводи відповідачів про зменшення суми відшкодування на суму ще не здійсненого у повному обсязі ремонту автомобіля необґрунтовані. Неповідомлення відповідачів про проведення звіту щодо вартості ремонту автомобілю не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивачем ПрАТ «СК АСКО ДС» при розрахунку страхової виплати було замовлено та сплачено дослідження спеціаліста. При визначенні оцінки вартості ремонту пошкодженого автомобіля враховувалися вимоги Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Методики товарознавчої експертизи і оцінки дорожніх транспортних засобів» затвердженої Міністерством юстиції України, яка діє на дату настання події. Відповідачами не оспорюється об'єм ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати та їх вартість. Посилання відповідачів щодо не вирішення питання відносно передачі [PERSON] складових автомобіля, які треба було замінити , суперечить вимогам закону та договору страхування, укладеного між позивачем та власником автомобіля [NUMBER]. Володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У даному випадку автомобіль [NUMBER] не був фізично знищений, а витрати на ремонт не перевищували його ринкову вартість. Розподіл судових витрат вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved