Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -12 грудня 2016 року на її вимогу її було ознайомлено з наказом №76-о від 31 жовтня 2016 року про оголошення їй догани за порушення трудової дисципліни; -в цьому наказі вказано, що підставою його прийняття стали: протокол про відмову від проведення мантуїзації дитячого населення, акти про відсутність на робочому місці від 5жовтня, 6 жовтня, 19 жовтня 2016 року, доповідна записка головної медичної сестри, провізора; -ознайомившись з наказом про оголошення їй догани та документами, на підставі яких було винесено даний наказ, вона вважає, що цей наказ було винесено безпідставно та з порушенням трудового законодавства, звернулася до суду з позовом та просила: визнати незаконним та скасувати наказ №76-0 від 31.10.2016 року, винесений головним лікарем Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської РДА про оголошення їй догани. Відповідач позов не визнав, подавши до суду 20.03.2017 року заперечення на позов /а.с.37-42/. 16 травня 2017 року на адресу Хустського районного суду від відповідача надійшов Наказ №24-0 від 12 травня 2017 року «Про скасування наказу «Про дисциплінарне стягнення» №76-о від 31.10.2016 року про оголошення догани [PERSON] сестрі медичній /прививочна/ амбулаторії №3 Хустського центру ПМСД /а.с.86-87/. 7 серпня 2017 року до початку розгляду справи по суті позивач подала до суду письмову заяву про зміну предмету та підстав позову. Згідно цієї заяви, позивач, посилаючись на те, що: -04.10.2016 року в.о. головного лікаря Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації [PERSON] вилучила від неї ключі від кабінету та відсторонила її від роботи з підстав, наведених в доповідній [PERSON] від 04.10.2016 року; -в подальшому були складені протоколи про ніби то її відсутність на робочому місці /з якого сама [PERSON] її незаконно відсторонила/ і про ніби то її відмову від проведення мантуїзації населення; -дії [PERSON] стали підставою для прийняття 31.10.2016 року наказу № 76-о «Про дисциплінарне стягнення»; -вона вважає, що діями відповідача їй завдано моральних збитків, які проявилися в негативних змінах її життя: переживання, спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обовязків, фіксованість уваги до роботи, знижений та нестійкій настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість; -в період з 04.10.2016 року по сьогоднішній день відповідачем так і не створено їй нормальних умов для роботи; керівництво відповідача продовжує її принижувати та створює умови для її звільнення; -через дії відповідача вона до тепер не має змоги робити профщеплення діткам, при тому, що має вищу категорію медичної сестри, звернулася до суду з заявою про зміну предмету та підстав позову та просить: визнати неправомірними дії заступника головного лікаря по охороні дитинства та материнства, в.о. головного лікаря Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації [PERSON] в період з 04.10.2016 року по 25.10.2016 року щодо відсторонення її від роботи; зобовязати головного лікаря Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації притягти [PERSON] до дисциплінарної відповідальності; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 15000грн.; стягнути з відповідача на її користь сплачені нею судові витрати. В судове засідання 24 жовтня 2017 року позивач та її представник не зявилися. Представник позивача [PERSON] [PERSON] надав до суду заяву /а.с.106/, згідно якої змінені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача. В судове засідання 24 жовтня 2017 року представник відповідача не зявився, надавши до суду заяву /а.с.101/, згідно якої просив розглянути справу в суді без участі представника відповідача. Представником відповідача були надані заперечення на заяву позивача від 7 серпня 2017 року про зміну предмету та підстав позову /а.с.102-105/, згідно яких він змінений позов не визнав, посилаючись на те, що: -позивач помилилася щодо свого права змінювати одночасно предмет і підстави позову під час розгляду справи; -жодних розпорядчих документів, наказів по відстороненню [PERSON] від роботи головним лікарем Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації не приймалося, а доповідна в.о. головного лікаря [PERSON] та її пояснення, на які посилається позивач на підтвердження відсторонення її від роботи, не є належним доказом; -позивач пропустила строки звернення до суду, передбачені статтею 233 КЗпП України; -доказів факту завдання відповідачем та існування моральної шкоди позивачем не надано; -суд не наділений повноваженнями втручатися у компетенцію Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 1 ЦПК України, тобто, суд не уповноважений підміняти керівника закладу, в даному випадку, головного лікаря Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників центру, зокрема [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, представника позивача та представника відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступне. Позивач [PERSON] з 1 січня 2016 року прийнята в порядку переведення з Хустської райполіклініки на посаду сестри медичної /прививочної/ амбулаторії м.Хуст №3 Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації /далі Центр/ /а.с.43/. 4 жовтня 2016 року в.о. головного лікаря Центру [PERSON], відібравши у позивача ключі від службового кабінету щеплень, відсторонила останню від роботи, що підтверджується доповідною в.о. головного лікаря Центру [PERSON] на імя начальника відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації від 04.10.2016 року /а.с.54/, рапортом [PERSON] від 7 жовтня 2016 року /а.с.16/, доповідною [PERSON] від 11 жовтня 2016 року /а.с.18/. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.46 КЗпП України: відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Наказу на відсторонення позивача [PERSON] від роботи відповідачем не видавалося, що не заперечується відповідачем в запереченні від 23.10.2017 року /а.с.102-105/. Протоколом відсутності на робочому місці сестри медичної амбулаторії №3 Центру [PERSON] від 05.10.2016 року та актами відсутності на робочому місці сестри медичної амбулаторії №3 Центру [PERSON] від 06.10.2016 року та 19.10.2016 року зафіксовано відсутність позивача на робочому місці в ці дні /а.с.61-63/. Суд критично оцінює цей протокол від 05.10.2016 року та акти від 06.10.2016 року та 19.10.2016 року, оскільки: -з 04.10.2016 року позивач була відсторонена від роботи та не мала належних умов для виконання своїх посадових обовязків на робочому місці; -наказу на створення комісії по перевірці робочого місця [PERSON] відповідачем не видавалося. [PERSON] слідує з пояснень позивача [PERSON] від 28.10.2016 року - 5,6 та 19 жовтня 2016 року вона перебувала в приміщенні Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги, однак внаслідок відібрання у неї ключів від службового кабінету вона не могла знаходитися безпосередньо на своєму робочому місці /а.с.20,66/. Твердження відповідача, викладені в запереченні від 23.10.2017 року про те, що позивач від роботи не відсторонювалася, їй нараховувалася та виплачувалася заробітна плата в передбаченому у закладі порядку, спростовуються матеріалами справи. Так, згідно табелю б/н обліку використання робочого часу по амбулаторії №3 за жовтень 2016 року з позивача утримано заробітну плату за 4 дня /а.с.107/. Згідно довідки-розрахунку заробітної плати позивача за березень 2017 року [PERSON] нараховано та доплачено заробітну плату за 4,5,6 та 19 жовтня 2016 року лише в березні місяці 2017 року /а.с.108/. 31.10.2016 року відповідачем видано наказ №76-о «Про дисциплінарне стягнення», яким оголошено догану [PERSON] сестрі медичній /прививочній/ амбулаторії №3 Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги, підстави: протокол про відмову від проведення мантуїзації дитячого населення; акти про відсутність на робочому місці від 5,6 та 19 жовтня 2016 року; доповідна записка головної медичної сестри, провізора /а.с.5/. 12 травня 2017 року відповідачем видано наказ №24-О «Про скасування наказу про дисциплінарне стягнення», яким скасовано наказ №76-о від 31.10.2016 року про оголошення догани [PERSON] сестрі медичній /прививочна/ амбулаторії №3 Хустського центру ПМСД /а.с.87/. Суд, вважає, що, видавши наказ №24-О від 12.05.2017 року, відповідач фактично визнав неправомірними дії заступника головного лікаря по охороні дитинства та материнства, в.о. головного лікаря Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації [PERSON] в період з 04.10.2016 року по 25.10.2016 року щодо відсторонення позивача [PERSON] від роботи 4жовтня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.234 КЗпП України: у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»: встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Суд вважає, що позивач не пропустила тримісячний строк свого звернення 7 серпня 2017 року до суду з заявою про зміну предмету та підстав позову, оскільки на думку суду нові позовні вимоги позивача безпосередньо є похідними з наказу відповідача №24-О від 12.05.2017 року «Про скасування наказу про дисциплінарне стягнення», яким скасовано наказ №76-о від 31.10.2016 року про оголошення позивачу догани, тобто, на думку суду позивач тільки з цього наказу 12 травня 2017 року дізналася про порушення свого права. Згідно пункту 1 Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Верховний Суд України звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому, суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1/у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2/у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3/у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4/у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1, п.9 ч.2 ст.16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової шкоди). Пунктом 9 Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Верховний Суд України звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Вирішуючи питання про моральну шкоду, суд вважає, що позивачу [PERSON] дійсно була причинена моральна шкода, оскільки: -у звязку з неправомірними діями відповідача вона тривалий час була не допущена до роботи; -була знижена ступінь її ділової репутації; -частина заробітної плати позивача за жовтень 2016 року була нарахована та доплачена позивачу лише в березні 2017 року. Разом з цим, суд вважає, що розмір моральної шкоди позивачем явно завищений. Суд вважає, виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, повинен бути визначений у розмірі 3000грн.. Що стосується позовної вимоги позивача про зобовязання головного лікаря Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації притягти [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, то суд вважає, що ця позовна вимога не відповідає нормам ст.147-1 КЗпП України, згідно якої право на застосування дисциплінарного стягнення надається тому органу, якому надано право прийняття на роботу /призначення на посаду/ цього працівника. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України /ч.2 ст.6 Конституції України/. Отже, суд не має права підміняти головного лікаря Хустського центру первинної медико-санітарної допомоги відділу охорони здоровя Хустської районної державної адміністрації щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно квитанцій №160 /а.с.25/, №59 /а.с.91/ та №3260910201 /а.с.92/ позивач при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за 4 позовні вимоги немайнового характеру у загальному розмірі 2560грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial