Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним сторонами договором кредиту та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами, а саме просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.12.2013 року в розмірі 18340 грн. 53 коп., що станом на 25.09.2017 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 270грн. 20 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13331 грн. 42 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3389 грн. 36 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 849 грн. 55 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість, просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Вислухавши відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 11 грудня 2013 року між сторонами був укладений договір № б/н, згідно якого позивач зобовязувався надати відповідачу кредит в розмірі 300 грн. 00 коп. у формі встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів отримання відповідачем коштів в якості кредиту, оскільки позивачем не подано належного і допустимого доказу, який би містив відомості про таку обставину, а відповідач заперечив цей факт. При цьому суд також враховує, що позивач ухилився від всебічного, повного і обєктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої предявлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог. В обґрунтування позову позивач посилається на розрахунок заборгованості, за яким\~ боргу за договором складає 18340 грн. 53 коп., що станом на 25.09.2017 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 270 грн. 20 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13331 грн. 42 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3389 грн. 36 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 849 грн. 55 коп. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. При цьому у наданому суду розрахунку та позовних вимогах позивач вимагає стягнення одночасно заборгованості за пенею і комісією (без належного розмежування) в розмірі 3389 грн. 36 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 849 грн. 55 коп. Сукупність описаних вище обставин вказує на необґрунтованість поданого позивачем розрахунку заборгованості, невідповідність такого розрахунку умовам кредитного договору та закону, однак самостійно її розрахувати суд позбавлений можливості через відсутність достатніх відомостей і доказів щодо вихідних даних, зокрема точний розмір та час надходження платежів за кредитом.\~ Відповідач в судовому засіданні визнав факт часткового здійснення платежів по договору у 2014 році, однак категорично заперечив факт здійснення платежів у 2015 році і надалі, тому із додатковим врахуванням суми, начебто, здійсненої оплати суд оцінює критично і вважає недоведеним факт здійснення відповідачем 07.02.2015 року платежу на суму 10 грн. 64 коп. Представник позивача ухилився від участі в судовому розгляді, у письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, тому суд вважає можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів, які не дають можливості у достатній ступені достовірності встановити факт умисного ухилення відповідача від виконання договору, а також наявність та розмір заборгованості по кредиту. Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду.\~\~ Відомості у наданих відповідачем письмових доказах позивачем переконливо не спростовані, від повного, всебічного та обєктивного встановлення судом обставин щодо наявності та розміру заборгованості за кредитом позивач ухилився. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжувала правові наслідки у виді виникнення зобовязань сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає. Відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, яка узгоджується із окремими наявними у справі доказами, зокрема щонайменше щодо пропуску позивачем позовної давності за вимогами щодо стягнення пені (неустойки), однак належну оцінку відповідним обставинам суд не має можливості надати через неможливість встановлення достовірних відомостей про час виникнення і розмір заборгованості за договором за кожним видом платежу помісячно. Оскільки відповідач в судовому засіданні заявив про застосування позовної давності, поважних причин пропуску строку позовної давності не встановлено, а сплив позовної давності є самостійною правовою підставою для відмови у позові, однак судом не встановлено правомірність і обґрунтованість позовних вимог по їх суті, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог саме з підстав їх недоведеності, тому наслідки спливу позовної давності не застосовуються. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідача в судовому порядку обовязку сплати передбачених позовом коштів, позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed