Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач ПАТ звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить суд звернути стягнення на підставі Договору іпотеки № PCNL - ОВВ/005/2007 від 07 лютого 2007 року на іпотечне майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, пров. Стаханівський 2, буд. 8-а, загальною площею 138,5 кв.м., який належить на праві власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Кошти отримані від реалізації заставного майна направити на погашення заборгованості в сумі 259562,90 грн. перед TOB «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором № CNL-OBB/005/2007 від 06 лютого 2007 року, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3654,00 гривні. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 лютого 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір №CNL- ОВВ/005/2007. За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 45000,00 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 13,99 % річних. 07.02.2007 року між позивачем та майновим поручителем відповідачем [PERSON] для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань [PERSON] було укладено договір іпотеки № PCNL -ОВВ/005/2007. Оскільки відповідачем [PERSON] не виконані умови кредитного договору, виникла заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом. Під час розгляду справи представник позивача збільшила позовні вимоги та просить суд звернути стягнення на підставі Договору іпотеки № PCNL - ОВВ/005/2007 від 07 лютого 2007 року на іпотечне майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, пров. Стаханівський 2, буд. 8-а, загальною площею 138,5 кв.м., що належить на праві власності [PERSON], та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CNL - ОВВ/005/2007 від 06 лютого 2007 року в сумі 16550,72 доларів США, що еквівалентно 363648,46 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку, та пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1134302,49 грн., що разом складає 1497950,95 гривень шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3654,00 гривні. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме визнав суму заборгованості по тілу кредиту в розмірі 16550,72 доларів США. В решті визначеної суми заборгованості не визнав, просив суд застосувати п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів сімї», який звільняє його довірителя від сплати пені в особливий період як військового, який приймає участь в АТО. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання на зявилася, про причини не явки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому справу розглянуто без її участі, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, надані суду письмові докази, суд дійшов висновку що уточнений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного Судом встановлено, що фактично не заперечується сторонами у справі, 06 лютого 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір № CNL- ОВВ/005/2007, який складається із двох частин, нероздільно повязаних між собою. За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 45000,00 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 13,99 % річних. Кредитні кошти надавались Банком шляхом перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку. В свою чергу Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором (зокрема, в п. 2 частини № 1 Кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені Кредитним договором. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись Позичальником щомісяця. В строки, передбачені Кредитним договором, Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту, згідно з п. 1.11.1. частини № 2 Кредитного договору. За умовами Кредитного договору, Позичальник зобов'язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, але порушує зобов'язання викладені в п.п. 1.1., 1.5.1., 1.5.1.1. частини № 2 Кредитного договору. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1. частини № 2 Кредитного договору. Зазначені обставини повністю підтверджені наданою суду копією Кредитного договору ( а.с.8-13). В зв'язку з тим, що відповідачем [PERSON] не було дотримано зазначених вище умов Кредитного договору, відповідно до п. 1.9.1 частини № 2 Кредитного договору, Позивачем було здійснено вимогу дострокового виконання його зобов'язань за Кредитним договором в повному обсязі. 07 листопада 2013 року позивач надіслав [PERSON] досудову вимогу № 2528 від 05.11.2013, згідно якої вимагав достроково виконати свої боргові зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня її одержання, але станом на дату подання цього позову вона відповідачем [PERSON] не виконана та відповідні суми позивачу не сплачені. Станом на 09 липня 2015 року у Позичальника за Кредитним договором № CNL-ОВВ/005/2007 від 06 лютого 2007 року існує заборгованість перед Позивачем в сумі 16550 (шістнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят) доларів США і 72 цента, що еквівалентно 363648 (триста шістдесят три тисячі шістсот сорок вісім) гривень і 46 копійок за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку, та 1134302 (один мільйон сто тридцять чотири тисячі триста дві) гривні і 49 копійок, що складається з: - залишку заборгованості за кредитом у 16550 доларів США і 72 цента; - пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1134302 (один мільйон сто тридцять чотири тисячі триста дві) гривні і 49 копійок. Сума заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком позивача ( а.с.17, 98-99). Для забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним Кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки № PCNL -ОВВ/005/2007 від 07.02.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] ( а.с. 14-16). Згідно Іпотечного договору предметом іпотеки є: - житловий будинок з відповідними господарськими побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, пров. Стаханівський 2, буд. 8-а, загальною площею 138,5 кв.м., що належить відповідачам на праві спільної часткової власності. По справі також встановлено, що позивач свої зобовязання за вказаним Кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, на претензії та повідомлення позивача про необхідність виконати зобовязання не реагували, заборгованість не сплатили. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів., неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Позивачем надані суду копії досудових вимог про усунення порушення та погашення заборгованості, направлених відповідачам у справі рекомендованими поштовими повідомленнями ( а.с. 19- 24). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним ( а.с.16-20). Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Виходячи із зазначених розяснень позовні вимоги позивача відповідають вимогам діючого законодавства. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У різі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимог до поручителя. Відповідач [PERSON] являється майновим поручителем боржника [PERSON], відповідає предметом іпотеки згідно укладеного зазначеного договору Іпотеки від 07.02.2007 року, який діє до повного виконання зобовязань боржника у відповідності до п.1.1 договору. Вищезазначений Кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON], у відповідності до п.7.3 діє до повного погашення кредиту. При вирішені спору по суті позовних вимог суд враховує, що розмір нарахованої пені значно перевищує суму боргу за тілом кредиту, а також враховує доводи представника відповідача щодо звільнення його довірителя від сплати нарахованої пені. За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. А відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні: не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який вiдповiдно до Конституцiї України визначає основнi засади державної полiтики у сферi соцiального захисту вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей, встановлює єдину систему їх соцiального та правового захисту, гарантує вiйськовослужбовцям та членам їх сiмей в економiчнiй, соцiальнiй, полiтичнiй сферах сприятливi умови для реалiзацiї їх конституцiйного обовязку щодо захисту Вiтчизни та регулює вiдносини у цiй галузi, із змінами внесеними Законом України від 03.11.2015 року 742-VIII, в п.15 зазначено, що вiйськовослужбовцям з початку i до закiнчення особливого перiоду, а резервiстам та вiйськовозобовязаним з моменту призову пiд час мобiлiзацiї i до закiнчення особливого перiоду штрафнi санкцiї, пеня за невиконання зобовязань перед пiдприємствами, установами i органiзацiями усiх форм власностi, у тому числi банками, та фiзичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідач [PERSON], який є основним боржником перед банком за вказаним кредитним договором, являється військовослужбовцем, учасником АТО і відповідно підпадає під дію зазначеного закону, тому він та відповідач [PERSON], яка є його матірю та членом сімї військовослужбовця, повністю звільняються від сплати пені та штрафних санкцій, які нараховані саме в особливий період, що підтверджується розрахунком позивача. На підставі викладеного уточнений позов підлягає частковому задоволенню. Крім цього, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути у солідарному порядку документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у відповідності до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial