Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 26 червня 2015 року поштою до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 січня 2007 року в сумі 41087,42 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 7807,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 22801,71 грн., заборгованості по пені та комісії 8045,31 грн. та штрафів 500,00 грн. (фіксована частина) та 1932,73 грн. (процентна складова) а також стягнути понесені ним судові витрати в сумі 410,87 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з відповідачем 16 січня 2007 року був укладений договір без номеру, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] свої зобовязання за договором порушував, внаслідок чого станом на 30 квітня 2015 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 41087,42 грн., яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. В судове засідання позивач не з'явився, але його представник [PERSON] подав суду заяву про підтримання позовних вимог і про розгляд справи за його відсутності та в заочному порядку у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, але подав заяву, в якій повідомив про зміну прізвища з «Дмитрієв» на «Вакар» внаслідок реєстрації шлюбу. В іншій заяві відповідач просив розглянути справу за його відсутності, але проти позовних вимог заперечував, посилаючись на укладення з позивачем нової угоди про реструктуризацію боргу, що виключає підстави для стягнення виниклої заборгованості. Суд, дослідивши подані сторонами докази, встановив наступне. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі за текстом Банк) і [PERSON] ([PERSON]О.) 16 січня 2007 року був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з таких документів: Анкета-заява позичальника, Памятка клієнта, Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи. З трьох складових частин кредитного договору, позивачем подано Анкету-заяву позичальника, згідно з якою відповідачу були надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за умови сплати ним відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку. З іншої складової частини - Умови і правила надання банківських послуг (п.п. 6.5., 8.6. розділу І), вбачається, що кредитним договором був встановлений обовязок для відповідача здійснювати погашення по кредиту та процентам за його використання, та у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більше ніж на 120 днів, сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми боргу. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 549, 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прийняті на себе зобовязання по кредитному договору [PERSON] ([PERSON]) належним чином не виконував з січня 2008 року, про що свідчать відомості, викладені у розрахунку заборгованості станом на 30 квітня 2015 року. В результаті цього з боку відповідача виникла заборгованість перед Банком в загальній сумі 41087,42 грн., в тому числі по кредиту в сумі 7807,67 грн. та по процентам за користування кредитом в сумі 22801,71 грн. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і за кредитним договором зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Так, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником [PERSON] ([PERSON]) зобовязань за кредитним договором від 16 січня 2007 року, між сторонами у справі 10 серпня 2015 року була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту банківських карт. За досягнутою між сторонами домовленістю, сума заборгованості, що виникла з боку позичальника з дати надання кредиту, була зменшена наступним чином: проценти за користування кредитом на 4292,83 грн., комісія на 1355,76 грн. Залишок загальної заборгованості на дату укладання Генеральної угоди становив 36512,06 грн. Отже, заборгованість з боку відповідача станом на 10 серпня 2015 року існувала в розмірі 42160,65 грн. (4292,83 + 1355,76 + 36512,06), що є відмінним від розміру заборгованості 41087,42 грн., яка утворилась станом на 30 квітня 2015 року та яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалами від 14 вересня 2015 року та від 28 вересня 2015 року суд визнавав явку представника позивача обовязковою для надання особистих пояснень з приводу обставин за кредитним договором та угодою про реструктуризацію, укладених між сторонами у справі. Але представник позивача в судове засідання не з'явився, через що з'ясування обставин у справі та її вирішення суд провів на підставі наявних доказів. Позивачем не заявлено уточнені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 42160,65 грн., що виникла станом на 10 серпня 2015 року. Наявні у справі докази не містять відомості про розмір заборгованості станом на 10 серпня 2015 року за кожною з категорій зобовязання за кредитними договором по сплаті кредиту, по сплаті відсотків за користування кредитом, комісії тощо, які були мінімізовані шляхом часткового списання. Це, в свою чергу, унеможливлює визначення залишку заборгованості, що виникла станом на 30 квітня 2015 року, з урахуванням проведення в подальшому їх часткового списання. З іншого боку, у п. 1.2.2., 1.2.3. Генеральної угоди від 10 серпня 2015 року сторони узгодили дату остаточного погашення простроченої заборгованості 31серпня 2016 року. В розділі 2 Генеральної угоди сторони визначили, що прострочена заборгованість є строковим кредитом з певними умовами користування: строк користування 12 місяців ( з 10 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року) зі сплатою відсотків в розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; погашення має відбуватися щомісячними платежами в сумі 3171,82 грн. з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач та позивач погодили в п. 2.2. Генеральної угоди ту важливу обставину, що у разі порушення позичальником строків погашення вищевказаної заборгованості понад 31 день, то строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення заборгованості. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобовязувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. З метою з'ясування обставин щодо технології реструктуризації боргу відповідача судом визнано явку представника позивача обовязковою. Але представник позивача, маючи змогу надати пояснення та інші допустимі докази на з'ясування суттєвих для справи обставин, в судове засідання не з'явився. Тому суд виходить з того, що позивачем не надано до позову та під час судового розгляду належних та допустимих доказів набуття права вимоги від відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором. Тому в задоволенні позовних вимог суд відмовляє в повному обсязі.

Outcome: dismissed