Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач предявила до суду позов про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, а також про поділ спільного майна подружжя квартири № 50 секції № 17 будинку № 42 по м-ну [PERSON] в м.Вараш Рівненської області шляхом визнання за нею права власності на ? її частину. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що шлюб між сторонами розірвано, спільне господарство сторони не ведуть, діти перебувають на утриманні матері, відповідач добровільно приймати участь у їх утриманні не бажає, хоча має таку можливість, інших утриманців не має, його заробіток є нерегулярним та мінливим. Під час шлюбу сторонами було придбано квартиру, право власності на яку було зареєстроване за [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що сторони з липня 2016 року не проживають разом та не ведуть спільного господарства, з того часу відповідач утримувати дітей не допомагає, їздить на заробітки, постійних доходів не має. Позивач пояснила також, що під час шлюбу сторони придбали двокімнатну квартиру № 50 секції № 17 будинку № 42 по м-ну [PERSON] в м.Вараш Рівненської області, у якій і проживали. Право власності на цю квартиру зареєстроване за [PERSON], проте вона є спільною сумісною власністю сторін. Позивач пояснила, що інших утриманців сторони не мають, вони та діти мають задовільний стан здоров»я, [PERSON] працевлаштована та має стабільний заробіток, проте цих коштів недостатньо для забезпечення дітей усім необхідним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав, про розгляд позову у його відсутності чи про відкладення судового розгляду не клопотав. З урахуванням цих обставин судом ухвалено провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення на підставі доказів, наявних у справі. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд встановив та врахував наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 січня 2016 року. Від шлюбу сторони мають дітей дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 090680, виданим відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 13.08.2000 р., та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 153598, виданим відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 31.07.03 р. З позовної заяви та пояснень позивача судом встановлено, що після розірвання шлюбу діти перебувають на утриманні матері, батько [PERSON] коштів на їх утримання не надає. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] у трудових відносинах з будь-якими підприємствами не перебуває, виїжджає за межі міста на заробітки, його доходи не є регулярними та мають мінливий розмір. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] постійних доходів на даний час не має, а тому аліменти слід стягнути у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що інших утриманців відповідач не має, є працездатним за віком та станом здоровя, враховує задовільний стан здоровя дітей, їх вік, відсутність даних про наявність у відповідача інших утриманців. З урахуванням наведених обставин суд прийшов до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], слід стягнути аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 65604699 від 11.08.16 р., право власності на двокімнатну квартиру № 50 будинку № 42 секції № 17 по м-ну [PERSON] в м.Вараш Рівненської області зареєстроване 14.03.13 р. за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 512 від 14.03.13 р., посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу [PERSON] З огляду на норму ст.60 СК України, суд прийшов до висновку, що вищезазначена квартира є спільним майном подружжя [PERSON], оскільки придбана під час їх шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на викладене, суд вбачає правові підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на ? ідеальну частку вищезазначеної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя. Враховуючи викладене,

Outcome: approved