Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПАТ Завод «Львівсільмаш», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними рішення та договору оренди в частині заміни сторони. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.06.2002 року між ВАТ Завод «Львівсільмаш» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено Договір №136 згідно якого ВАТ Завод «Львівсільмаш» надав у користування вказаним працівникам нежитлове приміщення (незадіяну прибудову до відомчого дитячого садочку [ADDRESS]). Протоколом №6 спільного засідання адміністрації та профкому ВАТ «Завод Львівсільмаш» від 12.05.2004р. сторону договору [PERSON] замінено на [PERSON] у зв'язку з звільненням [PERSON] з заводу за власним бажанням. Заміна однієї з сторін договору №136 від 03.06.2002 року наймача [PERSON] на [PERSON] відбулась без його відома та погодження. Крім цього, зазначає, що вказаною заміною сторони порушено його переважне права на укладення договору найму, оскільки ним належно виконувались обов'язки за договором найму. Відповідач [PERSON] заперечив позовні вимоги [PERSON], покликаючись на їх безпідставність та звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], ПАТ Завод «Львівсільмаш», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права майнового найму за Договором №136 від 03.06.2002 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний Договір №136 від 03.06.2002 року укладено в порядку, формі і на умовах вимог ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час укладення договору. Вказує, що ВАТ «Завод Львівсільмаш» передав в користування наймачам нежитлові приміщення за визначеною адресою. Умова про безстроковість договору повністю відповідала положенням ст.259 ЦК УРСР, а проведення за кошти наймачів переобладнання нежитлового приміщення в житло підтверджує оплатність даного договору. Заміна сторони договору відбулася на підставі протоколу №6 від 12.05.2004р. у такій же формі, що й укладення договору - спільним рішенням адміністрації та профкому ВАТ «Завод Львівсільмаш». З заміною сторони погодились наймодавець і інші наймачі, такої не оскаржували. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити повністю з підстав викладених в позовній заяві. Додатково пояснив, що при зміні сторони договору було порушено переважне право його довірителя на найм звільненої частини нежитлових приміщень, і він своєї згоди на таку зміну не надавав. Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] заперечив проти задоволення первісного позову, повністю підтримав зустрічний позов просив його задовольнити. Додатково зауважив, що [PERSON] був повідомлений про час та місце проведення засідання адміністрації та профкому ВАТ «Завод Львівсільмаш», однак останній на засідання не з'явився. В подальшому його повідомляли про зміну сторони договору з чим останній погодився, не заперечував, і договір не оскаржував. Представник відповідача за первісним та зустрічним позовом ПАТ Завод «Львівсільмаш» в судове засідання повторно не з'явився, хоча був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомляв, а тому суд відповідно до ст.169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Представник третіх осіб [PERSON], [PERSON] подав на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності третіх осіб, щодо суті позовних вимог просить відмовити в задоволенні первісного позову, задоволити зустрічний. Суд, з врахуванням вказаної заяви, вважає за можливе розглянути справу у відсутності третіх осіб [PERSON], [PERSON]. Третя особа [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до обґрунтованого висновку, що первісний позов не підлягає до задоволення, а зустрічний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів та профспілкового комітету від 23.05.2002 року, було укладено Договір №136 від 03.06.2002 року згідно якого ВАТ Завод «Львівсільмаш» надав у користування працівникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] нежитлове приміщення (незадіяну прибудову до відомчого дитячого садочку [ADDRESS]), відповідно до якого Договір набирає чинності з дня підписання сторонами і діє безстроково, працівники зобов'язуються за власні кошти провести переобладнання приміщення під житло, виготовити проектну документацію та виконати своїми силами та за власні кошти всі будівельні роботи та благоустрій прибудинкової території. Протоколом №6 спільного засідання адміністрації та профкому ВАТ «Завод Львівсільмаш» від 12.05.2004р. [PERSON] у зв'язку з його звільненням з заводу замінено на іншого працівника [PERSON] 03.11.2006 року рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1284 затверджено акт державної приймальної комісії про готовність до введення в експлуатацію житлових квартир на [ADDRESS]. Згідно ст.256 ЦК УРСР, наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату. Статтею 259 ЦК УРСР, передбачено, що договір майнового найму укладений без зазначення строку, вважається укладеним на невизначений строк і кожна із сторін вправі відмовитись від договору в будь-який час попередивши про це в письмовій формі другу сторону за три місяці. Відповідно до ст.264 та ст.272 ЦК УРСР, передбачалась можливість зарахувати поліпшення найнятого майна в рахунок найомної плати. З огляду на представлені і досліджені докази та вимоги законодавства, що діяло на момент укладення спірного договору, суд приходить до переконання, що спірний договір відповідав вимогам закону, які діяли на той час, в тому числі і щодо додержання усіх істотних умов, як це вимагалося положеннями ст.153 та гл.25 ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.1.1 Договору ВАТ «Завод Львівсільмаш» надає у користування нежитлові приміщення за конкретно вказаною адресою. Щодо строковості користування майном, п.3.1 Договору визначено, що договір набирає чинності з дня підписання сторонами і діє безстроково. Вказана умова договору повністю відповідає вимогам ст.259 ЦК УРСР, та не суперечить положенням ст.256, 258 ЦК УРСР щодо тимчасовості користування майном та погодження строку договору найму. Умовами договору передбачено, що працівники зобов'язуються за власні кошти провести переобладнання даного нежитлового приміщення під житло, виготовити проектну документацію та виконати своїми силами та за власні кошти всі будівельні роботи та благоустрій прибудинкової території. Дотримуючись умов договору наймачі провели переобладнання найманого нежитлового приміщення під житло, зокрема виготовили проектну документацію та виконали своїми силами за власні кошти всі будівельні роботи. Після цього, 03.11.2006 року рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1284 затверджено акт державної приймальної комісії про готовність до введення в експлуатацію житлових квартир на [ADDRESS]. Суд вважає, що при укладення договору було додержано і такої істотної умови, як оплатність, оскільки договором передбачалось зобов'язання наймачів (працівників) за власні кошти провести переобладнання, виготовити документацію, провести будівельні роботи та інше, тобто значно покращити майно наймодавця за власний кошт. Вказані умови договору свідчать про домовленість між сторонами про фактичне внесення коштів наймачами в ремонт приміщень, витрати за що фактично мав би нести наймодавець. Як встановлено судом по даний час наймачі з членами сімей і досі проживають у вказаних приміщеннях, належно виконували та виконують свої обов'язки за договором найму і наймодавець на протязі всього строку дії договору не вимагав припинення або розірвання такого. Даний договір найму укладено у простій письмовій формі та не підлягав нотаріальному посвідченню, що відповідає вимогам ст.47, 257 ЦК УРСР та не суперечить положенням ст.759 і 793 ЦК України 2004 року, які почали діяти через два роки після укладення договору і зворотної сили відносно цього договору не мають. Таким чином, умови Договору №136 від 03.06.2002 року повністю відповідають істотним умовам договору майнового найму Цивільного Кодексу УРСР, чинного на час його укладення, а [PERSON] є належним наймачем, право якого оспорюється іншою стороною договору і підлягає захисту шляхом визнання за ним права майнового найму. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведені висновки суду щодо законності укладення договору №136 від 03.06.2002 року суд вважає такими, що не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачем за первісним позовом не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його права на переважне укладення договору найму. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з [PERSON] та Приватного Акціонерного товариства «Завод Львівсільмаш» на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати на оплату судового збору по 121,80 грн. (сто двадцять одна гривня вісімдесять копійок) з кожного.

Outcome: approved