Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач, ПАТ «НАСК «Оранта» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача в порядку регресу сплачене страхове відшкодування в розмірі 68 036 грн 69 коп. Свій позов мотивує тим, що 08.11.2017 між ПАТ «НАСК «Оранта» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: поліс № АК/4089463, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб мотоцикл «Viper», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Вказує, що 01 липня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла «Viper», д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження і була госпіталізована до лікарні. Вироком Турійського районного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження. У відповідності до заяви потерпілої особи [PERSON] про виплату страхового відшкодування на підставі полісу №АК/4089463, з урахуванням довідок поданих на підтвердження витрат на проведене лікування, страхових актів від 25.01.2019 та 12.09.2019, їй було сплачено кошти в розмірі 68 036,69 грн., внаслідок чого у ПАТ «НАСК «Оранта» з`явилось право регресної вимоги. У зв`язку з чим, ПАТ «НАСК «Оранта» просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь товариства в порядку регресу 68 036,69 грн сплачене страхове відшкодування та судові витрати по справі, оскільки останній керував транспортним засобом без посвідчення. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представником відповідача до суду подано заяву з проханням слухати справу у його та відповідача відсутності, позовні вимоги заперечують повністю, основні заперечення викладені у відзиві. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України) Судом встановлено, що 08.11.2017 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та [PERSON] укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: поліс №АК/4089463, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб тип А1 марка «Viper», модель «V250СR-5» державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5). Із вироку Турійського районного суду від 12 грудня 2018 року вбачається, що [PERSON] 01 липня 2018 року близько 03 год. 50 хв. не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи технічно справним мотоциклом марки «Viper» моделі «V250СR-5» д.р.н. [NUMBER] , рухаючись автодорогою у с. Кримне по вулиці Центральній в напрямку с. Мокре, в порушення вимог пунктів 1.5, 1.10, 2.1, 2.3 «б», 2.3 «д», 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України неуважно стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не справився з керуванням, виїхав на праве узбіччя в напрямку свого руху та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка йшла по узбіччю в попутному напрямку, в результаті чого, остання отримала тілесні ушкодження. (а.с.16-17). Згідно із статтею 82 частина 6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Таким чином, невідповідність дій [PERSON] вимогам Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та вбачається вина останнього. Згідно частини 1 статті 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Частиною 2 статті 1191 ЦК України передбачено, що держава, Автономна республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма передбачена в статті 27 Закону України «Про страхування», згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. При цьому, відповідно до підпункту б) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. З наданого вироку суду від 12 грудня 2018 року про притягнення [PERSON] до відповідальності за скоєння кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вбачається, що не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії він здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка йшла по узбіччю в попутному напрямку, внаслідок чого його було притягнуто до відповідальності. Тобто факт керування транспортним засобом відповідної категорії не маючи посвідчення водія є доведеним у вироці суду від 12 грудня 2018 року та доказуванню не підлягає. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності в таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій транспортного засобу, чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом та з вини якої сталася ДТП. Так, відповідач [PERSON] керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та здійснив наїзд на пішохода, внаслідок чого був притягнутий до відповідальності за частиною 1 статті 286 КК України, тому у позивача після здійснення страхової виплати на користь (третьої особи) потерпілої виникло право на пред`явлення вимоги до винуватця ДТП про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. Як вбачається із платіжного доручення №6608 від 01.02.2019 ПАТ «НАСК «Оранта» було виплачене на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 21126,89 грн та із платіжного доручення №47569 від 13.09.2019 ПАТ «НАСК «Оранта» було виплачене на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 46 909,80 грн (а.с.6-9). Страховою компанією вживались заходи досудового врегулювання спору, так 01 квітня 2019 року відповідачу було направлено регресну вимогу (а.с.117), а 19 серпня 2019 року досудове попередження (а.с.116), на що відповідач повідомив про відмову сплати коштів навіть з урахуванням знижки чи розстрочки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення позовних вимог та стягнення в порядку регресу з [PERSON] (водія забезпеченого транспортного засобу) на користь позивача ПАТ «НАСК «Оранта» страхового відшкодування, в розмірі - 47 461,90 грн. в частині понесених витрат на виплату страхового відшкодування лікування потерпілої особи, за винятком благодійних пожертв, добровільних благодійних внесків, банківських комісійних та нечитабельних квитанцій на суму 20 574,79грн, що підтверджено копіями фіскальних чеків та задоволенню не підлягає. При ухваленні рішення суд виходив з наявних в матеріалах справи доказів. Також, відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Крім того, відповідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1921 грн, що підтверджується платіжним дорученням №54788 від 25 жовтня 2019 року, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в сумі 1344,70 грн

Outcome: partial