Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач Подільська районна в м. Києві державна адміністрація звернулась до суду з позовом про виселення на підставі ст. 109 ЖК Українибез надання іншого жилого приміщення неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідачі займають жиле приміщення протиправно,без достатніх правових підстав, оскільки ордер на вселення не отримували, також за відсутності договору найму. [PERSON] звернулась до суду з зустрічними вимогами до Подільської районної в м. Києві державної адміністраціїз вимогою про визнання права користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що її мати [PERSON] з 19.08.1992 року працювала спочатку на посаді двірника-доглядача будинків ЖЕК-2, а з 01.03.2008 року на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями в КП «Введенське». Ключі від спірного приміщення отримала від представника ЖЕКу, вселення відбувалося в присутності свідків. Зазначила, що ними постійно сплачувались комунальні послуги за квартиру.Просила визнати за нею право користування квартирою, іншого житла у неї немає. Київська міська прокуратура № 7 звернулась до суду з позовом про визнання за неповнолітнім [PERSON], [PERSON] право користування спірною квартирою та зобов'язанням видати ордер на квартиру на ім'я [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з неповнолітніми дітьми користується квартирою без укладеного договору у відповідності до вимог ст. 61 ЖК України не з власної волі, а через відсутність виданого в установленому порядку ордеру на спірне жиле приміщення, що унеможливлює укладення зазначеного договору. Також в своєму позові зазначає, що виселення без надання іншого жилого приміщення провадиться виключно з підстав передбачених ч. 3 ст. 116 ЖК України, що є неприпустимим за виниклих правовідносин. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.06.2017 року справу за позовом Київської міської прокуратури № 7 в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON], Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання вчинити певні дії об'єднано в одне провадження за клопотанням сторони зі справою за позовом Подільської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON], неповнолітніх [PERSON], [PERSON] по виселення без надання іншого жилого приміщення та за зустрічними вимогами [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача Подільської районної в м. Києві державної адміністрації вимоги викладені в позові підтримала. Вказала, що відповідачі безпідставно зайняли спірне приміщення та не мають право на проживання в ньому і підлягають виселенню. В задоволенні зустрічних вимог [PERSON] та позовних вимог прокуратури просила відмовити. В судовому засіданні представник Київської місцевої прокуратури №7Павліченко В.О. підтримала свої позовні вимоги. В задоволенні вимог Подільської РДА просила відмовити. Проти задоволення зустрічних вимог [PERSON] не заперечувала. Представник служби у справах дітей Подільської РДА в судовому засіданні, діючи в інтересах дітей, просили позовні вимоги прокуратури задовольнити, а в задоволенні вимог Подільської районної в м. Києві державної адміністрації відмовити. Суд, дослідивши подані у справі докази, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу № 274 - к від 21.08.1992 року була прийнята на роботу ЖЕК-2 з 19.08.1992 року. Наказом № 527-к від 14.07.2003 року було звільнено з роботи за переведенням в КП «Поділ-житло». 16.07.2003 року [PERSON] було прийнято на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями (двірник) 1-го розряду ЖЕК-702 КП «Поділ-житло» 29.02.2008 року [PERSON] було звільнено з роботи в порядку переведення до КП «Веденський». Наказом Державного КП УЖК Подільського району № 476 від 24.12.2001 року [PERSON] на родину з трьох осіб ( вона, дочка [PERSON], 1989 р.н., син [PERSON], 2001 р.н.) було надано дозвіл на користування квартирою [ADDRESS] Таким чином, структурним підрозділом Подільської РДА в м.Києві Державним комунальним підприємством по утриманню житла Подільського району м.Києва, наказом № 476 від 24.12.2001 року прийнято рішення про надання у безстрокове користування працівнику підприємства - двірнику [PERSON] та двом її неповнолітнім дітям, квартири [ADDRESS] яка розташована у другому під» їзді зазначеного будинку Разом з цим, висновки щодо відсутності підставі для проживання у квартирі відповідачів спростовуються рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.05.2015 року, яким змінено рішення Подільського райсуду м.Києва від 02.02.2015р. про виселення [PERSON] і неповнолітніх дітей в частині виключення з резолютивної частини неповнолітніх дітей та зміни підстав виселення з ч.3 ст.116 на ст.ст.9, 58, 61 та 109 ЖК УРСР. Тобто, рішенням суду встановлено, що [PERSON] вселилась в спірну квартиру не самоправно ( був наявний наказ підприємства на вселення), а з порушенням порядку, встановленого ст.58 ЖК України - не на підставі ордеру. Разом з тим, рішення в частині про виселення [PERSON] без надання іншого приміщення залишено без змін. ( а.с.16-19 т.1). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 26.05.2015 року залишено без змін. Рішенням суду першої інстанції було встановлено, що окрім [PERSON] в спірній квартирі також проживають неповнолітні діти [PERSON], 2001р.н., [PERSON], 2008 р.н. та повнолітня дочка [PERSON], 1989 р.н. Відповідно до ст. 82ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, не потребує додаткового доказування встановлений судовими рішеннями апеляційної та касаційної інстанцій факт вселення в 2001 році [PERSON] з неповнолітніми дітьми в спірне жиле приміщення не самоправно, а з порушенням порядку вселення в жилі приміщення, встановленого ст. 58 ЖК України. Відповідно до ст. 109 ЖК України, на яку як на підставу виселення посилається позивач Подільська РДА, виселення із займаного жилого приміщення допускається лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до вимог ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Без надання іншого жилого приміщення виселення проводиться виключно за наявності підстав, передбачених ч. 3 ст.116 ЖК України, тобто з підстав самоправного зайняття громадянином жилого приміщення. Отже, положення ст. 109 ЖК України передбачає можливість виселення лише за наявності умов, визначених цією статтею. Судом не встановлено обставин в даному випадку , які давали б підстави для виселення без надання іншого житлового приміщення, про що просила Подільська РДА, на підставі ст.ст. 58,61, 109 ЖК України За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, яка свої вимоги не змінювала. Щодо позовних вимог прокуратури про визнання права користування жилим приміщенням за неповнолітніми [PERSON], [PERSON], суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Стаття 61 ЖК України встановлює, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім'я якого виданий ордер. Конституція України в статті 47закріплює право кожної людини на житло. При цьому задекларовано, що держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою,яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Суд враховує рішення Апеляційного суду м.Києва від 26.05.2015р., яким встановлено, що вселення відбулось не самоправно. [PERSON] відкрито і безперервно користується спірною квартою 14 років, їй було відмовлено в укладенні договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій ( договір найму), але вона сплачує за комунальні послуги, також уклала договори щодо оплати послуг за користування квартирою, для укладання яких ордер не потрібен, з АЕК «Київенерго», ПАТ «Київгаз». Крім того, через відсутність будь-якого житла в місті Києві [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в разі їх виселення зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, фактично набудуть статусу бездомних громадян, що суперечить вимогам Законів України «Про охорону дитинства» та «Про основи соціального захисту бездомних громадян га безпритульних дітей». Таким чином вимоги прокуратури суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог прокуратури про зобов'язання видати ордер на квартиру вони підлягають залишенню без розгляду на підставі заяви представника прокуратури. Щодо заявленого зустрічного позову [PERSON] до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], неповнолітні [PERSON], [PERSON] є членами сім'ї [PERSON], яким на підставі Наказу Державного комунального підприємства по утриманню житла Подільського району від 24.12.2001 року надано дозвіл на користування квартирою [ADDRESS] Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.195 року «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» особи набувають рівного з іншими членами сім'ї наймача права користування жилим приміщенням, якщо вони вселились до жилого приміщення як члени сім'ї наймача. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON].( яка працювала двірником-доглядачем ЖЕК-2) разом з дочкою [PERSON] у 1998р. були зареєстровані в [ADDRESS], жилою площею 14,0 кв.м., та займали це житлове приміщення на підставі ордеру, виданого на підставі Розпорядження Подільської державної адміністрації №227 від 11.03.1998р. Як пояснила [PERSON], спірну квартиру їй надали замість однокімнатної квартири по вул. Фрунзе, на час, поки вирішать питання надання їй службової квартири. Це підтверджується листом Подільської РДА від 16.02.2009р. за підписом в.о. голови [PERSON], з якого вбачається, що після вирішення питання відселення гр. [PERSON] із службової квартири [ADDRESS], ця квартира буде надана родині [PERSON] Але службової квартири не надали, постійно тривали звернення та переписка з адміністрацією, відтак вона залишилась проживати в спірній квартирі. [PERSON] вселилась в спірну квартиру у віці 12 років. На даний час вона вже повнолітня, але виникають проблеми з отриманням паспорта та з навчанням, оскільки на даний час відсутня реєстрація місця проживання, і це відбулось не з власної волі. Іншого житла в неї немає. Тому, враховуючи наведене, що [PERSON] проживала разом з матір'ю [PERSON], за спірну квартиру сплачувались комунальні послуги, порушення з їх боку щодо заселення у спірну квартиру не встановлено, таким чином суд приходить до висновку про можливість задоволення зустрічних вимог [PERSON] про визнання за нею права користування спірною квартирою, але це не дає їй право в подальшому на приватизацію цього житла.

Outcome: approved