Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач просить розірвати договір оренди землі №2 від 18 червня 2011 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області 25 червня 2011 року за №632318274000206, що був укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], стягнути з відповідача судові витрати в сумі 640 грн. Згідно з позовом, 18 червня 2011 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди землі за №2, відповідно до якого вона передала відповідачу земельну ділянку площею 5,8845 га, яка знаходиться на території Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, та належала їй на підставі державного акту серії ЯИ за №807950 від 29 квітня 2010 року, виданого Кегичівською РДА Кегичівського району Харківської області. Договір був укладений строком на 10 років. 27 квітня 2016 року [PERSON], мати позивача, померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 березня 2017 року позивач успадкував зазначену земельну ділянку та зареєстрував право власності на неї. Згідно п. 38 договору оренди землі №2 від 18 червня 2011 року, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, є підставою для розірвання договору. В звязку з тим, що після смерті матері право власності на земельну ділянку перейшло до позивача, він звернувся з письмовою заявою до ФОП [PERSON] про розірвання договору на підставі п. 38 договору, оскільки мав намір самостійно обробляти цю земельну ділянку, але відповіді не отримав, в звязку з чим, був змушений звернутися до суду. У судовому засіданні позивач та його представник викладені в позові обставини підтвердили, позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач проти позову заперечив, вважає, що підстав для розірвання договору немає, оскільки чинним законодавством передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку до іншого власника не є підставою для розірвання договору, оспорюваний договір укладений за типовою формою. Вважає, що на даний час пункт 38 договору, на який посилається позивач, є недійсним; розірвання договору неможливе, оскільки він придбав сільськогосподарську техніку для обробітку цієї земельної ділянки, розраховує на отримання певного прибутку. Додаткові угоди до оспорюваного договору оренди землі не укладались. У судовому засіданні досліджені: копії паспорту та ІПН позивача (а.с.4,5); копія свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.6); копія заповіту [PERSON] від 25 квітня 2016 року на користь [PERSON] на земельну ділянку площею 5,8845 га на території Медведівської сільської ради Кегичівського району (а.с.7); копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 березня 2017 року (а.с.8); копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту [PERSON] від 10 березня 2017 року №47029151 (а.с.9); копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 5,8845 га на території Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області (а.с.10); копія державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ №807950 від 05 травня 2010 року (а.с.11); копія договору оренди землі №2 від 18 червня 2011 року, зареєстрованого 25 червня 2011 року за №632318274000206 з додатками (а.с.12-16); другий примірник листа [PERSON] [PERSON] про розірвання договору оренди землі від 18 червня 2011 року з копією рекомендованого повідомлення про його направлення (а.с.17). Крім того, при зясуванні питання про можливість розгляду справи у відсутність сторін, суд виходить з наступного: представника позивача надав заяву про підтримання позовних вимог та проведення засідання без його участі та участі позивача; відповідача, який, належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань 30 травня 2017 року та 26 червня 2017 року, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив. При цьому, 26 червня 2017 року, до суду надійшла телефонограма від [PERSON] про перенесення розгляду справи, у звязку із зайнятістю адвоката [PERSON], на іншу дату, яка не може бути врахована судом, як підстава для перенесення розгляду справи та доказ поважності причини неявки відповідача у судове засідання, оскільки така форма повідомлення чинним законодавством не передбачена та доказів на підтвердження повноважень [PERSON] на представництво інтересів [PERSON] не надано. За таких обставин, суд визнав можливим подальший розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, яке відбулося 22 травня 2017 року, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (далі Закон) (в редакції, на момент їх виникнення), іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За положеннями ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. В ч.1 ст.14 Закону передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Згідно з положеннями ч.2 ст.207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За змістом ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст.18 Закону набирає чинності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ч.3 ст. 31 Закону (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Частиною 4 статті 32 Закону передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Судом встановлено, що на даний час договір оренди землі, що його просить розірвати позивач, є укладеним (сторони на момент його підписання досягли згоди щодо всіх умов договору, в т.ч. щодо підстав для його розірвання) та чинним (зареєстрованим у встановленому законодавством порядку). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із матеріалів справи, а саме, пункту 38 оскаржуваного договору, сторони погодилися, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, є підставою для зміни або розірвання договору. Зазначена умова договору сторонами узгоджена та прийнята, протягом дії договору її не змінено та не оскаржено, тому суд вважає її достатньою та обґрунтованою підставою для дострокового розірвання договору. Право власності позивача на земельну ділянку підтверджене свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в звязку з чим, суд вважає позовні вимоги позивача належним чином доведеними та обґрунтованими. Згідно з п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають присудженню в сумі 640 грн. з відповідача на користь позивача. Підстав допустити негайне виконання цього рішення суд не вбачає

Outcome: approved