Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», у вересні 2017 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], в якому прохає стягнути заборгованість за договором № б/н від 25 грудня 2013 року у сумі 12695 гривень 45 копійок, та судові витрати у сумі 1600 гривень 00 копійок(а.с. 1-3). В обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі укладеного договору № б/н від 25 грудня 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач зобовязувалася погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним і комісію у терміни та на умовах, передбачених договором. Позивач свої зобовязання виконав, видавши [PERSON] кошти. Однак відповідач своїх обовязків за угодою не виконує, так як кредитні кошти не повертає, відсотки за користування кредитом та комісію за його обслуговування не сплачує. Внаслідок цього, станом на 03 липня 2017 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 12695 гривень 45 копійки, яку позивач прохає стягнути із [PERSON] разом із судовими витратами у сумі 1600 гривні. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій прохає судове засідання провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 32). Відповідач, в силу вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, як належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надавав (а.с. 40-41, 44-45). З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 197, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 грудня 2013 року банк та [PERSON] уклали договір № б/н, згідно з яким позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 03 липня 2017 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 12695 гривень 45 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 1505 гривень 73 копійки, заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 802 гривні 73 копійки, заборгованості за пенею у загальній сумі 9306 гривень 25 копійок, штрафів у сумах 500 гривень та 580 гривень 74 копійки (а.с. 5-6). Судові витрати становлять 1600 гривень (а.с. 30). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Нормою ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, банк зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав із [PERSON] кредитний договір. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратив і не повертає, відсотки за користування кредитом та інші платежі не сплачує. Внаслідок цього, право банка на повернення його власності кредитних коштів, відсотків, нарахованих за час користування ним та комісії за обслуговування кредиту, у встановлені у договорі строки, порушено, а тому підлягає захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості із [PERSON] та реалізував це право, звернувшись до суду. З цих підстав позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню у сумі 1600 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved