Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті вітчима [PERSON], померлого 15.01.2015 р.. Поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини обґрунтовує тим, що лише в серпні 2015 р. вона знайшла у документах заповіт [PERSON], посвідчений 09.01.2008 р. і довідалась про те, що вона є спадкоємцем. В судових засіданнях представник позивача та позивач, у т.ч. будучи допитаною в якості свідка, позов підтримали з аналогічних мотивів. Позивач покликалась на те, що за життя [PERSON] були розмови про те, що [PERSON] заповість їй своє майно, однак, заповіту вона не бачила. Лише в серпні 2015 р. прибираючись в будинку в с. Баранівка, вул. Хмельницького, 13, належному її доньці [PERSON] і в якому раніше проживав [PERSON], вона у шафі виявила заповіт [PERSON]. Представник відповідача Солобковецької сільської ради в судові засідання не зявлявся. Відповідач Солобковецька сільська рада заявами №321 від 10.11.2015 р. та від 24.11.2015 р. позов визнав, просив розглядати справу у відсутності свого представника. У відповіді від 16.10.2015 р. №02-21-141 на запит суду повідомив, що [PERSON] постійно до дня смерті був зареєстрований та проживав у с. Солобківці у будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів. Представник відповідача Баранівської сільської ради спочатку заявами від 21.09.2015 р., від 29.09.2015 р. №116 позов визнавав та просив розглядати справу у своїй відсутності. Однак, згодом, листом від 15.10.2015 р. №124 позов заперечив, ствердивши, що [PERSON] та її чоловік знали про існування заповіту [PERSON] на користь [PERSON], оскільки вони постійно отримували орендну плату за оренду паю [PERSON] у ТзОВ «Адамівка Агро» с. Адамівка Віньковецького району. Зазначив також про наявність у [PERSON] спадкоємців за законом: онуків синів рідної доньки [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. У звязку із цим клопотанням №127 від 19.10.2015 р. просив залучити зазначених осіб до участі у справі в якості третіх осіб. В судових засіданнях представник відповідача позов заперечив, ствердив, що [PERSON] та його дружина [PERSON] посвідчили заповіти на імя [PERSON] в один і той самий день 09.01.2008 р.. У тому ж 2008 р. [PERSON] померла, а [PERSON] оформила спадщину за її заповітом. У процесі оформлення спадщини на руках у спадкоємця знаходились обидва заповіти, а відтак, [PERSON] знала про те, що вона є спадкоємцем [PERSON] за заповітом ще у 2009 р.. Будинок в с. Баранівка пустує, тому там нічого цінного, у т.ч. документи, не могли зберігатись. Представник Баранівської сільської ради також покликалась на те, що територіальна громада зацікавлена у набутті спадкового майна [PERSON], яке складається із права на земельну ділянку. Правову позицію по справі Баранівська сільська рада змінила врахувавши думку депутатів ради, обізнаних із фактичними відносинами в сімї [PERSON]. Зокрема, [PERSON] є падчеркою [PERSON], у якого була рідна донька [PERSON], яка померла, залишивши двох дітей: [PERSON] та [PERSON]. Дружина [PERSON] [PERSON] померла 05.11.2008 р.. Через кілька днів 20.11.2008 р. [PERSON] подарував свій будинок в с. Баранівка доньці [PERSON] [PERSON]. Через кілька днів 28.11.2008 р. [PERSON] помістила бездомного вітчима в інтернат у с. Солобківці, де він і помер у 2015 р.. До цього, у 2011 р. [PERSON] тікав з інтернату, не хотів там залишатись, але йшов не до [PERSON], а безнадійно шукав у смт. Ярмолинці свого племінника. Не зважаючи на останню волю [PERSON] бути похованим в с. Баранівка біля дружини, [PERSON] поховала його в с. Солобківці. У той же час, утримуючи [PERSON] в будинку-інтернаті для осіб літнього віку, [PERSON] та її чоловік [PERSON] користувались майновим паєм [PERSON], отримуючи з нього дохід та не надаючи допомоги [PERSON]. Треті особи в судове засідання не зявлялись, про причини неявки суд не повідомляли, за твердженням голови Баранівської сільської ради останні, будучи повідомленими про свої спадкові права не претендують на спадщину після смерті [PERSON]. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. 05.11.2008 р. померла [PERSON] і на підставі її заповіту, посвідченого 09.01.2008 р. секретарем виконкому Баранівської сільської ради спадкове майно успадкувала позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 11.09.2009 р.. З листа Баранівської сільської ради №124 від 15.10.2015 р. вбачається, що [PERSON] [INFO] до 28.11.2008 р. проживав у с. Баранівка. 05.11.2008 р. померла його дружина [PERSON] і він залишався проживати один. 20.11.2008 р. [PERSON] уклав договір дарування житлового будинку на користь [PERSON], що проживала у м. Хмельницький за адресою позивача, а 28.11.2008 р. був поміщений у с. Солобківці в будинок-інтернат для одиноких громадян. [PERSON] помер 15.01.2015 р. у віці 82 р. в с. Солобківці, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-БВ№250701 від 16.01.2015 р.. При цьому, з відповіді від 16.10.2015 р. №02-21-141 Солобковецької сільської ради на запит суду вбачається, що [PERSON] постійно до дня смерті був зареєстрований та проживав у с. Солобківці у будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів, власного майна на території Солобковецької сільської ради не мав, а мати [PERSON] на території сільської ради не була зареєстрована та не проживала. Не була зареєстрована та не проживала на території Солобковецької сільської ради і позивач, що підтверджується відмітками про реєстрацію її місця проживання у паспорті НА271722, виданого 24.12.1996 р. Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області. Відповідно, шляхом вступу у володіння спадщина прийнята не була. Позивач покликається на те, що вона є падчеркою [PERSON], однак, документальних підтверджень цього суду не надала. З свідоцтва про народження ІІІ-УР№166636 від 01.08.1962 р., свідоцтва про укладення шлюбу І-БВ№358143 від 23.11.1980 р., паспорта НА271722, виданого 24.12.1996 р. Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області вбачається лише, що до вступу у шлюб позивач користувалась прізвищем Кревнік. Водночас, те, що [PERSON] вважається падчеркою [PERSON] та рідною донькою його дружини - [PERSON] підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] та не заперечувалось представником відповідача. Заповітом від 09.01.2008 р., посвідченим секретарем Баранівської сільської ради та зареєстрованим в реєстрі за №1, [PERSON] заповів все своє майно, у т.ч. державний акт на право приватної власності на землю Р2№886750, виданий 26.05.2004 р., [PERSON]. Позивач у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини не звертався. Така заява була подана нею лише 26.08.2015 р.. Листом приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON] №578/01-16 від 26.08.2015 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку із спливом шестимісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що такий строк він пропустив з поважної причини: не будучи спадкоємцем за законом та не знаючи про існування заповіту на її імя, [PERSON] не мала підстав звертатись із такою заявою. Заповіт нею був знайдений в будинку [PERSON] в с. Баранівка лише у серпні 2015 р.. Інших підстав для визнання поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не заявляла. Доводячи це твердження позивач, допитана в якості свідка визнала, що у неї із [PERSON] при його житті була розмова про заповіт, однак, самого заповіту за життя [PERSON] вона не бачила. За життя [PERSON] подарував свій будинок в с. Баранівка, вул. Хмельницького, 13, її доньці [PERSON], однак, її донька в тому будинку не проживала, а залишалась проживати у м. Хмельницький. В серпні 2015 р. прибираючись у будинку вона знайшла у шафі заповіт [PERSON] і звідти довідалась про свої спадкові права. Допитаний в судовому засіданні чоловік позивача свідок [PERSON] надав аналогічні пояснення, ствердивши, що розмови про заповіт [PERSON] на користь [PERSON] були, але сам заповіт вона знайшла лише в серпні 2015 р.. Однак, такі покази суд оцінює критично враховуючи спільну особисту заінтересованість та родинні відносини зазначених осіб та в світлі інших доказів у справі, оцінених в їх сукупності. Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] посвідчили свої заповіти у виконавчому комітеті Баранівської сільської ради в один день 09.01.2008 р. і ці заповіти були зареєстровані в реєстрі під послідовними номерами: 1 і 2. Після смерті [PERSON] 05.11.2008 р. позивач [PERSON] оформила свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON]. Показами свідків [PERSON] і [PERSON], довіреностями, підтверджується, що усіма документальними справами щодо володіння, користування та розпорядження майном [PERSON] та [PERSON] при їх житті, а після їх смерті щодо оформлення спадщини займався [PERSON] з відома та із погодженням із позивачем. З листа Баранівської сільської ради №124 від 15.10.2015 р. вбачається, що позивач використовувала майно, обумовлене у заповіті, а саме, отримувала орендну плату за земельну ділянку у ТзОВ «Адамівка Агро». Будинок в с. Баранівка, у якому до 28.11.2008 р. проживав [PERSON] та який був 20.11.2008 р. подарований ним доньці [PERSON], позивачем та членами її сімї не використовується, будинок пустує, позивач та власник будинку постійно проживають у м. Хмельницький, а відтак будинок не міг використовуватись для зберігання документів, що мають цінність. Документи, які мають цінність, знаходились на руках у чоловіка позивача [PERSON], у т.ч. заповіт [PERSON], що підтверджується, зокрема, показами свідка [PERSON]. Так, свідок [PERSON] показала, що з 1979 р. по даний час вона працює секретарем виконкому Баранівської сільської ради. Вона особисто посвідчувала заповіти [PERSON] та [PERSON]. Коли у 2008 р. померла [PERSON], [PERSON] займався оформленням спадщини та особисто у 2009 р. прийшов до неї як до секретаря Баранівської сільської ради із заповітом [PERSON] для того, щоб вона у встановленому порядку поставила відмітку на заповіті про те, що такий заповіт не відмінений та не змінений. [PERSON] поставила таку відмітку на заповіті із зазначенням дати 14.08.2009 р. і раптом виявила, що цю відмітку вона помилково поставила на заповіті не [PERSON], а [PERSON], який їй подав [PERSON]. Тоді, вона видала [PERSON] примірник заповіту [PERSON] без такої відмітки, що зберігався у справах Баранівської сільської ради, замінивши його примірником заповіту із помилково зробленою нею відміткою. Таким чином свідок [PERSON] ствердила, що позивачу було достеменно відомо про існування заповіту [PERSON] станом на 14.08.2009 р.. При цьому, в матеріалах справи наявні копії обидвох примірників заповіту [PERSON]: один без відмітки секретаря виконкому, датованої 14.08.2009 р. (приблизно за 6 років до дати смерті [PERSON]Т.) про те, що заповіт не був змінений; і другий на якому проставлено таку відмітку. Примірник без відмітки був поданий суду стороною позивача, у той час як примірник із відміткою був поданий Баранівською сільською радою. Зазначене підтверджує свідчення [PERSON] Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. « Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Така ж позиція відображена і в п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Однак, матеріалами справи доведено, що про існування заповіту [PERSON] позивачу було відомо щонайменш з 2009 р.. На інші підстави поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини позивач не посилалась. Належних доказів існування причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, як про це зазначає Верховний Суд України, суду надано не було. Відтак, посилання позивача на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не знаходить підтвердження у матеріалах справи. Таким чином, у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed