Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування»» в особі уповноваженого представника - адвоката Данилової Т.А. (довіреність № 241219-18/с від 24.12.2019 року, копія міститься у справі, а. с. 38) 24.07.2020 року звернувся до Сколівського районного суду Львівської області із позовом (надійшов на адресу суду 28.07.2020 року, вх. № 3576), в якому просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] у порядку суброгації завдані збитки у виді сплаченого страхового відшкодування у розмірі 56 885 грн. 10 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення позову, у розмірі 2 102 грн., позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 11.08.2020 року (а. с. 44-45), після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, прийнято до розгляду позовну заяву ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування»» до [PERSON] про відшкодування завданих збитків,відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження 07.09.2020 року о 14.00 год. у приміщенні Сколівського районного суду (м. Сколе, вул. Д. Галицького, буд. 8, Львівська область) без повідомлення (виклику) учасників справи. Позов обґрунтовано тим, що 14.03.2018 року між ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування»» та СП «Львів-Трейдінг» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 220/18-Т/ЛВС, предметом котрого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки AUDI Q7 д.н.з. [NUMBER] . 28.06.2018 року у м. Львів на вул. Клепарівській, 93 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вищевказаного транспортного засобу під керуванням гр. [PERSON] та транспортного засобу марки MAZDA 323F номерний знак іноземної держави [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О., винесеної 17.07.2018 року у справі № 465/3962/18, провадження № 3/465/2720/18, відповідача визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та накладено на нього відповідне стягнення. Позивач зазначає, що ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування»» виконала свої зобов`язання за укладеним договором та 18.09.2018 року платіжним дорученням № 9731534 виплатила страхувальникові СП «Львів-Трейдінг» страхове відшкодування у розмірі 56 885 грн. 10 коп.. Натомість цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована у встановленому порядку, у зв`язку з чим він, як винна особа, повинен відшкодувати виплачену страховиком суму. З метою отримання відшкодованого замість відповідача розміру збитків, позивач звернувся до останнього із вимогою про відшкодування збитків у порядку суброгації, однак така вимога була відповідачем проігнорована. З огляду на вказане, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 993, 1166, 1187, 1191-1192, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», за захистом своїх прав змушений був звернутися до суду з даним позовом. Відзиву на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку відповідачем не подано. Частиною 1 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України була роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Позивачем не подано клопотання про розгляд зазначеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін з власної ініціативи. У свою чергу, ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 07.09.2020 року (а. с. 54) відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд цієї справи з повідомленням сторін та за його участі. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, у силу вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 191 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, - немає. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на виконання договору добровільного страхування наземного транспорту від 14.03.2018 року № 220/18-Т/ЛВС (копія міститься у справі, а. с. 6-13) позивач сплатив потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди - СП «Львів-Трейдінг» страхове відшкодування у загальному розмірі 56 885 грн. 10 коп.. Факт сплати такого страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням від 18.09.2018 року за № 9731534 (копія міститься у справі, а. с. 35). Судом також встановлено, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок котрої потерпілому - СП «Львів-Трейдінг» було виплачене страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 14.03.2018 року № 220/18-Т/ЛВС, є відповідач, що стверджується постановою судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О., винесеної 17.07.2018 року у справі № 465/3962/18, провадження № 3/465/2720/18 (копія міститься у справі, а. с. 16), котра 28.07.2018 року набрала законної сили. Доказів того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ним цієї дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки у деліктному зобов`язанні, котре виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Заміна кредитора у деліктному зобов`язанні у порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією, що не змінює порядку перебігу позовної давності (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18)). Тому суд дійшов висновку, що правова кваліфікація спірних правовідносин є суброгацією, що вірно визначено також позивачем у пред`явленому ним позові. За змістом ст. 1194 ЦК України, у системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування», можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, для повного їх відшкодування. Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15, від якого Велика Палата Верховного Суду, станом на дату ухвалення даного рішення не відступала. При цьому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18). Згідно з пунктом 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Підпункт 39.2.1 пункту 39.2 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що Моторне (транспортне) страхоове бюро України має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим законом. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначає умови, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснює відшкодування страхових коштів. Згідно з підпунктом 43.1.2 пункту 43.1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для забезпечення виконання зобов`язань членів Моторного (транспортного) страхового бюро України перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортній пригоді(фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим законом. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з пунктом 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, визначеному цим законом. При цьому, Моторне (транспортне) страхове бюро України не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках Моторним (транспортним) страховим бюро України відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, суд переконаний, що за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому, Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець дорожньо-транспортної пригоди(власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з пунктом 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування. Аналогічне правило викладено у пунктах 3.6, 3.7 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортній пригоді(затверджено протоколом Координаційної ради Моторного (транспортного) страхового бюро України від 06 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування у межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання дорожньо-транспортної пригодиз вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком-членом Моторного (транспортного) страхового бюро України, що визнаний банкрутом та/або ліквідований. При відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у винуватця дорожньо-транспортної пригоди страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до Моторного (транспортного) страхового бюро України, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо зазначено, що у такій ситуації у Моторного (транспортного) страхового бюро України не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам. Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 554/5837/15-ц (провадження № 61-14070св18). Як уже йшлося вище, у даній справі відсутні докази на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність відповідача (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) на момент вчинення такої дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована, як і того, що відповідач належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», котрі звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. У той же час судом встановлено, що за договором добровільного страхування, який є іншим видом страхування, потерпілий отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача. Отже, позивач вірно пред`явив свої вимоги безпосередньо до відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, суд враховує, що розрахунок виплаченого потерпілому страхового відшкодування, відповідачем не оспорювався та не оспорюється у межах даної справи. Отже, позов підлягає до задоволення повністю. Судові витрати у справі слід визначити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у спосіб стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» - 2 102 грн. (платіжне доручення від 17.06.2020 року № 31195542, а. с. 5), оскільки рішення у даній справі ухвалено на користь позивача.

Outcome: approved