Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі кредитного договору № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року позичальник [PERSON] отримав від ЗАТ КБ ПриватБанк, назву якого в подальшому було змінено на ПАТ КБ ПриватБанк, кредит у сумі 30000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.01.2012 року. [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором у сумі 10566,37 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим Національним банком України на 29.12.2015 року становить 251479,72 грн. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 30.01.2008 року ЗАТ КБ ПриватБанк з відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки, у звязку з чим позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в сумі 10566,37 доларів США. Представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.162). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи оповіщався судом у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання (а.с.37), у судове засідання повторно не зявився, судові повістки повернулись до суду не врученими з відмітками за закінченням терміну зберігання (а.с.106, 108). За таких обставин, виходячи з положень ч.5 ст.74 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час розгляду справи належним чином. Відповідач [PERSON] у відповідності до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України викликався у судове засідання через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення у газеті Урядовий курєр, № 43 (5663) від 04.03.2016 року (а.с.238-241), до суду не зявився, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 30.01.2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, назву якого в подальшому було змінено на ПАТ КБ ПриватБанк, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 09-МК/2008, згідно якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 30000 доларів США на придбання автотранспорту, а позичальник в свою чергу зобовязався повністю повернути отриманий кредит в строк до 20.01.2012 року, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 16% річних, а у випадку порушення своїх зобовязань 32% річних, та інші платежі на умовах, визначених кредитним договором. Згідно п.6.8. кредитного договору строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю у 5 років (а.с.13-18). Банк свої зобовязання за кредитним договором № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти у сумі 30000,00 доларів США (а.с.76). 30.01.2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, назву якого в подальшому було змінено на ПАТ КБ ПриватБанк, та [PERSON] було укладено договір поруки № 09-МК/2008/Рr1, за яким поручитель поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року і відповідає перед ним у тому ж розмірі, що і боржник. Договір поруки діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.19). 30.01.2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, назву якого в подальшому було змінено на ПАТ КБ ПриватБанк, та [PERSON] було укладено договір поруки № 09-МК/2008/Рr2, за яким поручитель поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року і відповідає перед ним у тому ж розмірі, що і боржник. Договір поруки діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.19, зворот). 30.01.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ КБ ПриватБанк, назву якого в подальшому було змінено на ПАТ КБ ПриватБанк, та [PERSON] було укладено договір застави автотранспорту, згідно п.34.4 якого останній надав в заставу автомобіль марки «RENAULT PREMIUM 400», 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], заставна вартість предмету застави - 195000,0 грн. (а.с.89-91). 19 листопада 2009 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], за письмовою згодою поручителя [PERSON], було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до кредитного договору № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року, за якою вказаний кредитний договір викладено в новій редакції (а.с.180-191). Згідно п.А.2, п.А.3 кредитного договору № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року (зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 19.11.2009 року), сума кредиту становить 20185,08 доларів США, кредит надається на споживчі цілі. Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди 19.11.2015 року. Відповідно до п.А.6 кредитного договору № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року (зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 19.11.2009 року), позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі 18% річних. Згідно п.6.8 кредитного договору № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року (зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 19.11.2009 року) термін позовної давності на вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю у 5 років. За положеннями п.А.5 кредитного договору № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року (зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 19.11.2009 року) зобовязання позичальника за даним договором забезпечуються: - договором застави автотранспорту № 229 від 30.01.2008 року зі змінами та доповненнями (заставодавець [PERSON]М.); - договором поруки № 09-МК/2008/Рr1 від 30.01.2008 року зі змінами та доповненнями (заставодавець [PERSON]Я.); - договором страхування наземного транспорту (страхувальник [PERSON]М.). 19.11.2009 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору поруки № 09-МК/2008/Рr1 від 30.01.2008 року та викладено його в новій редакції (а.с.64). За положеннями п.п.1-3, 11 договору поруки № 09-МК/2008/Рr1 від 30.01.2008 року (зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 19.11.2009 року) [PERSON] поручилася перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року, з урахуванням внесених додатковою угодою № 1 від 19.11.2009 року змін до кредитного договору, і відповідає перед ним у тому ж розмірі, що і боржник. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. Договір поруки діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Зміни до договору поруки № 09-МК/2008/Рr2, укладеного між позивачем та поручителем [PERSON] 30.01.2008 року при цьому не вносились (а.с.19, зворот, а.с.215). Відповідно до Акту приймання автомобіля заставодавця [PERSON] від 28.10.2015 року, [PERSON] передав автомобіль марки «RENAULT PREMIUM 400», 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який перебуває під заставою згідно кредитного договору № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року та договору застави № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року, позивачу та доручив ПАТ КБ ПриватБанк передати його на реалізацію за ринковою ціною і направити виручені кошти на погашення заборгованості по кредиту (а.с.66). Заставне майно, а саме автомобіль «RENAULT PREMIUM 400», передано банку та не реалізовано (а.с.203). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.611, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи викладене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка згідно уточненого розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 04.03.2016 року склала 11144,29 доларів США (а.с.229-236). Разом з тим, у позивач звернувся до відповідачів з позовом про стягнення з них в солідарному порядку 10566,37 доларів США заборгованості за кредитним договором, після направлення уточненого розрахунку (а.с.226-236) із заявою про збільшення позовних вимог до суду не звертався та позовних вимог не збільшував. У відповідності до ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. А суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. За таких обставин, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню на користь позивача в межах заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» позовних вимог у сумі 10566,37 доларів США з позивачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку. В задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. Так, уклавши 30.01.2008 року з позивачем договір поруки [PERSON] поручився перед ним за виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року і погодився відповідати перед кредитором у тому ж розмірі, що і боржник. 19.11.2009 року ПАТ КБ ПриватБанк та відповідач [PERSON] уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 09-МК/2008 від 30.01.2008 року та внесли до нього зміни, збільшивши при цьому відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 18% річних та відстрочивши виконання зобовязання з терміном повернення кредиту, відсотків і винагороди 19.11.2015 року. Проте, зміни до договору поруки, укладеного з відповідачем [PERSON], після цього не вносились. В силу положень ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя, зокрема, у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним. Аналогічні висновки щодо застосування ст.559 ЦК України висловлені Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2012 року № 6-20цс11, які в силу положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Отже, порука в силу положень ч.1 ст.559 ЦК України є припиненою, так як основне зобов'язання було змінене, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя [PERSON], проте будь-які зміни до укладеного ним договору поруки при цьому не вносилися. Суд, також, критично оцінює доводи відповідача [PERSON] про те, що позивачем безпідставно не зараховано в рахунок погашення заборгованості вартість заставленого майна, яке добровільно передано відповідачем [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки за правилами ст.572 ЦК України, ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами, в той час як заставлене майно, автомобіль марки «RENAULT PREMIUM 400», 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], хоча і було передане банку з метою подальшої його реалізації, проте не реалізоване, а відтак доводи відповідача про задоволення вимог кредитора з вартості вказаного майна є передчасними. Не приймає суд до уваги і доводи відповідача [PERSON] про не зарахування в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором платежу здійсненого 20.11.2009 року в сумі 4012,91 доларів США, з яких 2832,79 доларів США заборгованість по кредиту, 1180,12 доларів США відсотки за кредитом, оскільки такі доводи спростовуються наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.230-236), у якому відображена сума вказаного платежу, як така, що надійшла 23.11.2009 року, та з якого вбачається, що у порівнянні з попередньою датою розрахунку заборгованості 22.11.2009 року, станом на 23.11.2009 року заборгованість за кредитним договором зменшилася на суму вказаного платежу: 4012,91 доларів США, з яких 2832,79 доларів США заборгованість по кредиту, 1180,12 доларів США відсотки за кредитом. Інші доводи відповідача, в тому числі і щодо відсутності фінансової можливості виконання грошового зобов'язання, наведених вище висновків суду не спростовують. Згідно розяснень п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати позивача зі сплати судового збору слід стягнути з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с.28).

Outcome: partial