Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач ПАТ «ОТП Банк» 08.06.2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 2088039,40 грн., що виникла за кредитним договором №ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 28.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-009/152/2008, відповідно до умов якого, відповідач отримав у ПАТ «ОТП Банк» кредит у сумі 72250,00 доларів США на придбання нерухомого майна, строком користування кредитом до 28.02.2033 року зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,49 % річних та FIDR. 14.07.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-009/152/2008, відповідно до умов якого було внесено зміни до кредитного договору, зокрема змінено на період з 25.07.2014 року по 24.12.2014 року фіксовану процентну ставку. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором, між позивачем та [PERSON], 28.02.2008 року укладено договір поруки №SR-009/152/2008. Відповідно до умов договору поруки, відповідач-2 зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання відповідачем-1 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору №№ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року. 14.07.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору поруки №SR-009/152/2008 від 28.02.2008 року. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, та надав кредитні кошти позичальнику, а відповідач-1, всупереч умов договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Таким чином, станом на 18.05.2016 року заборгованість відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 82617,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на18.05.2016 року становить 2088039,40 грн., з яких: 68037,42 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на18.05.2016 року становить 1719538,70 грн. - заборгованість за кредитом, 14580,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становить 368500,70 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.06.2014 року по 17.05.2016 року.. З метою виконання умов договору, відповідачам було надіслано вимоги про сплату заборгованості. Однак, з боку відповідачів не було здійснено жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідач - [PERSON], заперечуючи проти позову, 21.11.2016 року звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», третя особа: [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування зустрічного позову, відповідач зазначив, що умови кредитного договору №ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року та додаткового договору №1 до нього від 14.07.2014 року укладені між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] є несправедливими, суперечать чинному законодавству України та вводять в оману позичальника, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. У судовому засіданні 12.12.2016 року представник ПАТ «ОТП Банк» Піун С.П., підтримала позовні вимоги за первісним позовом у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити зважаючи на необґрунтованості позовних вимог. У судовому засіданні 12.12.2016 року представник відповідачів за первісним позовом - [PERSON] заперечувала проти первісного позову та просили задовольнити зустрічну позовну заяву з підстав викладених в зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення первісного позову, та відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. . У відповідності до частини 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до частини 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Абзацом 2 п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Судом встановлено, що 28.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-009/152/2008, відповідно до умов якого, відповідач отримав у ПАТ «ОТП Банк» кредит у сумі 72250,00 доларів США на придбання нерухомого майна, строком користування кредитом до 28.02.2033 року зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,49 % річних та FIDR (а.с. 4-8). 14.07.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-009/152/2008, відповідно до умов якого було внесено зміни до кредитного договору, зокрема змінено на період з 25.07.2014 року по 24.12.2014 року фіксовану процентну ставку (а.с.16-18) З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором, між позивачем та [PERSON], 28.02.2008 року укладено договір поруки №SR-009/152/2008. Відповідно до умов договору поруки, відповідач-2 зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання відповідачем-1 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору №№ML-009/152/2008 від 28.02.2008 року (а.с. 24) 14.07.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору поруки №SR-009/152/2008 від 28.02.2008 року (а.с. 25-26). Судом встановлено, що Банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав відповідачу-1 кредитні кошти, а останній не виконує свої зобов'язання перед Банком (а.с. 56). Отже, позичальник не виконує належним чином свої грошові зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 18.05.2016 року заборгованість відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 82617,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становить 2088039,40 грн., з яких: 68037,42 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становить 1719538,70 грн. - заборгованість за кредитом, 14580,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становить 368500,70 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.06.2014 року по 17.05.2016 року (а.с. 29, 67-152 - розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку). Банк надсилав відповідачам повідомлення про виникнення заборгованості та необхідність її погашення, проте заборгованість погашена не була ( а.с.27, 28). Таким чином, станом на 18.05.2016 року за відповідачами по укладеному з позивачем кредитному договору та договору поруки та додаткових договорів до них, рахується заборгованість на загальну суму 82617,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становить 2088039,40 грн. Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь ПАТ «ОТП Банк» з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору у розмірі по 15660,30 грн. з кожного, що сплачена позивачем згідно платіжного доручення № [NUMBER] від 26.05.2016 року (а.с. 3). Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», третя особа: [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Водночас, заявивши даний зустрічний позов, позивач [PERSON] не виконала передбаченого статтею 60 ЦПК України, процесуального обов'язку із доказування належними і допустимими доказами факту введення її відповідачем ПАТ «ОТП Банк» в оману. Разом з тим, матеріали справи свідчать, що волевиявлення сторін при укладенні спірного договору відповідало їх волі, правочин був спрямований на набуття цивільних прав та обов'язків сторін, тобто воля сторін полягала в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона була взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved