Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником цього будинку, у якому зареєстрований відповідач, котрий не проживає у будинку з вересня 2015 р., фактично проживає в м. Городок. Реєстрація за цією адресою відповідача, який там тривалий час не проживає, порушує права позивача по користуванню і розпорядженню своїм майном. В судовому засіданні позивач позов підтримала із зазначених у позовній заяві мотивів. Ствердила, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] та спільно проживала із ним за вказаною адресою. Будинок в [ADDRESS] раніше належав відповідачу, однак, у 2003 р. відповідач подарував їй цей будинок, залишившись зареєстрованим у ньому. Шлюб було розірвано рішенням Ярмолинецького районного суду від 23.12.2014 р., відносини між нею та відповідачем погіршились: відповідач влаштовував сварки, виносив з квартири майно, погрожував їй. У зв'язку із цим, побоюючись відповідача позивач в жовтні 2015 р. змінила замки від квартири. Відповідач фактично створив нову сім'ю, проживає у м. Городок, однак, час від часу навідується, забираючи з подвір'я залишки майна та врожай з городу. Представник позивача позов підтримав з аналогічних мотивів. Покликається на те, що відповідач не мав наміру проживати у спірному будинку, оскільки створив нову сім'ю із співмешканкою, з якою він з осені 2015 р. перебував у фактичних шлюбних відносинах у м. Городок. Адресу у м. Городок як адресу свого проживання відповідач зазначав у позовних заявах та поясненнях, які він надавав у 2015 - 2016 р.р. працівникам поліції. Тому, заміна позивачем замків не вплинула на неможливість відповідача проживати у спірному будинку. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечили. При цьому, відповідач ствердив, що до укладення шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2001 р. на праві приватної власності йому належало спірне будинковолодіння. 05.04.2002 р. він уклав шлюб із позивачем. Однак, у 2003 р. відповідач захворів і, як наслідок отримав ІІІ групу інвалідності по зору. Позивач погодилась здійснювати догляд за ним лише за умови дарування їй спірного будинковолодіння. Не маючи вибору, на підставі договору дарування від 28.01.2003 р. відповідач подарував це будинковолодіння позивачу. Відносини у сім'ї погіршились внаслідок конфліктів, ініційованих або спровокованих позивачем, тому, за позовом [PERSON] рішенням Ярмолинецького районного суду від 23.12.2014 р. шлюб було розірвано. В судовому порядку відповідач оскаржував і договір дарування, однак, такий недійсним визнаний не був. У 2015 р. [PERSON] змінила вхідні замки, створила неможливі умови для його проживання, викликаючи працівників поліції при кожній його появі, у зв'язку із чим він був вимушений винаймати житло у м. Городок та періодично намагаючись вселитись чи забрати своє майно, що залишалось у будинку та було йому потрібне. Оскільки між сторонами тривали судові спори, з метою забезпечення отримання кореспонденції, він дійсно вказував у поясненнях та позовних заявах адресу свого фактичного проживання у м. Городок, де він міг таку кореспонденцію отримати. Остаточні спроби вселитись відповідач припинив близько року тому у зв'язку з їх безрезультатністю, а 25.06.2016 р. уклав шлюб із [PERSON], у якої він винаймав житло. У будинку [PERSON] він не зареєстрований, оскільки житлове приміщення є невеликим та у ньому зареєстрований та проживає син [PERSON] від попереднього шлюбу. Тому, він заперечує проти позову не з формальних підстав, а має намір фактично проживати за адресою своєї реєстрації та, окрім того, не будучи забезпеченим житлом звернувся в суд із окремим позовом про усунення перешкод у користуванні житлом. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив наступне. З 05.04.2002 р. сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом ДРАЦС РС Ярмолинецького РУЮ, актовий запис №17. Шлюб розірвано рішенням Ярмолинецького районного суду у справі №689/2629/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] від 23.12.2014 р., яке набрало законної сили 05.01.2015 р.. До укладення шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2001 р. [PERSON] придбав будинковолодіння в [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1 житловою площею 35,5 кв.м., цегляного сараю Б, цегляного сараю В, цегляного сараю Г, дерев'яного сараю Д, дерев'яного сараю Е, дерев'яної огорожі та був зареєстрований за цією адресою. Під час перебування у шлюбі із позивачем, на підставі договору дарування від 28.01.2003 р. [PERSON] подарував це будинковолодіння своїй дружині - [PERSON]. У 2015 р. [PERSON] зверталась із позовом від 24.09.2015 р. до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення, однак, на підставі її заяви ухвалою Ярмолинецького районного суду від 30.03.2016 р. у справі №689/2055/15-ц її позов був залишений без розгляду. Також, у 2016 р. із позовом до [PERSON] про визнання недійсним зазначеного вище договору дарування житлового будинку звертався [PERSON]. Однак, рішенням Ярмолинецького районного суду від 04.08.2016 р. у справі №689/455/16-ц у позові було відмовлено. Рішення набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 01.09.2016 р.. При цьому, ухвалою Ярмолинецького районного суду від 06.03.2017 р. у справі №689/392/17 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. Розгляд справи не завершено. Станом на дату розгляду справи, [PERSON] залишається власником будинковолодіння в [ADDRESS]. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] залишається зареєстрованим за адресою [ADDRESS], однак там не проживає, що визнано ним та підтверджується довідкою про склад сім'ї №3173 від 24.11.2016 р., листами Ярмолинецької селищної ради №63 від 06.02.2017 р. і №244 від 27.04.2017 р. (про не проживання стверджено згідно пояснень сусідів, наданих 19.12.2016 р.), показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України відповідач користується правами як член сім'ї наймача. Позивач стверджує, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою з вересня 2015 р., тобто, понад один рік, у той час, як [PERSON] ствердив, що не проживає за вказаною адресою менше року, оскільки у новий шлюб він вступив лише 25.06.2016 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 25.06.2016 р.. Судом встановлено, що фактично [PERSON] не проживає за вказаною адресою з липня 2015 р.. Так, показами свідка [PERSON] (з якою відповідач на даний час перебуває у шлюбі) підтверджується, що у саме у липні 2015 р. [PERSON] повідомив її, що оскільки колишня дружина [PERSON] - [PERSON] змінила вхідні замки і йому немає куди йти, вона запропонувала йому до врегулювання відносин із [PERSON] тимчасово пожити в її пустуючому будинку в [ADDRESS]. Періодично [PERSON] робив спроби вселитись у житловий будинок, взяти щось із свого майна, однак, такі спроби були невдалими і у липні 2016 р. після укладення шлюбу [PERSON] переїхав до [PERSON] у [ADDRESS]. Про це ж свідчить зазначення [PERSON] та [PERSON] адреси місця проживання у м. Городок у поясненнях, наданих ними працівникам поліції 10.09.2015 р., 21.09.2016 р. тощо. Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. При цьому, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач покликається на поважність причин свого не проживання за адресою реєстрації. Ствердив, що літом-восени 2015 р. [PERSON] змінила дверні замки та створила йому неможливі умови для проживання, а саме, при кожній його появі провокувала скандали, викликала працівників поліції. Навіть необхідні речі, які залишились у будинку, [PERSON] був вимушений забирати у присутності працівників поліції. Факт заміни замків визнала й [PERSON], пояснивши це тим, що вона боїться [PERSON], і що саме він влаштовує скандали. Визнала й той факт, що [PERSON] неодноразово, приблизно раз на один - два місяці з'являвся в [ADDRESS], забирав майно з будинку та сараїв, збирав городину. З відповіді Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області №2020 від 05.05.2017 р. на запит суду вбачається, що 24.12.2015 р. [PERSON] звертався в орган поліції із повідомленням про заміну дверних замків його колишньою дружиною [PERSON]. Цей факт знайшов підтвердження в ході перевірки. У своїх поясненнях від 24.12.2015 р. [PERSON], пояснила, що змінила замки, оскільки [PERSON] «постійно без її відома заходить в будинок», бере речі та продукти харчування. Такі звернення сторін відносно поведінки один одного до органу поліції є непоодинокими. Так, 18.08.2015 р. [PERSON] звернулась до органу поліції із заявою про те, що [PERSON] змінив замок вхідних дверей будинку. Однак, від подальшої дачі пояснень [PERSON] відмовилась, а [PERSON] заперечив у своїх поясненнях цей факт, посилаючись на наклеп зі сторони [PERSON] з метою виселити його з будинку. 10.09.2015 р. [PERSON] зверталась до органу поліції із заявою про те, що [PERSON] в ході конфлікту наніс їй тілесні ушкодження. Конфлікт виник у зв'язку із намаганням [PERSON] взяти щось зі спільного майна. 27.09.2015 р. [PERSON] зверталась до органу поліції про крадіжку [PERSON] з будинку по [ADDRESS] консервації. Факт крадіжки [PERSON] заперечив. 15.10.2015 р. [PERSON] зверталась до органу поліції з приводу погроз зі сторони [PERSON], який намагався з будинку взяти свої речі, однак, отримав відмову. 28.10.2015 р. та 10.12.2015 р. [PERSON] зверталась з приводу пошкодження [PERSON] навісного замку вхідних дверей будинку, при чому, [PERSON] визнав, що у цю дату приходив до будинку. 01.09.2016 р. [PERSON] звернулась до органу поліції із повідомленням, що [PERSON] пошкодив замок у її будинку. 21.09.2016 р. [PERSON] звернувся до органу поліції із заявою про те, що у вказану дату внаслідок заміни замків він не зміг потрапити за адресою своєї реєстрації, а [PERSON] не відповідає на його дзвінки. [PERSON] у поясненнях від 21.09.2016 р. визнала, що не хоче пускати [PERSON] до будинку, оскільки він може викрасти її речі. 20.12.2016 р. [PERSON] звернувся до органу поліції з приводу перешкод, які чинить [PERSON] йому у вселенні в будинок та ствердив, що у зв'язку із такими перешкодами він вимушено проживає в м. Городок. [PERSON] у своїх поясненнях від 27.09.2016 р. ствердила, що не має наміру впускати [PERSON]. При цьому, визнаючи своє фактичне проживання у м. Городок, у своїх поясненнях від 24.12.2015 р., 21.09.2016 р., 12.12.2016 р. [PERSON] покликався на свій намір проживати за місцем своєї реєстрації та користуватись спільним майном. Таким чином, остання задокументована органами поліції спроба [PERSON] вселитись у будинок датована 20.12.2016 р., а наведені вище документи свідчать про існування між сторонами тривалого конфлікту, в ході якого [PERSON] чиняться перешкоди в доступі до будинку, залишення у будинку майна, яке відповідач вважає своїм і намагався ним скористатись. При цьому, суд вбачає вчинення перешкод відповідачеві у користуванні житловим приміщенням не лише у зв'язку із зміною дверних замків, а й у зв'язку із створенням таких умов та реагуванням позивача на прихід відповідача у такий спосіб, який призводить до виклику працівників правоохоронних органів. Покликання позивача на протиправну поведінку щодо неї зі сторони відповідача не впливають на юридичну оцінку спірних відносин та не надають підстав для вчинення перешкод у користуванні житлом. Захист таких прав [PERSON] від стверджуваних протиправних посягань [PERSON] може здійснюватись відповідними правоохоронними органами (до чого фактично й вдавалась позивач) або у судовому порядку. На право особи, зареєстрованої у житловому приміщенні, користуватись даним житловим приміщенням, не впливає факт укладення іншого шлюбу. Відповідач покликається на незабезпеченість іншим житлом та неможливість зареєструвати своє місце проживання у м. Городок у зв'язку із тим, що житлове приміщення його дружини невелике та належатиме її синові від попереднього шлюбу. Суд також вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що право користування житловим приміщенням не надає йому права порушувати правила співжиття, заподіювати шкоду майну чи особі інших осіб, які проживають у цьому ж приміщенні. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають покладенню на позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed