Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму сплаченого відшкодування в розмірі 13167,46 грн., 1040,00 грн. витрат на встановлення розміру збитку та збір документів та 2102,00 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 04.10.2018 з вини [PERSON] , який керував автомобілем «Volkswagen», н.з. [NUMBER] , на 22 км автодороги «Львів-Краковець» була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого транспортний засіб причіп марки «FLIEGEL», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] отримав пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищевказаної ДТП підтверджується постановою Яворівського районного суду Львівської області від 06.11.2018. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, заподіяна відповідачем не була відшкодована потерпілій особі. Тому власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, яке здійснило виплату відшкодування потерпілому в розмірі 13167,46 грн. Відтак після проведення виплати потерпілій особі в МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав клопотання, в якому просить розглянути дану справу за його відсутності, оскільки позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 06.11.2018 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП України, на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керуванням транспортними засобами на строк 1 /один/ рік. Під час розгляду вказаної справи [PERSON] вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП України, визнав повністю /а.с. 5/. Даною постановою встановлено, що 04.10.2018 близько 20:20 [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , на 22 км + 50 м автодороги Львів-Краковець не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «DAF XF 105.460», реєстраційний номер [NUMBER] , з причіпом марки «FLIEGL SDS390», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався назустріч, внаслідок чого транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , та причіп марки «FLIEGL SDS390», реєстраційний номер [NUMBER] , отримали пошкодження, чим порушив п.п. 2.3(б), 13.1 ПДР /а.с. 5/. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року в справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також з рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року в справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Так як обставини події встановлені і викладені в постанові Яворівського районного суду Львівської області від 06.11.2018, то такі є обов`язковими та враховуються судом при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ця постанова суду. У зв`язку із наведеним суд дійшов висновку, що факт вчинення ДТП та наявності вини [PERSON] не підлягає доказуванню. 05.10.2018 [PERSON] , який є потерпілою стороною внаслідок ДТП, яка мала місце 04.10.2018 за участю позивача, звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, в якому вказав дату ДТП, місце її вчинення, обставини ДТП та її учасників /а.с. 6-7/. 09.10.2018 [PERSON] як власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в порядку ст. 35, п. 41 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /а.с. 7 на звороті/. Відповідно до полісу № [NUMBER] обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.10.2018 транспортний засіб марки «DAF XF 105.460» застраховано від страхових випадків, строк дії полісу з 04.10.2018 до 03.10.2019 включно /а.с. 8/. Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та [NUMBER] власником транспортного засобу марки «DAF XF 105.460», реєстраційний номер [NUMBER] , та причіпа марки «FLIEGL SDS390», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] /а.с. 10/ 26.10.2018 складено акт виконаних робіт згідно листа №3.1-05/53612/вих./1 від 26.10.2018, який є підставою для проведення розрахунку між Замовником та Виконавцем в сумі 1040,00 грн., які замовнику в особі заступника генерального директора МТСБУ Білошицької Л. було виплачено, що підтверджується платіжним дорученим дорученням №275114 від 11.01.2019 /а.с. 11, 12 на звороті/. 18.01.2019 МТСБУ видано наказ № 436 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] », сума до сплати становить 13167,46 грн., які останньому було виплачено, що підтверджується платіжним дорученням № 498205 від 21.01.2019 /а.с. 11, 12 на звороті/. Відповідно до звіту № 3238/18 про оцінку автомобіля «FLIEGL SDS390», реєстраційний номер [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ, завданого власнику автомобіля «FLIEGL SDS390», реєстраційний номер [NUMBER] , без ПДВ складає 13167,46 грн. /а.с. 13-24/. Вирішуючи позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Так, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з проведенням МТСБУ виплати потерпілому [PERSON] страхового відшкодування та набуттям, у зв`язку з цим, МТСБУ права зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди (відповідача) на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (в силу наявності підстави, передбаченої ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (1 липня 2004 року №1961-IV), Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з п.п. 38.2.1 п. 38.2 статті 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Судом беззаперечно встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 04.10.2018 близько 20:20 за участю транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «DAF XF 105.460», реєстраційний номер [NUMBER] з причіпом марки «FLIEGL SDS390», реєстраційний номер [NUMBER] , власнику останнього транспортного засобу [PERSON] завдано матеріальних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу. Вина відповідача у порушенні Правил дорожнього руху під час керування транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого відбулася зазначена ДТП, встановлена постановою суду, яка набрало законної сили. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , у встановленому законом порядку застрахована не була, а тому власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до позивача - МТСБУ, яке виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за доцільне врахувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі № 755/18006/15-ц (постанова суду від 04.07.2018) щодо розмежування понять «суброгація» та «регрес». Так, у вказаній Постанові Велика Палата Верховного суду дійшла наступних висновків. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Суд наголошує увагу на тому, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, а у випадках, визначених законом, МТСБУ. Цей страховик (МТСБУ), хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком (МТСБУ) замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик (МТСБУ) набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі наведеного суд дійшов обґрунтованого переконання, що майнові права позивача порушені, оскільки ним виплачено потерпілому суму страхового відшкодування і наявна підстава, передбачена ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для регресного позову позивача (МТСБУ), відповідач виплачену потерпілому суму страхового відшкодування позивачу не відшкодував, будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне, суду не надано, а тому позов слід задовольнити повністю. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, суд враховує, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн. та оплачено витрати на встановлення розміру збитку та збір документів у сумі 1040,00 грн. (платіжне доручення № 275114 від 11.01.2019) /а.с. 12 на звороті/. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved