Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до відповідача - [PERSON] з позовом про звернення стягнення на майно, в якому просить звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KIL0GA00000101 від 26.07.2007 р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі , яка є предметом іпотеки зі зняттям цих осіб з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.2007р. між сторонами був укладений договір № KIL0GA00000101, відповідно до умов якого відповідач 26.07.2007 року отримав кредит у розмірі 60280.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.07.2017 року. Згідно умов зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Порушивши умови договору, відповідач допустив прострочення платежів, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на 08.08.2013 року заборгованість відповідача за договором становить 45127.25 доларів США (за курсом НБУ 7.99 грн. за 1 дол. США станом на 08.08.2013 року складає 360566.69 грн.), складається з наступного: 31914.94 дол. США - заборгованість за кредитом; 9664.95 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 795.82 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 572.82дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31.29 дол. США - штраф (фіксована частина), 2147.43 дол. США грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26.07.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки № KIL0GA00000101. Згідно з договором іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 79.50 кв.м., житловою площею 45.10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки дорівнює 1061545 грн. 00 коп. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Оскільки відповідач порушив умови кредитного договору, має непогашену заборгованість, позивач просить захистити його порушене право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселенням з квартири, яка є предметом іпотеки, усіх мешканців. Відповідач - [PERSON] позов про звернення стягнення не визнав, просив у його задоволенні відмовити з підстав необґрунтованості вимог банка, який не виконав умови кредитного договору, не надавши у кредит грошові кошти, передбачені умовами договору та недоведеності викладених у позовній заяві обставин отримання [PERSON] грошових коштів в кредит. Водночас, відповідач пред'явив зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору № KIL0GA00000101 від 26.07.2007р. Зустрічний позов обгрунтований тим, що [PERSON] так і не отримав кредит готівковою в іноземній валюті в сумі 60280 доларів США відповідно до пункту 7.1. кредитного договору № № KIL0GA00000101 від 26.07.2007р., відповідно, банк залишається боржником за зобов'язанням перед [PERSON] про надання кредиту готівковою іноземною валютою. Свої зобов'язання банк виконувати наміру не має, натомість, розрахунок заборгованості містить за вихідні дані суму виданого кредиту 60280 дол. США. Невиконання зобов'язання згідно зі ст.ст. 610, 611, 612, 651 ЦК України має наслідком розірвання договору. Оскільки, звернувшись з письмовою заявою про розірвання договору, банк письмової відповіді не надав, договір не розірвав, [PERSON] просить задовольнити його зустрічний позов. У судовому засіданні представник позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав первісний позов, просив його задовольнити і відмовити у задоволенні зустрічного позову з тих підстав, що банком фактично виданий позичальнику кредит в розмірі 50000 дол. США на споживчі потреби, решта суми - 10280 дол. США сторонами була передбачена на сплату страхових платежів тільки у випадках, визначених договором. З цих підстав представник позивача вважає вимоги позичальника необгрунтованими. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити і відмовити у задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав, викладених у письмових запереченнях. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 26.07.2007р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому перейменоване на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений договір № KIL0GA00000101 (кредитний договір). Відповідачем не оспорюється акт підписання ним особисто вказаного договору. Згідно з п.7.1. кредитного договору сторони домовилися про те, що банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом:надання готівкою через касу банку на строк з 26.07.2007р. по 25.07.2017р. включно у вигляді не поновлювальної лінії (кредит) у розмірі 60280 дол. США на наступні цілі: 50000 дол. США на споживчі цілі, а також у розмірі 10280 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0, 92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та періодом сплати вважати період з 08 по 15 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 794, 23 дол. США, для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Згідно заяви про видачу готівки №1 від 26.07.2007р., оригінал якої був досліджений в судовому засіданні, на підставі пред'явленого позичальником документу - паспорту МЕ 744814 виданого 01.06.2007р. Дніпровським РУГУ МВС України в м. Києві, Київським ГРУ « ПриватБанку» [PERSON] були видані грошові кошти в сумі 50000 дол. США. Суд критично оцінює доводи відповідача про невідповідність зазначеної заяви вимогам ст. ст. 59, 64 ЦПК про допустимість письмових доказів, оскільки Законом Укрїни «Про банки і банківську діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993р., постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5, банки мають право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями. Право здійснення операцій з готівковою іноземною валютою ЗАТ КБ «ПриватБанк» передбачено банківською ліцензією №22 від 19.03.1992р.; виписки по рахунку, надані представником банку в судовому засіданні для огляду, свідчать про здійснення відповідачем проплат за кредитним договором, а відсутність будь-яких претензій, заяв, вимог до банку з приводу ненадання йому кредиту підтверджують факт отримання ним грошових коштів на споживчі потреби в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно ч.1 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Докази надання банком [PERSON] грошових коштів в кредит в сумі 10280 дол. США, яка передбачена умовами договору, в матеріалах справи відсутні. Проте, суду не надано і доказів звернення відповідача до банку за отриманням вказаної частини кредиту на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору або пред'явлення відповідачем відповідної вимоги/претензії банку. Доводи відповідача про те, що банк залишається перед ним боржником в частині надання кредиту в сумі 10280 дол. США, та не має права вимоги до нього про повернення кредиту, та наявність правових підстав для розірвання кредитного договору з підстав його невиконання, є необґрунтованими Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження передбачених вказаними положеннями Закону підстав , а також з огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості спростовуються доводи відповідача [PERSON] та його представника про те, що всі розрахунки заборгованості здійснені банком, виходячи з розміру кредиту 60280 дол. США, оскільки розрахунок містить дані про виданий [PERSON] кредит в сумі 50000 дол. США. Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», - заборгованість [PERSON] за кредитним договором на 08.08.2013 року становить 45127.25 доларів США (за курсом НБУ 7.99 грн. за 1 дол. США станом на 08.08.2013 року складає 360566.69 грн.) та складається з: 31914.94 дол. США - заборгованість за кредитом; 9664.95 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 795.82 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 572.82дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31.29 дол. США - штраф (фіксована частина), 2147.43 дол. США грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Позивачем доведений факт порушення відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, тому, доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про необхідність виконання відповідачем умов кредитного договору заслуговують на увагу. Судом встановлено, що забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26.07.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки № KIL0GA00000101. Згідно з договором іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 79.50 кв.м., житловою площею 45.10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Пунктами 41, 42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ передбачено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). При цьому, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідача за Кредитним договором, відсутність доказів на підтвердження узгодженої сторонами початкової вартості предмета іпотеки (оскільки заявлена банком вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не шляхом проведення публічних торгів), передбачена сторонами в договорі іпотеки вартість предмета іпотеки, що в три рази перевищує розмір заборгованості дають підстави для висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки вартістю не є спів мірним із заборгованістю відповідача. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Власник предмета іпотеки не змінився, доказів отримання відповідачем письмової вимоги про звільнення предмета іпотеки суду не надано, які доказів такої відмови відповідача. Отже, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення усіх мешканців з квартири, яка є предметом іпотеки, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з підстав недоведеності позивачем викладених у позовній заяві обставин. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed