Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач, ПАТ «Укрсоцбанк», звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.03.2006 року. В обґрунтування позову зазначено, що 30.03.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі заступника керуючого Кіровоградської обласної філії Коханенко В.М., правонаступником якого є АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту № 420/187- САФ03.16-2. Предметом даного договору кредиту є надання у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 147 800 грн., зі сплатою 16% річних та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 29.03.2012 року, на умовах визначених договором кредиту. Відповідно до п. 1.3 договору кредиту в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони укладають договір застави транспортного засобу визначеного п. 1.2 цього договору, заставною вартістю 147 800 грн. Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки «Fiat», модель Doblo Panorama, 2006 року, колір сірий, згідно з договором купівлі-продажу № 12-А1/25 від 28.03.2006 року, укладеним з ТОВ «Гармонія», в особі директора [PERSON] Відповідач зобов`язався повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в термін, визначений п. 1.1 договору кредиту. Відповідно до п. 4.1 договору кредиту у разі прострочення строків сплати відсотків, визначених п. 2.4.1 цього договору, а також прострочених строків повернення кредиту, визначених у п.п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.3, 5.4 позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочення платежу. Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором кредиту призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 26.08.2014 року становить 414 550,33 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 139 588,88 грн.; заборгованість за відсотками - 184 859,54 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 22 473,81 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 27 903,03 грн., інфляційні витрати за кредитом - 17 588,20 грн.; інфляційні витрати за відсотками - 22 136,87 грн. Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 420/187-САФ03.16-2 від 30.03.2006 року у розмірі 414 550,33 грн., а також понесені судові витрати по справі у розмірі 3 654 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.12.2014 року позов банку був задоволений та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму боргу за кредитним договором № 420/187-САФ03.16-2 від 30.03.2006 року у розмірі 414 550,33 грн., а також понесені судові витрати по справі у розмірі 3 654 грн. 03.10.2017 року відповідачем подана заява про перегляд даного заочного рішення і за результатами розгляду даної заяви ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.10.2017 року заочне рішення від 19.12.2014 року скасоване, справа призначена до розгляду по суті. 30.11.2017 року відповідачем подано зустрічний позов, в якому він просить визнати недійсним кредитний договір № 420/187-САФ03.16-2 від 30.03.2006 року за умовами якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав йому кредитні кошти в розмірі 147 800 грн. Зустрічний позов обґрунтований тим, що він не укладав кредитний договір № 420/187-САФ03.16-2 від 30.03.2006 року, заяву на отримання грошових коштів не підписував та кошти не отримував, а тому відповідних зобов`язань перед банком не має. Ухвалою суду від 30.11.2017 року зустрічний позов [PERSON] прийняти до спільного розгляду з позовом ПАТ «Укрсоцбанк». 16.02.2018 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов банку. Ухвалою суду від 16.02.2018 року судом визначено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження. За клопотанням відповідача [PERSON] ухвалою суду від 22.06.2018 року у справі призначена почеркознавча експертиза. На виконання якої отримано висновок про неможливість проведення експертного дослідження. За клопотанням відповідача [PERSON] ухвалою суду від 31.10.2018 року у справі призначена почеркознавча експертиза. На виконання якої отримано висновок про неможливість проведення експертного дослідження. 21.11.2019 року за клопотанням позивача ухвалою суду замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» За клопотанням відповідача [PERSON] ухвалою суду від 23.06.2020 року у справі призначена почеркознавча експертиза. Вирішено клопотання експерта про надання доказів, необхідних для проведення експертизи. 22.10.2020 року на адресу суду надійшов висновок експерта у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 02.07.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини та просив його задовольнити, в задоволенні вимог зустрічного позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові пояснення та посилаючись на викладені в них обставини, просила закрити провадження у справі в частині вимог щодо заборгованості та відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення пені та інфляційних витрат як необґрунтованих, вимоги зустрічного позову задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.10.2014 року позивач, ПАТ «Укрсоцбанк», звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.03.2006 року. В обґрунтування позову зазначено, що 30.03.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі заступника керуючого Кіровоградської обласної філії Коханенко В.М., правонаступником якого є АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту № 420/187- САФ03.16-2. Предметом даного договору кредиту є надання у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 147 800 грн., зі сплатою 16% річних та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 29.03.2012 року, на умовах визначених договором кредиту. Відповідно до п. 1.3 договору кредиту в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони укладають договір застави транспортного засобу визначеного п. 1.2 цього договору, заставною вартістю 147 800 грн. Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки «Fiat», модель Doblo Panorama, 2006 року, колір сірий, згідно з договором купівлі-продажу № 12-А1/25 від 28.03.2006 року, укладеним з ТОВ «Гармонія», в особі директора [PERSON] Відповідач зобов`язався повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в термін, визначений п. 1.1 договору кредиту. Відповідно до п. 4.1 договору кредиту у разі прострочення строків сплати відсотків, визначених п. 2.4.1 цього договору, а також прострочених строків повернення кредиту, визначених у п.п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.3, 5.4 позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочення платежу. Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором кредиту призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 26.08.2014 року становить 414 550,33 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 139 588,88 грн.; заборгованість за відсотками - 184 859,54 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 22 473,81 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 27 903,03 грн., інфляційні витрати за кредитом - 17 588,20 грн.; інфляційні витрати за відсотками - 22 136,87 грн. Судом також встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 28.04.2011 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 420/187-САФ03.16-2 від 30.03.2006 року в розмірі 147 896,10 грн., з яких 139 588,88 грн. заборгованість за кредитом. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 11.06.2019 року заочне рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 28.04. 2011 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 147 810,94 грн. заборгованості за кредитним договором № 420/187-САФ03.16-2 від 30.03.2006 року та судові витрати по справі. В стягненні 85,16 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків, згідно п.4.1 кредитного договору, відмовлено. Тобто, набрало законної сили рішення суду ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав - заборгованість за кредитним договором № 420/187-САФ03.16-2 від 30.03.2006 року кредитних коштів в розмірі 139 588,88 грн. Суд приходить до висновку про закриття провадження в справі в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 420/187-САФ03.16-2 від 30.03.2006 року кредитних коштів в розмірі 139 588,88 грн. Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 22 473,81 грн. та пеню за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 27 903,03 грн. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 4.1 договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків. У той самий час, згідно з пунктом 4.2 договору передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по грошових зобов`язаннях. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ПК України, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINAND OTHERS v/ UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).» Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог банку про стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 22 473,81 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 27 903,03 грн. Також позивач просить стягнути з [PERSON] розмір інфляційних витрат за кредитом 17 588,20 грн. та розмір інфляційних витрат за несвоєчасне повернення відсотків 22 136,87 грн. Зазначені вимоги позивачем не обґрунтував в позові. На час пред`явлення позову діяв ЦПК України 2004 року. Згідно з вимогами ч.2 п.п. 5, 6 ст. 119 ЦПК України 2004 року позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. За приписами ч.1 ст. 60 зазначеного Кодексу, яка кореспондується ч.1 ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених норм цивільно-процесуального законодавства, банк в позові не виклав обставин, якими обґрунтовуються його вимоги про стягнення інфляційних витрат за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, не зазначив доказів, що підтверджують ці обставини. З вказаних підстав вимоги банку про стягнення інфляційних витрат за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків необгрунтовані, задоволенню не підлягають. Щодо вимог банку про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за відсотками в розмірі 184 859,54 грн. судом відмічається наступне. Нормами статей 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено порядок погашення кредитних коштів - 27 числа кожного місяця, починаючи з 27.04.2006 року по 27.02.2012 року позичальник повинен сплачувати 2 052, 78 грн., а останній платіж повинен був здійснений 29.03.2012 року в розмірі 2 052, 62 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж був зроблений 29.06.2006 року в розмірі 2 052,78 грн. відповідач [PERSON] платежів по оплаті кредитних коштів не робив. Їх сплатили обвинувачені по кримінальній справі № 1-11/09 [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується матеріалами вказаної кримінальної справи. При відсутності платежу починаючи з наступного дня - 28.07.2006 року було порушено право банку і позивачу стає відомо про порушення його права, у зв`язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх прав та інтересів. Позивач звернувся в суд з позовом 06.10.2014 року, тобто через 8 років 2 місяці 10 днів з дня, коли банк мав право заявити вимоги до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому є підстави для застосування строку позовної давності, заяву про який заявлено позивачем, і відмовити в позові банку щодо вимог про стягнення з [PERSON] суму заборгованості за відсотками в розмірі 184 859,54 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Щодо вимог зустрічного позову, суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право вибору способу судового захисту належить позивачеві і такі способи захисту визначені законом, при цьому способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.1 ст.16 ЦК України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, іншихактів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як на підставу недійсності договору позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що вказаний договір він не підписував. Зазначені обставини спростовуються в судовому засіданні висновком експерта № 187 від 20.10.2020 року, відповідно до якого підпис, розташований в графі «Сторона 2. Позичальник» в договорі кредиту № 420/187-САФ03.16-2 від 30.03.2006 року, укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] виконаний [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог зустрічного позову і відмови в його задоволенні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed