Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю Сафіра Ф.О., 26.04.2017 року звернувся в суд з позовною заявою (надійшла на адресу суду 11.05.2017 року), в якій просить стягнути з відповідача - [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 20.06.2011 року у розмірі 21 201 грн. 29 коп., а також судові витрати у справі. В обгрунтування поданого позову посилається на те, що [PERSON] 20.06.2011 року звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим власноручно підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у ПриватБанку, тобто уклала Договір про надання банківських послуг, згідно якого отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER]. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування у ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, у зв'язку із чим у відповідача станом на 19.04.2017 року виникла заборгованість у сумі 21 201 грн. 29 коп., з яких: 557 грн. 90 коп. заборгованість за кредитом; 15 730 грн. 10 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 427 грн. 51 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг - 500 грн. штраф (фіксована складова); 985 грн. 78 коп. штраф (процентна складова). Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобовязань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів ПАТ КБ «ПриватБанк», просить позов задовольнити. Належним чином уповноважений представник позивача Сафір Ф.О. у судове засідання не з'явився, однак під час подання позовної заяви одночасно подав клопотання від 26.04.2017 року про розгляд справи за відсутності позивача (а. с. 42), у котрому зазначив, що просить дану справу розглядати без участі представника. Позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі. Крім того, зазначеним представником 20.07.2017 року подано додатково письмові пояснення щодо обставин спору, а саме дотримання форми кредитного договору та неможливості застосування у даній справі наслідків позовної давності в силу збільшення сторонами на договірній основі строку позовної давності до 50-ти років (а. с. 72-78). Відповідач [PERSON] та її належним чином уповноважені представники - [PERSON], адвокат Кручок В.С. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили повністю з підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову від 03.07.2017 року (а. с. 52-54), надали пояснення, аналогічні викладеним у такому запереченні. Крім того, відповідачем 11.09.2017 року подано додаткові пояснення щодо обставин спору, а саме з приводу відсутності доказів на підтвердження її належного ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, у тому числі і умовою про збільшення строку позовної даності до 50-ти років (а. с. 106), а також 21.07.2017 року подано заяву про застосування у даній справі позовної даності і відмови у позові з вказаної підстави. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та її представників, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Суд встановив, що відповідно до договору № б/н від 20.06.2011 року у формі підписання та подання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 7), а фактично укладеного Договору про надання банківських послуг, позивач надав, а відповідач отримала кредит у сумі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, котрий сплинув 30.04.2013 року (останній день місяця дії картки). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на офіційному банківському сайті станом на дату виникнення спірних правовідносин (а. с. 9, 10-33), складає між нею та позивачем Договір, і такий факт безперечно стверджується підписом відповідача у згаданій анкеті-заяві. У свою чергу, з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, відповідач була детально ознайомлена шляхом підписання 20.06.2011 року у відділенні банку відповідної довідки (а. с. 8). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як встановлено судом, позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитний ліміт на платіжну картку «Універсальна» у розмірі, встановленому таким договором, із визначенням 55 днів пільгового періоду. Однак відповідач, використовуючи зазначений кредитний ліміт, не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, котра виникла за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Як вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості (а. с. 4-6), відповідач станом на 19.04.2017 року має заборгованість у сумі 21 201 грн. 29 коп., з яких: 557 грн. 90 коп. - заборгованість за кредитом; 15 730 грн. 10 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 427 грн. 51 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг - 500 грн. штраф (фіксована складова); 985 грн. 78 коп. штраф (процентна складова). Крім того, існуюча заборгованість відповідача детально визначена ще й у наданій на відповідну вимогу суду виписці по кредитній картці відповідача (а. с. 79-85). Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. З огляду на те, що відповідач прострочила погашення поточних платежів отриманого кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих за договором зобов'язань, суд дійшов висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до задоволення. При цьому, суд не знайшов підстав для застосування за заявою відповідача у даній справі позовної даності, виходячи з наступного. Так, відповідач на підтвердження такої заяви посилається на загальні положення ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України, котрі визначають поняття та строки позовної давності врегульовують її обчислення та умови застосування з відповідними наслідками. Разом з тим, відповідачем не враховано тієї обставини, що у даному випадку між сторонами має місце досягнута на підставі ст. 259 ЦК України домовленість про збільшення позовної давності, встановленої законом (три роки щодо стягнення основної заборгованості та рік щодо стягнення неустойки), до п'ятдесяти років як щодо основної заборгованості, так і щодо неустойки. Така умова передбачена вже згаданими вище Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку (п. 1.1.7.31), до яких відповідач приєдналася шляхом підписання та подання відповідної анкети-заяви, котрій суд уже надав належну оцінку. Оскільки відповідачем у встановленому порядку зазначена вище умова про збільшення позовної давності щодо платежів за укладеним з позивачем кредитним договором не оспорюється, то у суду немає підстав стверджувати про недійсність чи нікчемність такої умови договору, як про це вказує відповідач. Суд у даному випадку вважає, що оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п'ятдесяти років відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, то це відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України та свідчить про дотримання позивачем строків позовної давності. Крім того, сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності не лише за основними вимогами, але й за вимогами про стягнення неустойки, і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст. 6 та ч. 1 ст. 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу правомірно проведено за кожною вимогою у межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.Такий висновок суду повністю узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України у справі № 6-144цс14 під час винесення 24.09.2014 року постанови про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також у справі № 6-1824цс15 під час винесення 24.02.2016 року постанови про стягнення заборгованості за кредитним договором. Що стосується тверджень відповідача про відсутність доказів з приводу того, що остання ознайомлена саме з тими Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, котрі діяли станом на дату підписання і подання анкети-заяви 20.06.2011 року, то суд такі до уваги не приймає, так як у матеріалах справи наявно достатньо доказів, котрим суд надав належну оцінку, щодо спростування таких тверджень, у тому числі і містяться копія постанови про затвердження зазначених Умов та Правил ще 06.03.2010 року (а. с. 86), а також копія постанови про впровадження нового тарифного плану на базі кредитки «Універсальна» з 13.01.2016 року (а. с. 87-90). Остання, у свою чергу, свідчить лише про зміну умов тарифного плану конкретно по кредитці «Універсальна», але не стосується зміни Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За усіх наведених вище обставин, підстав для відмови у позові у зв'язку із спливом позовної давності у даній справі суд не вбачає. Суд також не вбачав підстав і для зменшення на підставі ст. 551 ЦК України розміру неустойки у сумі 3 427 грн. 51 коп., оскільки він аж ніяк не перевищує розмір збитків у сумі 16 288 грн. (розмір заборгованості за кредитом та розмір заборгованості за процентами за користування кредитом), як і відсутні будь-які докази про існування інших обставин, котрі мають істотне значення і могли б служити підставою для зменшення розміру заборгованості за пенею та комісією. Така висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі № 6-100цс14 під час винесення 03.09.2014 року постанови про стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № PROM6BV60G від 26.04.2017 року (а. с. 3).

Outcome: approved