Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідачів - позичальника і поручителя - солідарно заборгованість за договором кредиту №96/2008 USD, укладеним 26.03.2008р. між позивачем кредитором і першим відповідачем позичальником, в сумі 88355,34 доларів США, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 22424,26доларів США, простроченої заборгованості за процентами 2953,08доларів США, пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості 46690,03доларів, пені за несвоєчасну сплату процентів 16287,97доларів. Позовні вимоги мотивував тим, що позивач видав першому відповідачу (позичальнику) кредит з встановленням графіку виконання грошових зобовязань по поверненню кредиту і сплаті відсотків за користування кредитом, позичальник допустив прострочення грошових зобовязань і порушив умови договору, що було підставою для нарахування неустойки. Другий відповідач є поручителем на підставі договору поруки, прийняв н себе зобовязання відповідати солідарно по всім грошовим зобовязанням позичальника за даним договором, тому має нести солідарну відповідальність з позичальником у повному обсязі наявних зобовязань . Відповідач [PERSON] позов визнав частково, визнає наявність заборгованості за даним договором перед банком у сумі близько 40000грн., але не більше; оспорює сам факт отримання ним кредиту у вказаному позивачем розмірі, з даного приводу пояснив, що долари у вказаній сумі він не отримував, гроші за даним кредитним договором були перераховані у гривні і використані на оплату купівлі нового автомобіля, і у значно меншому розмірі, ніж вказує позивач; що гроші йому видані віртуально в сумі, рівній вартості автомобіля, - 65830грн.; і що отримання кредиту саме в такій сумі він визнає, і що саме виходячи з такої суми кредиту позивач мав право нараховувати відсотки; тому відсотки розраховані неправильно; а якщо виходити з такої суми дійсно отриманого кредиту, то за його підрахунками заборгованість є значно меншою; вважає, що банк безпідставно в суму кредиту включив вартість страховки автомобіля, що на день видачі кредиту договір страхування не був укладений і відповідно не був оплачений, що такий договір ним укладався вже пізніше; вважає, що договір кредиту незаконний, і позивач не мав права видавати кредит у доларах; що він просив видати кредит у гривні - в межах вартості автомобілю; пояснив, що позивач вимусив підписати договір кредиту у іноземній валюті, чим порушив його права як споживача, поклавши на нього ризик знецінення гривні; посилається на те, що грошові кошти брав до кризи 2008 року, за старим курсом валюти, і до кризи виконував належним чином грошові зобовязання по даному договору; а після кризи 25.10.2008р. був вимушений підписати додатковий договір; вважає, що неправильною є умова договору про виконання грошових зобовязань в іноземній валюті і за новим (явно високим ) курсом; оспорює надані розрахунки заборгованості; пояснив, що сплатив більше, ніж зазначає позивач, що не всі платежі позивачем враховані, зокрема платежі 25.12.2008р. 395 доларів, 27.09.2012р. 245 доларів, 28.12.2012р. 250доларів; вважає, що відсутні підстави для нарахування і стягнення пені, оскільки нема його вини в тому, що підвищився курс долара і він став неспроможним виплачувати кредит і відсотки за новим курсом, непомірно високим для нього; подав заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідач [PERSON] (поручитель) не заперечує, що підписала договір поруки, але в договір не вникала, повністю довіряла чоловікові, на себе ніяких зобовязань не брала; позов не визнала, вважає, що дані зобовязання виникли особисто у чоловіка, який витратив гроші в його інтересах - на купівлю автомобіля, але не заперечує, що знала і була згодна з купівлею чоловіком автомобіля; крім того, вважає, що нема підстав для стягнення заборгованості з неї, бо не отримувала ніяких вимог і повідомлень від банка, за винятком отриманого листа в травні 2015року, і не знала про наявність заборгованості і прострочення у позичальника; крім того не погодилась з розрахунком пені, вважає його непомірно великим, несправедливим, оскільки їх вини у підвищенні курсу долара нема, що причиною прострочення було підвищення курсу долара, що зробило їх сім,ю неплатоспроможною; пояснила, що після подорожчання долару США позичальник звертався до банку, де йому порадили платити стільки, скільки він зможе. Вислухавши доводи сторін, і дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків: З кредитного договору, встановлено, що 26 березня 2008 року між позивачем (кредитором) і [PERSON] (позичальником) був укладений кредитний договір №96/2008 USD, за яким банк надав останньому кредит у сумі 24187 доларів США, (п.1.1), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних (п.1.2), строком до 25 березня 2015 року (п.1.3). Згідно умов договору: п.1.5- кредит видано для купівлі автомобіля; п3.2. позичальник використовує кредит на цілі, зазначені у п.1.5; п.3.3 банк відкриває позичальнику позичковий рахунок; п.3.7- позичальник повертає кредит шляхом внесення готівки через касу банку (переказу на позичковий рахунок), зі спливом строку, встановленого п.1.3, та графіком повернення кредиту. Згідно п. 3.8 договору передбачено черговість списання сум при недостатньому платежі; пунктом 4.5.1 передбачено сплату комісії 0,2% від залишку заборгованості за кредитом; Згідно п.4.6 позичальник зобовязується за власні кошти здійснити страхування власного життя від нещасних випадків, страхування забезпечення на строк не менше року, за власні кошти здійснювати пролонгацію \\ переукладення договорів страхування. Згідно п.5.2 за несвоєчасне повернення кредиту, частини кредиту та / або несвоєчасну сплату процентів позичальник сплачує пеню у розмірі 0,2% від суми боргу за кожний день прострочення; Згідно п.7.1 договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до закінчення строку користування кредитом та належного виконання сторонами цього договору; згідно п.7.2. усі зміни до договору вносяться за згодою сторін у письмовому вигляд та є невід'ємними частинами цього договору. 25.12.2008р. між банком і позичальником укладено додаткову угоду яким переглянуто термін оплати тіла кредиту (за фактом) у сторону продовження строку. Угодою між сторонами від 19.07.20010р. до Договору кредиту від 26.03.2008р. була встановлена черговість виконання позичальником зобовязань. Угодою №3 від 4.03.2013р. до договору кредиту від 26.03.2008р. було змінено реквізити позичкового рахунку, уточнено розрахунковий період для виконання грошових зобовязань за новим графіком. Підписання договору кредиту і додаткових угод відповідач - позичальник не оспорює. Таким чином, між позивачем і першим відповідачем (позичальником) було укладено кредитний договір 26.03.2007р. №105 , для сторін настали певні права та обовязки за даним договором. У подальшому були підписані Додаткові угоди до договору, які не стосувались збільшення сум грошових зобовязань. Згідно ст.627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.638, ст..639 ЦК якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобовязання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч.1ст.631 ЦК- строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки у відповідності з договором. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобовязання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно заяви позичальника на видачу кредиту від 23.03.2008р. [PERSON]З просив банк (позивача) надати йому кредит на купівлю автомобіля ЗАЗ Ланос у розмірі 24187 доларів США. Згідно Рахунку - фактури №0802-00107 від 22.03.2008р. , довідки - рахунку, платіжного доручення на суму 116100,01грн. від 26.03.2008р. отримувач «Автобізнес Україна», банк «Експобанк», призначення платежу - оплата за автомобіль згідно рахунку фактури №0802-00107 від 22.03.2008р., постачальник ТОВ «Автобізнес Україна», покупець [PERSON], предмет автомобіль ЗАЗ Ланос, послуги АБУ, авто страховка КАСКО, страхування від нещасного випадку, консультація по реєстрації, послуги банку, консультації нотаріуса і страхування цивільної відповідальності, доукомплектація, ціна: всього 101463,51гр., з ПДВ 116100,01грн.; згідно Договору добровільного страхування від нещасним випадків від 26.03.2008р., договору страхування наземного транспорту від 27.03.2008р., , згідно акту прийому - передачі автомобіля від 27.03.2008р., покупець ТОВ «Автобізес Україна» для [PERSON], - даними документами підтверджено, що [PERSON] отримав кредит у позивача, який був визначений у розмірі необхідних витрат на оплату автомобіля, на оплату необхідних видів страхування та консультацій, що супроводжували покупку автомобіля; підтверджено факт отримання відповідачем предмету, купленого за кредитні кошти (автомобілю), а також факт укладення оплачених кредитними коштами договорів страхування. Відповідач посилається на те, що він не отримував кредит у доларах, що банком були порушені його права споживача, коли весь ризик знецінення гривні було перекладено на позичальника, що він в дійсності отримав кредит у меншій сумі лише в розмірі вартості автомобіля і у гривнях, тому його зобовязання повинні були розраховуватись у гривні а не у доларах за завищеним курсом валют. Дані посилання спростовуються фактом підписання договору кредиту і визначеним у ньому предметом кредитування та валютою кредитування. Договір укладений у письмовій формі, підписаний сторонами на тих умовах, на яких укладений, саме в договорі визначено предмет кредитування і валюту, і договір виконаний кредитором у відповідності до умов договору. Договір визнається дійсним, оскільки не встановлена у належному порядку його недійсність з підстав, передбачених у законі, зокрема передбачених в ЦК України. Відповідач не подав позову про визнання договору недійсним. Тому при розгляд даної справи суд виходить з дійсності договору і з того, що за даним договором виникли у сторін певні права та обвязки, і що одностороння зміна договору чи відмова від нього неприпустима. Крім того, позичальник отримав кредит і протягом тривалого часу не оспорював його умови, в тому числі і наведені вище, які не визнає зараз. Крім того, волевиявлення відповідача підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту саме у доларах США і у вказаній сумі - що відповідає сумі, зазначеній у договорі кредиту. Відповідач вказує, що отримав кредит у меншому розмірі, разом з тим, таке ствердження відповідача суперечить наданим документам супроводження коштів за договором кредиту, які були перераховані на оплату автомобіля, і крім того на покриття витрат по страховкам у відповідності до умов договору кредиту. Ствердження відповідача, що інші (крім вартості автомобіля) витрати ніс він з власних коштів, нічим не підтверджені, суперечать умовам підписаного ним договору кредиту. До того ж протягом тривалого часу відповідач не оспорював дані умови договору і не вимагав від кредитора виконання невиконаних ним зобовязань . Факт виконання кредитором своїх зобовязань у відповідності до умов договору кредиту також підтверджується самим фактом підписання ним додаткових угод , що було б неможливим і принаймні нелогічним у разі, якби він суму кредиту на умовах і в розмірі та валюті, передбаченими договором, не отримав. Таким чином встановлено, що позивач умови договору з свого боку виконав повністю, видав позичальнику кредиту у сумі, визначеній сторонами у договорі, і тепер має право вимагати належного виконання договору відповідачем. Відповідач умови договору порушив, допустив прострочення в платежах і заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, наданому позивачем суду, заборгованість позичальника за даним договором кредиту становить 88355,34 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 22424,26доларів США, прострочена заборгованість за процентами 2953,08доларів США., пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості 46690,03доларів, пеня за несвоєчасну сплату процентів 16287,97доларів . Відповідач оспорює дані розрахунки, вважає розрахунки заборгованості неправильними і суму боргу завищеною, але принаймні своїх розрахунків не подав і не надав доказів на спростування вказаної заборгованості або на підтвердження сплати сум у більшому, ніж враховано позивачем, розмірі. Відповідач не подав доказів, якими б надані позивачем розрахунки були спростовані, чи які б дали суду підстави для сумнівів щодо їх правильності і достовірності. Суд дослідив надані розрахунки, дані розрахунки обґрунтував і пояснив представник позивача; сторони з,ясували всі питання і сумніви, які виникли у відповідача як в частині розрахунків заборгованості по кредиту, так і в частині розподілу коштів, які надходили від відповідача. Представник позивача пояснив розподіл всіх сум, що надходили на позичковий рахунок позичальника, і такі розрахунки не порушують умов договору щодо черговості зарахування. Згідно випискам по особовому рахунку позичальника, які надані позивачем суду на вимогу відповідача за весь період дії договору, а також згідно наданим відомостям по оприбуткуванню простроченої заборгованості по кредиту за договором від 26.03.2008р. [PERSON], - підтверджено врахування всіх платежів, зроблених позичальником за весь вказаний період наявності договірних відносин за даним договором кредиту. Відповідач не довів того, що має заборгованість перед кредитором у сумі 40000грн. (тобто суми, яку він назвав як приблизну заборгованість перед кредитором). З наданих розрахунків видно, що відповідач допускав порушення строків платежів, вносив платежі не у достатньому розмірі на покриття всіх видів платежів станом на день сплати, що зарахування внесених коштів на погашення кредиту, відсотків та неустойки позивачем здійснено у відповідності до умов договору щодо черговості зарахування сум у разі їх недостатності і у разі допущення прострочення платежів. Порушень з цього приводу не встановлено. Такі заперечення відповідача є нічим не підтвердженими, не приймаються судом до уваги, не спростовують наданих позивачем розрахунків, які суд визнає достовірними і такими, що відповідають умовам договору. Так само згідно умов договору позивач мав право нараховувати неустойку (пеню) прострочення платежів і порушення в цій частині умов договору. Пеня (згідно наданих розрахунків) нарахована у відповідності до умов, передбачених договором, зокрема за передбаченою договором ставкою і у передбаченій договором черговості списання. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки (п.3). Згідно ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, котре боржник зобовязаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобовязання. Згідно ст..550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Проценти на неустойку не нараховуються (ч.2). Кредитор не має права на неустойку у випадку, якщо боржник не відповідає за порушення зобовязання (ст..617ЦК). Згідно ст.617 ЦК- особа, що порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, невиконання зобовязань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідач просить застувати строк позовної давності до вимог позивача. Згідно ст..256 ЦК України, - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст..257 ЦК - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст..258 ЦК - для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258). Згідно ст..259 ЦК - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 7.4 договору кредиту сторонами встановлено строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки - 3 роки. Таке збільшення строку позовної давності відповідає вимогам закону. Тому для даних правовідносин повинен застосовуватись строк позовної давності три роки, в тому числі, до вимог про стягнення пені. Позов подано 1.07.2015р. Виходячи з строку, на який видавався кредит (до 25.03.2015р.), і відповідно кінцевої дати виконання зобовязань перед кредитором, позов за вимогами про стягнення заборгованості по тілу кредиту подано без пропуску строку позовної давності. Виходячи з розрахунків тих сум, які позивач просить стягнути з відповідача, які долучені до справи, враховуючи період, за який нараховані проценти (в межах строку позовної давності), слід дійти висновку, що позивач не пропустив строку позовної давності за вимогами про стягнення відсотків за користування кредитом, які прострочені. Щодо вимог про стягнення пені, то суд виходить з того, що згідно п. 7.4 договору кредиту сторони встановили строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки три роки. Як видно з наданих розрахунків, позивач просить стягнути пеню, нараховану з 25.11.2008р. (за прострочення платежів по поверненню кредиту) і з 26.01.2009р. (за прострочення платежів по процентам). Тобто з явним пропуском строку позовної давності як передбаченого законом так і збільшеного строку позовної давності, передбаченого договором кредиту. Позивач не подав клопотання про поновлення строку позовної давності і не довів наявності у нього поважних причин пропуску строку позовної давності. Тому строк позовної давності за заявою відповідача підлягає застосуванню судом. При таких обставинах відсутні підстави для стягнення всієї суми нарахованої пені. Виходячи з строку позовної давності є підстави для стягнення пені за три роки до предявлення позову до суду. Як видно з наданих розрахунків, пеня за прострочення платежів по поверненню кредиту, нарахована за період з 25.06.2012р. (максимально приближена в розрахунку дата до 1.07.2012р.) сумарно 12925,80доларів; пеня за прострочення платежів по процентам (за вказаний період) сумарно 3390,16доларів; всього в межах строку позовної давності нарахована пеня в розмірі 16315,96 доларів США. Враховуючи, що неустойка є забезпеченням виконання грошового зобовязання, а всі грошові зобовязання в Україні підлягають виконанню у національній валюті, то пеня підлягає нарахуванню і відповідно стягненню в гривневому визначенні. За заданим позивачем курсом валют, і враховуючи межі позовних вимог, враховуючи, що позивач не збільшував позовні вимоги у звязку з підвищенням даного курсу, то суд застосовує зазначений позивачем курс валюти долару США до української гривні 22,09. Оскільки за умовами договору передбачено нарахування пені у відсотках до валюти кредитування, то суд вважає можливим прийняти зроблені позивачем розрахунки пені у валюті кредитування з подальшим переведенням у національну валюту. Таким чином , слід вважати, що в межах строку позовної давності (три роки, передбачені договором кредиту) пеня нарахована в сумі 360419,55грн. (16315,96дол. х 22,09курс= 360419,55грн.). Згідно ст.616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків і неустойки, стягуваних з боржника, якщо кредитор навмисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, спричинених порушенням зобовязання, або не вжив заходів до їх зменшення. Як видно з наданого розрахунку і виписку по рахунку, з яких видно, що прострочення виникли ще з 2009року, але позивач навмисно або з необережності не вживав заходів до їх зменшення, чим сприяв збільшенню розміру збитків, спричинених порушенням зобовязання. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду якщо він значно перевищує розмір збитків, і при наявності інших обставин, що мають суттєве значення. Відповідачі просять зменшити розмір неустойки, посилаючись на те, що кредит брався за курсом менше 5 грн. за 1 долар, після чого майже вдвічі підвищився, а на даний час збільшився більше ніж в 4 рази у порівнянні з тим курсом, за яким брався кредит; що доходи відповідача в Україні отримуються в гривні, що значно зменшило платоспроможність відповідача; просять врахувати, що відповідач звертався до банку з проханням переглянути умови договору у звязку з неможливістю виплачувати непомірно великі для сім,ї суми, з урахуванням відсотків і пені; врахувати, що відповідач здійснював платежі в міру своїх можливостей, але дані платежі у більшій частині зараховувались на погашення неустойки; що фактично відповідач вже в декілька разів переплатив взяту суму кредиту; що стягнення зазначеної у позові пені зробить для них взагалі неможливим викання такого рішення. Суд вважає, що в даному випадку є підстави для стягнення пені з відповідача, який порушив строки виконання грошових зобовязань перед кредитором. Однак, суд вважає можливим зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, виходячи з наступного: Враховуючи строки, які позивач не вживав заходів до боржника, зволікав зі зверненням до суду з вимогами про стягнення за даним договором, то суд вважає, що в даному випадку є підстави, передбачені ст.616 ЦК для зменшення розміру пені. Також, враховуючи розмір заборгованості за кредитом, фактичну відсутність заборгованості за процентами, і не співмірність розміру нарахованої пені, конкретні обставини, при яких виникло прострочення і заборгованість, що відповідач вживав заходи до зменшення заборгованості, суд вважає можливим застосувати ст.551 ЦК України. При таких обставинах, а також враховуючи, що рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим, а також справедливим, а санкції - відповідними і спів мірними порушенню, то суд вважає можливим зменшити розмір пені в три рази від нарахованої в межах підвищеного трирічного строку позовної давності. Таким чином, підлягає стягненню пеня в розмірі 120139,85грн. (360419,55гр.:3 = 120139,85грн.). Підстав для звільнення від сплати пені суд не вбачає. Таким чином, підлягає стягненню за договором кредиту: Заборгованість (прострочена) по кредиту 22424,26 доларів США (еквівалент 495351,90грн.); Заборгованість по процентам 2953,08 доларів США (еквівалент 65233,53грн.), всього за невиконаними прямими зобовязаннями за даним договором кредиту 25377,34 доларів США, що еквівалентно (за курсом 22,09) 560585,45грн. Також підлягає стягненню неустойка (за порушення позичальником умов договору кредиту і допущені прострочення у виконанні грошових зобовязань) пеня в сумі 120139,85 грн. Всього, таким чином, підлягає стягненню сума 680725,30 грн. Щодо відповідальності поручителя, суд виходить з наступного: Договір кредиту був забезпечений договором поруки від 26.03.2008р., за яким [PERSON] (поручитель) брала на себе зобовязання перед Банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за забезпеченим цією порукою договором кредиту (п.1.1), п. 1.2, п.2.1.3, - поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник за повернення кредиту 24187доларів у встановлений договором строк, сплату процентів у розмірі, визначеному договором, комісійних та неустойки у випадках та розмірі, що передбачені договором; п.1.4- порука припиняється лише у разі належного виконання договору кредиту. Згідно п.3.5.- сторони встановили, що строк позовної давності за цим договором складає 5 років. Згідно п.4.2 договір набирає чинності і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Згідно п.4.5.2, 4.5.3- поручитель підтверджує, що ознайомлений з умовами договору кредиту, інформований про фінансово-економічний (майновий) стан позичальника, повністю розуміє свої обовязки , не знаходиться під впливом тяжких обставин. Таким чином, поручитель прийняв на себе відповідальність перед кредитором за належне виконання позичальником його грошових зобовязань за конкретним кредитним договором і на умовах, визначених цим договором. Договір є дійсним і підлягає виконанню. В даному випадку підстав для припинення поруки , передбачених ст..559 ЦК України, не встановлено,відповідач таких вимог не заявив. Крім того, додаткові угоди, підписані позичальником у подальшому, не стосувались умов договору, направлених на збільшення розміру грошових зобовязань, тому сам факт підписання позичальником додаткових угод до договору кредиту не припинив поруки. Згідно листів від 25.05.2015р. позичальнику і поручителю кредитор відправив листи з вимогами про повернення заборгованості з попередженням про звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Дані вимоги отримані і позичальником, і поручителем, що відповідає умовам договору кредиту і договору поруки щодо порядку відправлень кореспонденції, і що підтверджено квитанціями про відправлення, і даний факт відповідачі не оспорюють. Крім того, такою вимогою кредитора може розглядатись позовна заява, подана до суду , що мало місце 1.07.2015р. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Оскільки до даного часу вимога кредитора ні позичальником, ні поручителем не задоволена, то кредитор має право вимагати стягнення заборгованості у повному розмірі, в тому числі і вимагати дострокового повернення кредиту у частині строкової заборгованості. Судом не встановлено підстав, для звільнення позичальника від обовязку виконання договору у повному обсязі, в тому числі і від неустойки , передбаченої договором у вигляді штрафу. Так само відсутні підстави для звільнення поручителя від обовязку відповідати за неналежне виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором у повному їх обсязі. Даний позов предявлено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі Постанови Правління Національного банку України. Згідно із\~ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Тому слід вважати, що позов предявлено особою, що мала повноваження на подання такого позову. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, і всі суми заборгованості за кредитом, в тому числі строкової заборгованості, за відсотками і частково пеня підлягають стягненню з обох відповідачів солідарно. Оскільки позивач при звернення до суду з даним позовом був звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, і враховуючи, що суд задовольняє позов до обох відповідачів, які мають рівний ступень відповідальності, то з кожного з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір, визначений у рівних частках, пропорційно сумі задоволених позовних вимог, за ставкою, передбаченою Законом «Про судовий збір» (1% від ціни позову майнового характеру). Пільг та інших підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору не виявлено. Оскільки 1% задоволених позовних вимог перевищує максимальний розмір судового збору , передбачений законом «Про судовий збір», 3654грн. , то стягненню з відповідачів на користь держави підлягає судовий збір саме у вказаному розмірі. Судовий збір підлягає стягненню з обох відповідачів у рівних частках : 3654грн. :2 = 1827грн. з кожного. На підставі ст.ст. 526, 611, 616, 551, 554 ЦК України,

Outcome: partial