Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач пред'явив у суд даний позов і просить ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] [INFO], посилаючись на те, що відповідач маючи дитину, її вихованням і утриманням не займається, матеріально не допомагає, а тому вона перебуває на його повному утриманні і вихованні. В судове засідання представник позивач та його представник з'явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнить. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував стосовно їх задоволення, оскільки дійсно життям дитини не цікавиться, вихованням і утриманням не займається, матеріально не допомагає. Представник органу опіки та піклування Богуславської РДА Київської області [PERSON] в судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог не заперечував, оскільки інтереси дитину не будуть порушені. Прокурор в судовому засіданні просив відмовить в задоволенні позову, оскільки відповідач частково сплачував аліменти, а тим самим не ухилявся від своїх обов'язків. Суд, заслухавши пояснення учасників засідання, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, та з урахуванням ст. 10 ч. 3 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ч. 1 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані. Протягом усього часу позивач не змінив позовних вимог, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У судовому засіданні встановлено, що відповідач має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.04.2004 року, в якому він зазначений батьком [PERSON]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Від народження дитини, відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріального забезпечення не надає, станом здоров'я не цікавиться. На підставі ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно міжнародної Конвенції ООН «Про права дитини», яка набула чинності та діє на території України з 27.09.1991 року, держава зобов'язується поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, не допускаючи протизаконного втручання» (ст.9 Конвенції). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.07 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідач в свою чергу вихованням та моральним розвитком дитини не займається, матеріально не допомагає, станом здоров'я не цікавиться, що особисто підтвердив в судовому засіданні. Даний факт ніким не оспорювався, а навпаки підтверджується довідкою Ісайківської НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дитячий садок» від 26.11.2013 року № 212, відповідно до якої відповідач жодного разу не був у дитячому садку, школі, не телефонував, не спілкувався з вихователями, учителями щодо своєї дитини. Відповідно до актів від 24.09.2013 року, 22.10.2013 року, 19.11.2013 року встановлено, що батько, відповідач по справі, проживав з дитиною лише один місяць після її народження, після чого залишив родину та в подальшому не цікавився нею. Окрім того, відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого, [PERSON] встановлено діагноз ЧДХ.Вторинна кардіопатія, про що відповідач не знав, що також підтверджує невиконання батьком своїх обов'язків щодо не забезпечення медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих доказів. В зв'язку з тим, що позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, тому судові витрати підлягають стягнення з відповідача в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved