Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], та [PERSON], що був укладений 29.08.1998 року, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького району Київської області, серія 1-БК № 163739, дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] залишити на вихованні та проживанні з нею, [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Осіпова», посилаючись на те, що 29 серпня 1998 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку з чим відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького району Київської області було видано свідоцтво про одруження серія 1-БК №163739 від 29.08.1998 року. Від цього шлюбу мають дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею і перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем у неї не склалося, оскільки як виявилось згодом характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, у зв'язку з чим між ними виникали конфлікти та сварки. Вони не проживають як сім'я та не ведуть спільного господарства з серпня 2014 року. Враховуючи вищезазначені обставини спільне проживання як подружжя стало неможливим. Шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинилися з серпня 2014 року. Примирення між нею та відповідачем є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату. Подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищезазначених норми Сімейного кодексу України вона має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, в якій просить судовий розгляд справи проводити у її відсутність. Позовні вимоги свої підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, в якій просить справу проводити у його відсутність. Позовні вимоги позивача підтримує повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, проти яких не заперечує позивач та відповідач, подавши до суду заяву та позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 29 серпня 1998 року зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 70, у звязку з чим відділом РАЦСу Кагарлицького району Київської області було видано свідоцтво про шлюб серія І-БК № 163739 від 29.08.1998 р. Шлюбно сімейні стосунки між сторонами припинені з серпня 2014 року. Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно яких вони позбавлені батьківських прав. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сімя розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сімї. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань сторонам та їхнім дітям. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. \~Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. \~\~Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.\~\~ \~\~Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.\~\~ \~\~Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що\~\~\~дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.\~\~ В судовому засіданні було встановлено, що позивач може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дітям. Відповідно до вимог ст. 150 СК України\~\~батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. \~Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд не може передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Судом не встановлено виняткових обставин, які можуть бути підставою для залишення проживати дітей сторін сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] з відповідачем, тому суд приходить до висновку про необхідність неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], та малолітнього сина - [PERSON], [INFO], залишити на вихованні та проживанні з [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд прису\-джує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві про\-порційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, що підтверджено квитанцією про його сплату, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 974 грн. 40 коп. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved