Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 16 681,78 грн. за договором (заявою-анкетою) №б/н від 05.12.2013 року, яка складається з: 12 377,78 грн. - заборгованості за кредитом, 2 833,44 грн. - заборгованості за відсотками, 200,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 770,56 грн. - штраф (відсоткова частина), та - судові витрати у розмірі 243,60 грн. В процесі розгляду справи банк змінив свої вимоги та остаточно просив стягнути заборгованість у сумі 17 132,09 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 12 377,78 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 4 654,31 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 100 грн.; та понесені втрати по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2015 року позовні вимоги задоволенні частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 377,78 грн. Розстрочене з моменту набрання рішенням законної сили, виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 10 377,78 грн. на шість місяців рівними частинами по 1 729,63 грн. щомісячно. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. На вказане рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що нарахування пені, комісійної винагороди та штрафів є незаконним. Щодо розстрочення виконання рішення зазначає, що відповідачем не надано доказів про відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення у виконавчому провадженні на виконання рішення, а тому доказ того, що відповідач є інвалідом не свідчить про важкий матеріальний стан та не є винятковими обставинами, які перелічені у ст. 373 ЦПК України, як підстави для розстрочення виконання рішення суду, у звязку із чим, вважає, що заява про розстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню. Представник банку [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги. Відповідачка, сповіщена належним чином про час та місце судового засідання, не зявилася. Заслухавши суддю-доповідача, представника банку, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суд обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що 05 грудня 2013 року відповідач [PERSON] заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а. с. 7). Відповідно до умов цієї заяви, яка підписана позичальником та банком, відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 15 000,00 грн., який згодом було зменшено до 12 380,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. (а. с. 6) Згідно заяві на отримання кредиту від 05.12.2013 року та довідки про зміну умов кредитування, і що визнається сторонами, відповідачка отримала у позивача кредитні кошти, відповідно до встановленого ліміту у розмірі 12 377,78 грн. Такий розмір заборгованості також вбачається з розрахунку позивача (а. с. 5, 68), а тому суд першої інстанції вважав доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом у розмірі 12 377,78 грн., який стягнув за відрахування сплаченої суми на погашення заборгованості у розмірі 2 000,00 грн. відповідно до квитанцій про оплату від 27.04.2015 року. (а. с. 54) Відмовляючи у позовних вимогах про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходив з того, що позивач не надав суду доказів того, який розмір заборгованості за відсотками відповідно до облікової ставки НБУ за весь період існування боргу, а суду відсутні спеціальні знання для обрахунку суми боргу за відсотками за період з 31.07.2014 року по 30.04.2015 року. Щодо відмови у позові в частині стягнення пені, суд посилався на те, що договором, який укладений між сторонами, та актами цивільного законодавства не встановлено право позивача на нарахування пені по заборгованості за кредитом. Суд першої інстанції, враховуючи вік відповідача, те, що вона є інвалідом 2 групи, хворіє на онкологічне захворювання і перебуває на відповідному обліку з 09.08.2005 року, єдиним доходом якої є пенсія у розмірі 2 004,97 грн. та заробітна плата у розмірі 1 500,00 грн., і частково оплачує існуючу заборгованість, то суд вважав за необхідне розстрочити виконання рішення суду рівними частинами на один рік, оскільки наявні виняткові обставини справи важке захворювання відповідача. Приймаючи рішення суду в частині розстрочення суми боргу суд першої інстанції вважав, що таке розстрочення призведе до збалансованого захисту прав позивача на отримання суми кредиту та права відповідача на захист її прав та інтересів. Проте погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції не можливо, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 і ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] справи вбачається, що 05 грудня 2013 року відповідач [PERSON] заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а. с. 7). Відповідно до умов цієї заяви відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 15 000,00 грн., який згодом було зменшено до 12 380,00 грн. У анкеті-заяві є наступний текст: «Я ознайомилась і згодна з Умовами і Правилами надання послуги накопичення «Копилка» і згодна на оформлення послуги.» [PERSON] доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за вказаним договором без номера від 05.12.2013 року вбачається, що станом на 31.01.2015 року заборгованість за кредитом становить 12 377,78 грн., заборгованості за відсотками - 2 833,44 грн., заборгованості за пенею та комісією - 200,00 грн., штраф - 500,00 грн. (фіксована частина), штраф - 770,56 грн. відсоткова частина). В уточненій позовній заяві банк змінив суму заборгованості по відсоткам, яка склала 4 654,31 грн. та розмір пені і комісії 100 грн. (а. с. 67) Суд стягнув з відповідачки заборгованість за тілом кредиту 10 377,78 грн., з урахуванням того, що вона сплатила частину боргу. Проте дані оплати мали місце після звернення банку з даним позовом до суду. (а. с. 54 56) Тому стягненню за тілом кредиту підлягає сума у розмірі 12 377,78 грн. [PERSON] розрахунку заборгованості, наданого до позовної заяви вбачається, що двічі, а саме з 1 вересня 2014 року процентна ставка за користування кредитом підвищувалась з 27,6 %, обумовлених у заяві, до 32,4 % та з 1 квітня 2015 року до 42 %. Суд правильно прийшов до висновку про те, що підвищення в односторонньому порядку, без погодження з відповідачкою, процентної ставки не відповідає вимогам Закону України від 22.09.2011р. №3795 VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким було викладено у новій редакції статтю 1056-1 ЦК України, та який набув чинності 16.10.2011р. Зокрема, ч. 3 ст. 1056 - 1 ЦК України в редакції вказаного Закону визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Однак, відмовивши повністю у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом суд порушив права позивача, визначені ч.1 ст.1054 ч. ЦК України, оскільки за кредитним договором позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] по престижним картка Visa вбачається, що процентна ставка по кредиту становить 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, а також комісія у розмірі 200 грн. Згідно з розрахунком, наданим представником позивача в засідання апеляційного суду, станом на 31.01.2015 року заборгованість за процентами за користування кредитом за ставкою 2,5 % становить 1 608,36 грн. Оскільки саме такі розміри процентної ставки та комісії обумовлені сторонами при підписанні анкети-заяви, тому слід скасувати рішення та стягнути з відповідачки на користь позивача вказану сум заборгованості за процентами, а також пеню і комісію 100 грн. Доводи апеляційної скарги щодо стягнення процентів за підвищеними в односторонньому порядку без погодження з відповідачкою процентами не можуть бути задоволені, оскільки суперечать ст. 1056 - 1 ЦК України. Посилання на Умови та правила надання банківських послуг, якими передбачене право банку змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунків висновків суду не спростовує, оскільки банком не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що збільшення процентної ставки було погоджене з відповідачкою. У Довідці про умови кредитування, яка підписана позичальницею, обумовлений розмір відсотків - 2,5% на місяць, пені, комісії та штрафу 500 грн. + 5 від суми позову. Відповідачка порушила строки платежів більше, ніж на 120 днів, кредит не погашається. Обумовлений у договорі штраф не є подвійною юридичною відповідальністю за одне і те ж правопорушення, це погоджений сторонами у письмовому договорі штраф. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Сторонами погоджено один вид відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь якому із грошових зобовязань передбачених цим договором штраф, який складається з фіксованої частини та процентної складової, що є узгодженим порядком обчислення, а не подвійною відповідальністю. Тому рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу також слід скасувати та стягнути обумовлений договором штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми доведеного позову, а саме від 14 086,14 грн. (12 377,78 грн. тіло кредиту + 1 608,36 грн. проценти + 100 грн. пеня), що становить 704,30 грн., всього слід стягнути штраф в сумі 1 204,30 грн. (500 грн. + 704,30 грн.). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.12.2013 року у сумі 15 290,44 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 12 377,78 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 1 608,36 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 100 грн.; штрафу 1 204,30 грн., а також понесені втрати по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку.

Outcome: partial