Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «Інгострах» звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 8317,09 грн., завданої дорожньо-транспортною пригодою (ДТП) та судових витрат. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.02.2014 року між ПАТ «СК «Інгострах» та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір страхування №DNHSIIV127758, згідно якого позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом страхування вказаного договору є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER]. Згідно з умовами договору страхування страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 01.12.2014 року о 15 годині 15 хвилин в м. Київ по вул. Горького, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] У відповідності до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2014 було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП власнику застрахованого автомобілю ПАТ КБ «Приватбанк» заподіяно матеріальну шкоду. У відповідності до рахунка-фактури №СМ-0000086 від 12.12.2014 року розмір заподіяної шкоди склав 11932,70 грн. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням п.п.15.9, 15.11, 15.12, договору страхування з урахуванням визначеної договором страхування франшизи та на підставі страхового акту №Э.ENSTRAX/3-10369247 від 15.12.2014 року склала 8317,09 грн. У зв'язку з настанням страхового випадку, відповідно до умов договору страхування ПАТ «СК «Інгострах» 12.12.2014 року відшкодувало ПАТ КБ «Приватбанк» витрати на ремонт пошкодженого автомобіля в сумі 8317,09 грн. Таким чином, відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» після виплати страхового відшкодування страхувальнику, до позивача (страховика) перейшло право вимоги до відповідальної за збитки особи, тобто відповідача, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8317,09 грн. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що дорожньо-транспортна пригода за його участі відбулась при виконанні ним службових обов'язків ПАТ КБ «Приватбанк», а тому враховуючи вимоги ст.1172 ЦК України відповідно до яких, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків, просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.12.2014 року приблизно об 15 годині 15 хвилин, [PERSON] в м. Києві по вул. Горького, керуючи автомобілем [NUMBER], не врахував дорожньої обстановки та під час зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження двох транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На час ДТП, автомобіль «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER], відповідно до договору страхування наземного транспорту №DNHSIIV127758, був застрахований в ПАТ «СК «Інгострах». Внаслідок ДТП пошкоджено автомобілі «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER], який належить ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. На основі рахунку-фактури №СМ-0000086 було складено розрахунок страхового відшкодування. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням п.п.15.9, 15.11, 15.12, договору страхування з урахуванням визначеної договором страхування франшизи та на підставі страхового акту №Э.ENSTRAX/3-10369247 від 15.12.2014 року склала 8317,09 грн., яка була виплачена відповідно до платіжного доручення № 5213 від 16.12.2014 року. Згідно матеріалів справи, [PERSON] з 05.08.2013 є працівником ПАТ КБ «Приватбанк» та займає посаду водій-інкасатор-охоронець РП, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 21.06.2018 року. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-229цс14 під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода за участі [PERSON] відбулась в робочий час під час виконання останнім своїх службових обов'язків, суд вважає, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed