Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.02.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «Приватбанк» відповідно до Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». Вказує, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.10.2015 року має заборгованість перед банком в сумі 22744,03 грн., яка складається з наступного: 3986,75 грн. заборгованість за кредитом; 17198,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1059,24 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 22744,03 грн. за кредитним договором № б/н від 08.02.2006 року та судові витрати в розмірі 1218,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в якій просить розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак його представник [PERSON] подав через канцелярію суду заяву від 23.02.2016 року про застосування строку позовної давності та розгляд справи без їх участі. У заяві зазначає, що так як позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» подано позов про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08.02.2006 року з пропущенням строку позовної давності, просить з цих підстав відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.02.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року. Згідно зі Статутом ПАТ КБ «Приватбанк» ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «Приватбанк» Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.02.2006 року [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.10.2015 року має заборгованість перед банком в сумі 22744,03 грн., яка складається з наступного: 3986,75 грн. заборгованість за кредитом; 17198,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1059,24 грн. штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушення зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно з п. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Окрім того, у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору сторонами було погоджено, що договір між клієнтом і банком складається із заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг. Так, відповідно до заяви позичальника від 08.02.2006 року, Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Судом встановлено, що умовами кредитного договору не встановлено мінімального обовязкового платежу, а у розділі ІІ п. 5 визначено порядок погашення боргових зобовязань, зокрема, строком погашення процентів по кредиту погоджено щомісячне погашення за попередній місяць, а строком погашення кредиту у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. За п. 9.12 Розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього часу ні одна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Як вбачається з матеріалів справи, а саме, заяви, заповненої клієнтом [PERSON] у розділі «Банківські послуги (заповнюється банком)», граничний строк дії кредитної картки (місяць і рік) - 02/09. Докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідачем була отримана нова картка, у матеріалах справи відсутні. Згідно з даними розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.02.2006 року було останнє погашення заборгованості відповідачем здійснено 09 лютого 2009 року за наданим кредитом та 16 липня 2009 року в розмірі одної гривні за процентами, а строк дії кредитної картки діє до 02/09. Представником відповідача [PERSON] подано через канцелярію суду заяву від 23.02.2016 року про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, що в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 30 листопада 2015 року. Оскільки з моменту закінчення строку дії платіжної картки (лютий 2009 року) до звернення з позовом пройшло більше трьох років, позивач подав позовну заяву за межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, відтак, суд констатує пропущення строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, наявні правові підстави для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки при зверненні позивачем до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором було пропущено строк звернення з позовом в межах строку, регламентованого ст. 257 ЦК України.

Outcome: dismissed