Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -згідно боргової розписки від 20 квітня 2012 року відповідач отримав від нього в позику грошові кошти в сумі 20000доларів США, які зобов'язався повернути у строк до кінця 2013 року; -взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав і станом на 9 листопада 2015 року борг згідно розписки та курсу купівлі долару США складає суму 480000грн. /1доллар США = 24,00грн./; -згідно розписки - в разі неповернення боргу в передбачений розпискою строк, відповідач зобов'язався оплатити пеню в розмірі 9% річних, звернувся з позовом до суду та просить: стягнути з відповідача на його користь 480000грн. - основного боргу та 79200грн. - пені в розмірі 9% річних за прострочення боргу /загалом 559200грн./; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, подала заяву про застосування строку позовної давності, оскільки: -вважала, що відповідач взяв у борг кошти у позивача 20 квітня 2012 року для придбання фронтального погрузчика до кінця 2013 року; -вважала, що позивач неправильно трактує в позові саму розписку, вказуючи, що строк виконання зобов'язання - «до кінця 2013 року», між тим відповідач вказав в розписці, що взяв кошти «для придбання погрузчика до кінця 2013 року»; -вважала, що строк позовної давності в три роки за даною розпискою збіг 20 квітня 2015 року, тобто через три роки після отримання у борг коштів, а позивач звернувся до суду з позовом тільки після спливу цього строку - 7 грудня 2015 року. Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позивачем надано суду доказ, яким є оригінал письмової розписки /а.с.37/, згідно якої 20 квітня 2012 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в позику 20000доларів США, взявши на себе зобов'язання повернути суму позики до кінця 2013 року. Таким чином, суд вважає, що між сторонами 20 квітня 2012 року був укладений договір позики на суму 20000доларів США. Умови договору позики відповідачем [PERSON] виконані не були, оскільки в зазначений в розписці строк - до кінця 2013 року, тобто до 31 грудня 2013 року, він не повернув позивачу суму позики. Суд вважає надуманими та необґрунтованими доводи представника відповідача в частині того, що в розписці не вказаний строк повернення позики, а слова - «до кінця 2013 року» відносяться до мети позики - «придбання погрузчика до кінця 2013 року». Суд, дослідивши цю розписку, вважає, що в ній відповідач чітко визначив строк повернення позики - до кінця 2013 року. На підтвердження того, що це саме строк повернення позики, відповідач в розписці вказав далі: «В разі неповернення вказаних коштів за кожен рік просрочки зобов'язуюсь оплатити пеню в розмірі 9% процентів /дев'ять/ річних». Згідно довідки №43 від 9 листопада 2015 року, виданої ПАТ «Комерційний інвестиційний банк», вбачається, що станом на 9 листопада 2015 року комерційний курс купівлі долару США становить 24,00грн. за 1 долар США /а.с.9/. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦПК України: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В розписці встановлений розмір процентів в разі неповернення суми позики за кожен рік прострочення - 9 % /дев'ять процентів/ річних /а.с.37/. В позовній заяві позивач визначив час прострочення 1 рік 10 місяців /22 місяця/: період з 01.01.2014 року по 01.11.2015 року. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що загальна сума за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить - 559200грн., яка складається з: -суми позики - 480000грн. /20000доларів США х 24,00 /курс долара/ = 480000грн./; -9% річних від простроченої суми за час прострочення - 79200грн. /480000грн. х (9% : 12 міс. х 22 міс.) : 100% = 79200грн./. Відповідно до ст.ст.256-257 ЦК України: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України: за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Суд вважає, що у розписці визначений строк виконання - до кінця 2013 року, тобто до 31 грудня 2013 року, а отже перебіг позовної давності починається з 1 січня 2014 року і закінчується 1 січня 2017 року. На підставі вищевикладеного, суд вважає необґрунтованою заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності. Згідно квитанції /а.с.2/ позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 5592грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved