Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просив суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 06.01.2010 року в розмірі 16 471 грн. 11 коп. та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 06.01.2010 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свій обовязок згідно до договору [PERSON] виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору виконує неналежним чином і станом на 31.07.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 16 471 грн. 11 коп. в тому числі: 3 711 грн. 53 коп. заборгованості за кредитом, 9 213 грн. 45 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 285 грн. 60 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 760 грн. 53 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що зазначені у позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити у зв»язку з пропуском строку позовної давності, при цьому суду пояснила, що дійсно в 2010 році отримала кредитну картку. Також в 2011 році чи у 2012 році отримала картку, на яку нараховувалась заробітна плата. Інших карток не отримувала. З лютого 2012 року заборгованість за кредитним договором не погашала та хто здійснював погашення заборгованості після лютого 2012 року їй невідомо. З приводу фотографії за липень 2012 року зазначила, що не може сказати точно, що на фотографії саме вона та чи була вона у банку у цей день не пам»ятає, картку не отримувала. Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити у звязку з його необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та її представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. 06.01.2010 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого [PERSON] вказала бажаний кредитний ліміт по платіжній картці Кредитка «Універсальна» в розмірі 1000 грн., а [PERSON] надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно з анкетою-заявою [PERSON] погодилася, що заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг. Відповідно до п.3.2, 3.3 цього Договору [PERSON] надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. В подальшому Банком змінювались умови кредитування та обслуговування кредитної карти, а саме збільшувався та знижувався кредитний ліміт та 04.10.2012 року кредитний ліміт встановлено у розмірі 3\~720 грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договром банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договром, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. Згідно умов укладеного договору від 06.01.2010 року [PERSON] зобовязалася погашати заборгованість за Кредитом, відсоткам за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Відповідно до п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, в разі невиконання зобовязань на вимогу банку [PERSON] зобовязалася виконати зобовязання по поверненню Кредиту, в тому числі простроченого кредиту Овердрафта, оплати винагороди банку. Відповідно до п.8.6 цього Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежу по будь якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Як встановлено судом, свій обовязок згідно кредитного договору [PERSON] виконав у повному обсязі, а відповідач свої зобовязання по кредитному договору виконує неналежним чином і станом на 31.07.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 16 471 грн. 11 коп. в тому числі: 3 711 грн. 53 коп. заборгованості за кредитом, 9 213 грн. 45 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 285 грн. 60 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штраф (фіксована частина), 760 грн. 53 коп. штраф (процентна складова). Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В судовому засіданні відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позову у зв»язку з спливом позовної давності, а представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що строк позовної давності не сплив, так як відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.ст. 257, 260, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу і перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст..258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст..259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. П.1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог Банку по поверненню кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Між тим, згідно ст..207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України від 01.07.2015 року по справі №6 - 757цс15, Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Представником позивача суду не надано жодного належного доказу того, що вказані Умови і правила надання банківських послуг були підписані позивачем, в зв»язку з чим відсутні підстави вважати ці Умови складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності, а тому при вирішенні даного спору підлягають застосуванню положення ст..ст.257, 258 ЦК України, якими встановлено загальну та спеціальну позовну давність. Згідно до умов договору, укладеного 06.01.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці, а п.9.3 Умов та правил передбачено, що карткові рахунки відкриваються на невизначений термін. Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що мінімальний обов»язковий платіж це розмір зобов»язань, які щомісячно мають бути сплачені. Даний платіж враховує як суму нарахованих відсотків так і частину заборгованості по кредиту. Мінімальний обов»язковий платіж визначено у Пам»ятці клієнта в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості до 25 числа кожного місяця. Згідно 5.3 Правил користування платіжною карткою, строки і порядок погашення кредиту по платіжним карткам з встановленим мінімальним обов»язковим платежем наведений у Пам»ятці клієнта, яка є невід»ємною частиною договору, а п.5.4 Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк погашення кредиту в повному обсязі по платіжним карткам без встановленого мінімального обов»язкового платежу настає не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. З наведеного вбачається, що в даному випадку, початок строку виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором, виникнення якої, згідно умов кредитного договору, є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, пов»язаний із мінімальними щомісячними обов»язковими платежами, які визначено у Пам»ятці та Заяві клієнта у розмірі 7 % від розміру заборгованості та останній із яких, згідно наявними у справі доказами та розрахунку заборгованості за кредитним договором, що наданий представником позивача, повинен був бути сплачений відповідачем, на виконання укладеного між сторонами кредитного договору, 30.05.2014 року. Відповідно до пунктів 3.1.1 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні Карти і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше не надійшла письмова заява держателя про закриття карткового рахунку, а також при умові наявності коштів на рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку (в останній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Відповідно письмових пояснень представника позивача від 23.11.2017 року, відповідачу 06.01.2010 року було видано картку №55********4400 (реф..SAMDN50OTC002591552), строк дії якої до 12/13 та до договору SAMDN50OTC002591552 були відкриті додаткові картки: 41 ********6487 від 12.05.2010 року, строк дії якої до 02/14, №55********9608 від 04.07.2012 року, строк дії якої до 06/15. Відповідачем та його представником суду не надано належних доказів того, що строк дії карки №55********4400, виданої 06.01.2010 року на виконання умов договору від 06.01.2010 року б/н не продовжувався банком на новий строк, після закінчення строку її дії, та не надано доказів того, що відповідач не отримувала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку №55********9608, строк дії якої встановлено до 06/15. Крім того, відповідно до наданої самим відповідачем роздруківки сторінки з належного позивачу веб сайту «privat24.privatbank.ua», станом на 08.11.2016 року по кредитній картці №5577 2127 1498 9608, строк дії якої встановлено до 06/15, кредитний ліміт встановлено у розмірі 3\~720 грн., заборгованість складає 16\~573 грн. 24 коп. та у період з 01.02.2012 року по 21.02.2012 року, а саме 20.02.2012 року було здійснено приходну операцію із надходження готівки в сумі 450 грн. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, дату звернення позивача до суду з даним позовом (01.09.2016 року), з урахуванням строку дії кредитної картки №55********9608 до 06/15, дату з якої заборгованість за кредитним договором стала простроченою повністю (30.05.2014 року), суд приходить до висновку, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам не вбачається. Що стосується позовних вимог про стягнення пені та комісії в розмірі 2 285 грн. 60 коп., а також штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 760 грн. 53 коп., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до розрахунку заборгованості, що надана позивачем, позивач нараховував відповідачу суму комісії та пені у розмірі 2 285 грн. 60 коп., що окремо в розрахунку не обраховано. Між тим, із наданої представником позивача довідки від 15.03.2017 року вбачається, що сума 2 285 грн. 60 коп. в позові це нарахована пеня. Таким чином вказана пеня має правову природу неустойки. Разом з тим, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь неустойку відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 760 грн. 53 коп. Проте, згідно правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі №6 2003цс15, цивільно правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов»язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов»язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов»язків, як заходу цивільно правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст..549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зважаючи на вищевикладене та відповідно до ст..549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ст..258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, дату звернення позивача до суду з даним позовом (01.09.2016 року), з урахуванням строку дії кредитної картки №55********9608 до 06/15, дату з якої заборгованість за кредитним договором стала простроченою повністю (30.05.2014 року), суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 711 грн. 53 коп. та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 9 213 грн. 45 коп., а всього стягнути 12 924 грн. 98 коп., а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів необхідно відмовити відповідно у зв»язку з спливом позовної давності та необґрунтованістю. Відповідно до\~ст.88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог\~в сумі 1081 грн.

Outcome: partial