Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернуся до суду з позовом до відповідача [PERSON], який у встановленому законом порядку уточнив, та в кінцевому просить ухвалити рішення яким стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №11308409000 від 03.03.2008 року в розмірі 33 826,73 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.05.2014р. еквівалентно 397 503,04 грн., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 22 081,46 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 11 745,27 доларів США та заборгованість по пені за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 28 367,63 грн., а всього на суму 425 870,67 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між банком та відповідачем 03.03.2008р. укладено кредитний договір № 11308409000 на загальну суму 86 318,00 доларів США із сплатою за користування кредитними коштами 13,40 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 02.03.2018р. В подальшому, до кредитного договору була укладена додаткова угода № 2 від 10.02.2009р. щодо зміни схеми погашення кредиту шляхом повернення коштів відповідно з графіком погашення та додаткова угода № 3 від 02.09.2009р. щодо зміни графіку погашення. Банком виконано свої зобов'язання за кредитним договором та видано відповідачу обумовлену суму коштів, а останній, в свою чергу, зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у спосіб сплати ануїтетних платежів у розмірі 1310 доларів США, 03 числа кожного календарного місяця, але в будь-якому випадку не пізніше 02.03.2018р. Свій обов'язок відповідач виконує не належним чином, у зв'язку з чим, станом на 28.05.2014р. заборгованість за кредитним договором становить 33 826,73 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату проведення розрахунку еквівалентно 397 503,04 грн., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 22 081,46 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 11 745,27 доларів США та заборгованість по пені за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 28 367,63 грн. Вимоги про добровільне повернення цих коштів залишились проігноровані відповідачем, і тому дану суму боргу просить стягнути з останньої в примусовому порядку. [PERSON] пред'явила позов до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним з моменту укладення згаданого вище кредитного договору, який ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27.05.2014р. об'єднано в одне провадження із позовом банку про стягнення заборгованості. В обґрунтування свого позову покликається на те, що укладений договір, який по своїй суті є договором про надання споживчого кредиту, не відповідає вимогам чинного законодавства України, які застосовуються до такого роду правочинів. Так, зокрема, в кредитному договорі відсутній розрахунок сукупної вартості кредиту з урахуванням всіх витрат, а загальна сума кредиту відрізняється від тієї, що фігурує в п. 1.2.2 кредитного договору. Крім цього, в договорі належним чином не визначена дата надання кредиту. Також, момент сплати коштів в погашення кредиту та відсотків за користування ним, поставлений в залежність від дій самого банку, а не клієнта. З іншого боку, в кредитному договорі жодним чином не регламентовано строку списання коштів відповідачем. Поряд з цим, перелік випадків, коли у банку виникає право на дострокове стягнення кредитних коштів не відповідає вимогам ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, в договорі міститься несправедлива умова, яка надає банку право змінювати розмір плати за користування кредитом, та крім цього, несправедлива умова, яка передбачає здійснення плати споживачем на користь банку за дії, які останній вчиняє на власну користь, у тому числі, за управління зобов'язанням. Звертає увагу і на ту обставину, що за умовами договору позичальнику забороняється не надавати поруку по відношенню до інших юридичних та фізичних осіб, а також не пізніше дати укладення договору застави застрахувати предмет застави. Такі умови також вважає несправедливими, оскільки укладення договору щодо забезпечення виконання зобов'язань позичальника та укладення договору страхування у названій банком компанії не вимагається чинним законодавством, в витрати за таким договором прямо не передбачені у складі сукупної вартості кредиту. Крім того, банком обрано найбільш невигідний для позичальника метод розрахунку відсотків за кредитним договором. Так, за умовами договору, для обрахунку відсотків обрано метод «факт/360», за наявності якого розмір відсотків за один день користування кредитом становить 52,778 доларів США, тоді за методом обрахунку відсотків «факт/факт», такий розмір становитиме 52,055 доларів США. При попередньому обговоренні істотних умов, така інформація банком надана не була. Вважає, що всі ці обставини в сукупності підтверджують, що відповідач свідомо, всупереч встановленим вимогам чинного законодавства на час укладення кредитного договору ввів позичальника в оману стосовно обсягу його договірних зобов'язань. З іншого боку, положення кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам чинного законодавства, мають істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків його учасників, а тому, сам кредитний договір підлягає визнанню недійсним. В судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» згідно належної довіреності від 12.09.2014р. Міроха Х.Р. позовні вимоги банку підтримала. Дала пояснення, аналогічні наведеним в позові та просить його задовольнити. Проти обґрунтованості позову [PERSON] заперечила. Розрахунок сукупної вартості кредиту встановлений додатком № 1 до договору містить всю необхідну інформацію, передбачену ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». В п. 1.2.2 договору передбачено порядок та спосіб погашення кредиту, і математичні розрахунки підтверджують той факт, що дана умова договору відповідає графіку погашення кредиту. Із зміною схеми погашення кредиту, що мало місце 10.02.2009р. у спосіб укладення між сторонами додаткової угоди № 2, був встановлений новий графік погашення кредиту, що є невід'ємною частиною договору та відповідає вимогам закону. Дата надання кредиту також в договорі зазначена чітко, а саме 03.03.2008р., тобто дата укладення договору. Крім того, кредит вважається повернутим в разі зарахування грошових коштів, спрямованих на погашення кредиту, нарахованих за користування кредитом процентів, можливих штрафних санкцій, що визначені цим договором на рахунок банку, зазначений в договорі. Доказів того, що банк відмовляв у зарахуванні коштів в якості погашення кредитних зобов'язань позичальником не надані, що спростовує мотиви позову про те, що момент сплати коштів в погашення кредиту та відсотків за користування ним, поставлений в залежність від дій самого банку, а не клієнта. Також вважає, що кредитний договір відповідає нормам ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». За приписами цієї норми, банк має право на дострокове стягнення кредитних коштів у разі істотного порушення умов договору. Поняття істотного порушення, як підстава для дострокового стягнення, є оціночним, а порушення умов самого договору, безперечно є істотним порушенням в розумінні ч. 10 ст. 11 Закону. Також, договором не передбачено обов'язку позичальника сплатити на користь банку кошти за дії, які останній вчиняє на власну користь, і тому таку позицію вважає голослівною. На останок, просить врахувати, що позивач, поставивши свій підпис, підтвердив факт що всі умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими, а перед його підписанням, отримав інформаційний лист про умови кредитування, в тому числі, щодо порядку нарахування процентів. Всі ці обставини в сукупності спростовують мотиви позову про несправедливі умови кредитного договору, і тому, в задоволенні такого позову просить відмовити. Крім того, просить відмовити в задоволенні такого позову навіть з тієї підстави, що поданий він після спливу загального строку позовної давності. Примірник договору отримано позивачем 03.03.2008р. і саме з цієї дати слід обраховувати трьохрічний строк позовної давності, який станом на дату подання позовної заяви сплив без поважних причин. При цьому, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2011р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», не підлягає до застосування. Трьохрічний строк позовної давності з моменту набрання чинності цим законом обраховується виключно для позовів про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача зобов'язана довести особа, яка діяла під впливом обману, тобто [PERSON] таких доказів до матеріалів справи не долучила. Представник відповідача [PERSON] згідно належної довіреності від 17.10.2013р. вимоги позову своєї довірительки підтримала в повному обсязі з наведених в ньому мотивів, просить такий позов задовольнити та визнати кредитний договір недійсним. Оскільки задоволення її позову виключає можливість задоволення позову банку про стягнення заборгованості, його просить залишити без задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріли справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає до задоволення в повному обсязі, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.03.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11308409000 на загальну суму 86 318 доларів США із сплатою за користування кредитними коштами 13,40 % річних з кінцевим терміном повернення кредитних кредиту 02.03.2018р. (а.с.6-10). В подальшому, до кредитного договору укладена додаткова угода № 2 від 10.02.2009р. щодо зміни схеми погашення кредиту шляхом повернення коштів відповідно з графіком погашення (а.с.11 зв. - 12) та додаткова угода № 3 від 02.09.2009р. щодо зміни графіку погашення (а.с.12 зв.) Ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 628 ЦК України регламентує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що позивач належним чином виконав умови кредитного договору, чого представник відповідача не оспорює і що додатково підтверджуються копією виписки по рахунку від 10.04.2013р. (а.с.22), в якій відображено факт перерахування позичальнику кредитних коштів, обумовлених договором. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначено в п. 1.2.2 договору, позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1310 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Як вбачається з матеріалів справи, що також не спростовано представником відповідача, [PERSON] не належним чином виконує обов'язок по поверненню коштів. Відповідно до п. 8.1 договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором та/або кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу. Сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті. Згідно розрахунку заборгованості, який прийнятий судом як такий що зроблений фахово у відповідності до умов договору (а.с.136-145), станом на 28.05.2014р. заборгованість за кредитним договором становить 33 826,73 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату проведення розрахунку еквівалентно 397 503,04 грн., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 22 081,46 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 11 745,27 доларів США та заборгованість по пені за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 28 367,63 грн. Оскільки позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування ним та пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання, суд знаходить підставним позов банку про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 33 826,73 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату та час ухвалення рішення становить 438 081,39 грн. та пені за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 28 367,63 грн., а всього - в розмірі 466 449,02 грн. Тому, даним рішенням цей позов задовольняється в повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, підстави для відмови в його задоволенні наступні. Як вірно вказує представник відповідача [PERSON], за правилами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту, серед іншого, повинен зазначатись детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Разом з тим, як також вірно вказує представник банку, така вимога закону відображена в п. 1.2.2 договору, де зокрема зазначено, що сукупна вартість кредиту визначається «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (а.с.13-15), який є додатком № 1 до договору. Такий графік розрахований на дату підписання договору та у випадку виникнення будь-яких змін, за ініціативою сторони та/або сторін, та/або на підставі законодавства України та/або умов договору, Графік може бути змінений шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди. На виконання таких умов кредитного договору, після укладення додаткової угоди № 2 від 10.02.2009р. щодо зміни схеми погашення кредиту та додаткової угоди № 3 від 02.09.2009р. щодо зміни графіку погашення, сторонами було підписано додаток № 1/1 до кредитного договору, яка по суті є зміненим графіком. У такий спосіб, після внесення змін до договору, сторони одночасно погодили новий графік здійснення платежів, і тому, в цій частині умови кредитного договору відповідають вимогам закону та не можуть бути визнані недійсними. При цьому, як перший, так і змінений в подальшому графік містить в собі вичерпний запас інформації щодо вартості кредиту, а тому, доводи представника відповідача про протилежне є голослівними. Крім цього, п. 1.2.1 передбачено, що надання кредиту здійснюється 03.03.2008р. Факт виконання такої умови договору підтверджується згаданою вище випискою по рахунку (а.с.22), і тому, в цій частині кредитний договір відповідає вимогам п. 3 абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону. Доказів того, що банк відмовився зарахувати кошти, сплачені позичальником в рахунок погашення кредиту, представник останньої не представив, а тому, нема підстав для висновку, що п. 1.2.3 кредитного договору порушує права позичальника та по відношенню до нього є несправедливим. Поряд з цим, немає підстав для висновку, що кредитний договір не відповідає вимогам ч. 10 ст. 11 Закону. Якщо приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено право кредитора на дострокове повернення кредиту та відсотків за користування ним, то норми згаданого вище Закону лише встановлюють порядок та умови реалізації такого права. Пунктом 4 цієї частини статті передбачено, що реалізація права вимагати дострокового повернення коштів може мати місце і внаслідок інших, істотних порушень умов кредитного договору. Випадки виникнення права на дострокову вимогу повернення коштів та відсотків за користування ними, які передбачені в розділі 12 кредитного договору, по своїй суті наділяють кредитодавця таким правом виключно у разі істотних порушень умов кредитного договору з боку позичальника. Порушення умов кредитного договору безперечно є істотним порушенням, і тому така умова, знову ж таки несправедливою по відношенню до відповідача вважатись не може. Інші випадки дострокового повернення коштів вимогам закону відповідають. Мотиви позову про право банку змінювати розмір плати за користування кредитом щомісячно взагалі не відповідають дійсності. Пунктом 1.3.1 кредитного договору, на який міститься посилання в позові, передбачено право банку змінювати лише розмір процентної ставки, а не плати за користування кредитом. Таке право банку відповідає вимогам п. 3 ч. 5 ст. 11 Закону, а тому умова договору не може вважатись несправедливою. Аналогічно, ні кредитним договором, ні додатковими до нього угодами не передбачено жодних платежів, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які останній вчиняє на власну користь. Крім цього, відсутні порушення і п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону, відповідно до якого несправедливими є умови, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Види забезпечення позову наведені в ч. 1 ст. 546 ЦК України. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті такий перелік не є вичерпним та крім цього, може встановлюватись також і договором. Заборона позичальнику надавати поруку по відношенню до інших юридичних та фізичних осіб, про що йдеться в п. 4.5 договору, по своїй суті, є одним із способів забезпечення виконання грошового зобов'язання, за наявності якого у кредитора виникає впевненість у виконанні боржником своїх обов'язків. Несправедливою така умова договору, по відношенню до п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону вважатись не може. Більше того, як випливає зі змісту цієї статті, не може вважатись несправедливою умова договору, коли укладення іншого договору вимагається законодавством або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Згаданий вище графік платежів, в якому відображено сукупну вартість кредиту, передбачає витрати за договором страхування, і тому такі мотиви позиву є голослівними. Також, не є несправедливими умови договору про визначення методу обрахунку відсотків «факт/360», відповідно до якого відсотки вираховуються виходячи з фактичної кількості днів у місяці, а кількість днів у році беруть умовно 360. За змістом ч. 2 ст. 18 Закону, яку на думку [PERSON] порушує даний пункт договору, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Істотним в даному випадку слід розуміти таке порушення, яке не будь-як, а явно, суттєво погіршує правовий стан споживача. Обраховані позивачем відсотки за методом «факт/факт» по відношенню до відсотків, обрахованих за методом «факт/360», враховуючи незначну їх різницю, не може вважатись порушенням принципу добросовісності, за наявності якого існує суттєвий дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Враховуючи встановлені судом обставини, умови кредитного договору, на які посилається представник відповідача [PERSON] не можуть вважатись несправедливими. Всі вони відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Інших порушень цього закону судом не встановлено, а отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним. Факт вчинення правочину під впливом обману в справі яка розглядається також відсутній. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. В противагу таким висновкам ВСУ, а також всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, представник відповідача [PERSON] таких доказів суду не представила. Тому, як вірно зазначає представник банку, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2011р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», не підлягає застосуванню. Трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання кредитного договору недійсним є пропущений. Проте, саме за безпідставністю, а не за наслідками спливу загального строку позовної давності, вимоги [PERSON] судом залишаються без задоволення. На останок, суд вважає за необхідне звернути увагу на положення п. 10.13 кредитного договору, згідно з якими підписанням даного договору позичальник свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів. Поставивши свій підпис, [PERSON] особисто підтвердила, що ознайомлена зі всіма істотними умовами договору. Тим самим, з такими умовами вона погодилась, визнала їх та підтвердила відсутність будь-яких претензій до сторони банку. Такі обставини свідчать про обізнаність боржника зі всіма умовами договору. Як встановлено судом, всі ці умови відповідають вимогам закону, а тому правові підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні. При цьому, задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3654 грн., сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (а.с.2, 145). На підставі наведеного та

Outcome: approved