Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач подав до суду позовну заяву про визнання [PERSON] , [INFO] , втратившою права користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого, пояснила, що після розірвання шлюбу із сином позивача її колишній чоловік затостовував до неї насильство у зв`язку з чим, вона переїхала із дітьми до [ADDRESS] у будинок [ADDRESS] . Крім того у лютому - березні 2016 року вона перебувала із її молодшим сином [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства, на реабілітаційному будинку лікуванні у КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» , а також з 16.03.2016 року знаходилася разом із сином на лікуванні у м. Одеса у Чорноморському центрі слуху і мови «Мединкус», що підтверджується проїзними документами та консультаційним листком від 16.03.2016 року. На даний час вона проживає в м. Костопіль. Іншого житла вона не має. Враховуючи, що у відповідача були поважні причини не проживання в спірному житлі, а також відсутністю в позивача належних документів, що підтверджують її право власності на будинок, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача за безпідставністю позовних вимог. Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року №572/622/16-ц було залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач згідно заяви позов підтримав повністю, просив задовольнити. Представник позивача згідно заяви позов підтримав повністю, просив задовольнити. Третя особа Селишенська сільська рада Рівненської області позовні вимоги визнала, просила задовольнити. Третя особа Сарненська районна державна адміністрація Рівненської області згідно заяви заперечила проти задоволення позовних вимог. Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений у відповідності до ст.ст. 128-130 ЦПК України, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Згідно виписки з по господарської книги №30 за 2011-2015 роки особовий рахунок -0904-1 будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.05.2018 року житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] - 1/4 частка, [PERSON] - 1/4 частка; [PERSON] - 1/4 частка, [PERSON] - 1/4 частка. Згідно рішення Сарненського районного суду Рівненської області №572/3519/13-ц від 13.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки Селишенської сільської ради №3958 від 03.11.2015 року, виданій [PERSON] , її колишня невістка [PERSON] не проживає в с [ADDRESS] Сарненського району Рівненської області. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї №3954 від 03.11.2015 року колишня невістка [PERSON] - [PERSON] , та внуки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою по [ADDRESS] не проживаю з січня 2013 року. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] №5177 від 02.05.2018 року по [ADDRESS] було виявлено, що колишня невістка та внуки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за даною адресою не проживають з січня 2013 року. Згідно довідки №590/04-04 від 09.09.2015 року [PERSON] навчається в 3-в класі муніципального бюджетного загальноосвітнього закладу «Петровська школа №2». Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 09.04.2013 року [PERSON] , 2012 року народження, призначена державна соціальна допомога з 24.01.2013 року по 10.05.2013 року. Відповідно до корінця медичного висновку №640 від 26.09.2013 року [PERSON] , [INFO] , визнаний дитиною-інвалідом. Згідно висновку про звернення [PERSON] від 07.01.2016 року встановлено, що 05.01.2016 року до Сарненського відділу поліції надійшла письмова заява від [PERSON] , 1975 року народження, жительки [ADDRESS] , про те, що її колишній чоловік [PERSON] ,1981 року народження, та колишня свекруха [PERSON] , 1957 року народження, не впускають її в будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Постановою слідчого СВ Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області від 28 листопада 2014 року було закрито кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України - ухилення від сплати аліментів. Згідно повідомлення УПСЗН Сарненської РДА Рівненської області від 15.06.2017 року №01/5-03-2167 [PERSON] державна соціальна допомога дітям-інвалідам до 18 років була припинена з 01.06.2017 року з відсутністю її за місцем проживання. Довідкою від 16.03.2016 року підтверджено факт лікування [PERSON] , 2012 року народження, в Чорноморському центру слуху і мовлення «Мединкус». Судом також досліджені проїзні документи №952615, №952616, №952617, №952614, №952619, №952618. Згідно картки призначень дитині, яка перебуває на реабілітаційному лікуванні в КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» [PERSON] перебував на лікуванні з 12.02.2016 року по 04.03.2016 року. Згідно довідки Сарненського районного відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області від 10.10.2017 року №8365 [PERSON] не отримує аліменти від [PERSON] згідно виконавчого листа №572/5238/13-ц від 23.01.2014 року. Відповідно до статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 391 Цивільного кодексу України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача [PERSON] - власника спірного житла в розумінні частини четвертої статті 156, частини другої статті 64 ЖК Української РСР та частини другої статті 3 СК України, оскільки вона не проживає разом з позивачем, не веде з нею спільного господарства та не пов`язана спільним побутом. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є наймачем житла та має право, як і власник, користуватися спірним житловим приміщенням. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, необхідно визнати [PERSON] такою, що втратила права користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 71, 72, 156 ЖК України, ст.3 СК України

Outcome: approved