Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вона з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2008 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]; -причинами розпаду сімї є те, що відповідач не піклується про сімю та матеріально її не забезпечує; їх шлюб не виконує свого призначення, на неодноразові прохання змінити своє ставлення відповідач не реагує, а тому вона вважає, що їх спільне життя є недоцільним та неможливим; -неповнолітні діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає; -на даний час вона ніде не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку; -відповідач працює сезонним робітником, має мінливий, але регулярний дохід, інших утриманців не має, а тому має можливість сплачувати аліменти, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1000грн., щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дружини у розмірі по 1000 грн., щомісячно, до досягнення донькою [PERSON], [INFO], 3-х річного віку. В судове засідання позивач не зявилася, надавши до суду заяву /а.с.27/, згідно якої свій позов підтримала, просила його задовольнити та просила розглянути справу у її відсутність; проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи був неодноразово повідомлений належним чином /а.с.14-15,19-20,29-30/, у тому числі шляхом оголошення в газеті «Новини Закарпаття» №58-59 (4523-4524) від 28 травня 2016 року /а.с.24/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. 25 липня 2016 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.6/, свідоцтвами про народження дітей /а.с.7-8/ та довідкою виконкому Доробратівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області від 06.06.2016 року /а.с.28/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач не піклується про сімю та матеріально її не забезпечує; їх шлюб не виконує свого призначення, на неодноразові прохання змінити своє ставлення відповідач не реагує, а тому вона вважає, що їх спільне життя є недоцільним та неможливим. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, позивач примиритися з відповідачем не бажає, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам позивача. Спора про спільно нажите майно та місце проживання неповнолітніх дітей сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Позивач у своєму позові вказує, що відповідач є сезонним робітником, має мінливий, але регулярний дохід, інших утриманців не має, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надала. Про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів відповідач взагалі не вказала, не надала суду жодних доказів цих обставин. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для їх нормального утримання і виховання, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій суму з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1травня - 1531 гривня; -жодних доказів про обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, позивач суду не надала, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 1400грн. на двох дітей, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.84 СК України: дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України: аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі вищевстановлених обставин, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] не надав суду ніяких доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свою позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі на своє утримання до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Разом з цим суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 500грн., щомісячно. Згідно квитанції /а.с.2/ позивач при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 551грн.20коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати в цій частині підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial