Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку та належними до нього господарськими будівлями. У фактичне управління та володіння майном вступила його матір, [PERSON], яка проживала разом з батьком на день його смерті, але документи на прийняття спадщини остання не оформила. [INFO] року померла матір позивача [PERSON]. Відповідно до заповіту від 18.05.2006 року, [PERSON] все належне їй майно заповідала [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] по равної долі. [PERSON] у встановлений законом строк відмовилася від прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріальної контори, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, за відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 38/01-14 від 09.02.2016 року, житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS], був зареєстрований Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації 10 лютого 1990 року на праві особистої власності за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Ужгородської районної Ради народних депутатів Закарпатської області 10 жовтня 1989 року згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської районної Ради народних депутатів Закарпатської області від 22 вересня 1989 року за №136, про що зроблено запис №366 у реєстровій книзі №3 житлових будинків по селу Мала Добронь Ужгородського району Закарпатської області. З свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 14.06.1990 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 10. З довідки Малодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області вбачається, що на день смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON], малолітні діти [PERSON] та [PERSON]. З відповіді Ужгородської районної державної нотаріальної контори та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що за померлим [INFO] року [PERSON], спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, в управління спадковим майном вступила [PERSON] та є такою, що прийняла спадщину. [PERSON] набула право власності на житловий будинок на законних підставах. За життя вона не здійснила відчуження житлового будинку іншим особам і, станом на день її смерті була власником даного житлового будинку, тому вона ввійшла в спадкову масу, на яку відкрилась спадщина в день її смерті. За вимогами ЦК УРСР, який був чинним до 2004 року, тобто визначав підстави і порядок набуття права власності на час смерті [PERSON], - момент виникнення права власності не пов'язувався з реєстрацією права власності. Відповідно до витягу із рішення Малодобронської сільської ради від 24 квітня 1997 року, [PERSON], мешканці [ADDRESS], передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2500 га. З свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 19.03.2013 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис № 6. З довідки Малодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області вбачається, що на день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані: син [PERSON], онуки [PERSON] та [PERSON]. Із заповіту від 18 травня 2006 року вбачається, що [PERSON], все належне їй майно на день смерті заповідала [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] р.н.в равних долях. 27.01.2015 року [PERSON] надала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на користь брата [PERSON], що підтверджується відповідною заявою. З постанови державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.12.2015 року вбачається, що відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. З відповіді Ужгородської районної державної нотаріальної контори та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що за померлою 15.03.2013 року [PERSON] заведена спадкова справа №234/2015 за заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] 04.12.2015 року. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Даних про інших спадкоємців, які б прийняли спадщину чи які б претендували на спадщину після смерті [PERSON], або претендували на право власності на даний житловий будинок з інших підстав, не виявлено. Згідно ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини чи відмови у прийнятті спадщини спадкоємцями по заповіту, право спадкування отримують особи, визначені в статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. ст. 1261-1265 ЦК України визначено черги спадкоємців за законом, і до першої черги віднесено онуків (ст.1265). Статтею 1268, 1269 ЦКУ визначено два види прийняття спадщини: спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину; спадкоємець, який не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяців (ст. 1270). З аналізу доказів і вказаних норм закону, що регулюють дані правовідносини, слід вважати встановленим, що на день смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй домоволодіння. Позивач як син померлої і спадкоємець першої черги, вказаний у заповіті , і такий , що постійно проживав зі спадкодавцем, вважається таким, що спадщину прийняв. Таким чином, всю спадщину після померлої [PERSON] прийняв позивач. Тому є підстави для визнання за ним права власності на вказане домоволодіння з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved