Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2 листопада 2013 року, від якого спільних дітей не мають; -вона вважає, що причиною розірвання шлюбу є те, що у них різні погляди на сімейне життя та обо`язки; -сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ними; -вони стали зовсім чужими людьми; -подружні відносини між ними на даний час припинені, спільне господарство вони не ведуть; -за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинення відносин, які залишилися існувати лише формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, звернулася до суду з позовом та просила: розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне - « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву /а.с.20/, згідно якої позов підтримала, на розірванні шлюбу наполягала, просила розглянути справу у її відсутність та просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином - особисто /а.с.21/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 2 листопада 2013 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого спільних дітей не мають, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.9/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач вважає, що причиною розірвання шлюбу є те, що у них різні погляди на сімейне життя та обо`язки. Крім того, у своєму позові позивач посилається на те, що: -вони стали зовсім чужими людьми; -подружні відносини між ними на даний час припинені, спільне господарство вони не ведуть; -за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинення відносин, які залишилися існувати лише формально, подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідач відзиву на позов до суду не надав, тобто не надав суду ніяких доказів того, що їх з позивачем спільне життя та збереження шлюбу можливе, а розірвання шлюбу буде суперечити його інтересам, що має істотне значення. З огляду на встановлене суд дійшов висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо, позивач на примирення категорично не згідна, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам позивача. Спора про спільно нажите майно сторони не заявляють.

Outcome: approved