Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про стягнення заборгованості за договірним зобов'язанням на суму 30 500,32 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 06.11.2013р. року між банком та [PERSON]. укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 500 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Зміна кредитного ліміту може відбуватись за рішенням банку, який може прийняти таке рішення в будь-який момент. Поставивши свій підпис у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір. Відповідач, приєднавшись до договору погодився зі всіма його умовами, а банк в свою чергу, видав їй обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. Однак, остання обов'язку щодо повернення коштів не виконує, внаслідок чого станом на 12.10.2016р. загальний розмір заборгованості становить 30 500,32 грн., з яких 2499,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22 871,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. - штраф (фіксована ставка), 1428,59 грн. - штраф (процентна складова). Дану суму боргу просить стягнути в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, скерував до суду заяву, в якій справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Законний представник відповідача [PERSON]. - [PERSON], яку рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.02.2015р. призначено опікуном над недієздатною [PERSON]. в судове засідання не з'явилась повторно, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільних справ № 463/2606/14-ц, № 463/6883/14-ц, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З оглянутої в судовому засіданні копії заяви клієнта від 06.11.2013р. (а.с.5) вбачається, що відповідач, ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку із встановленням плати за користування кредитним коштами в розмірі 2,5 % в місяць (а.с.6). Відповідно до заяви відповідача та Умов та правил надання банківських послуг, позивач видав відповідачу кредитну картку з обумовленим лімітом кредитних коштів, а відтак, слід вважати встановленим, що позивач виконав свої зобов'язання за договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON]. не належним чином виконує зобов'язання по кредитному договору відповідно до графіку погашення кредиту. Згідно розрахунку заборгованості, який в частині обрахунку заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов договору та тарифного пакету (а.с.3-4), станом на 12.10.2016р. розмір заборгованості за тілом кредиту становить 2499,95 грн., з яких розмір поточної заборгованості за тілом кредиту - 1996,88 грн., розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту - 503,07 грн. Розмір заборгованості за відсотками - 22 871,78 грн. Враховуючи відсутність доказів про виконання відповідачем грошового зобов'язання із сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, вказані вимоги судом визнають обґрунтованими. Що стосується вимоги про стягнення штрафних санкцій, а саме 3200 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 1428,59 грн. штрафу (процентна складова), в її задоволенні належить відмовити. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини випливають із договору приєднання, укладеного у відповідності до вимог ст. 634 ЦК України. Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, за правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Системний аналіз положень ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України вказує на те, що заборгованість за кредитним договором складається з двох обов'язкових та двох додаткових складових. До перших належить тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, а до других, які стягуються лише у випадку порушення грошового зобов'язання, належить грошова сума, обрахована відповідно до ст. 625 ЦК України та неустойка. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання - ст. 549 ЦК України. Положення про стягнення обрахованих позивачем штрафних санкцій, які за своєю юридичною природою є неустойкою передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.8-31). За правилами ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У подібній, проте не аналогічній цивільній справі № 6-240цс14 Верховний Суд України в своїй постанові від 11.02.2015р. вказав, що Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписувались, не є складовою укладеного між сторонами договору. Згідно ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, оскільки умови укладеного між сторонами договору про стягнення штрафних санкцій, які відповідачем не підписувались в силу вимог ч. 2 ст. 547 ЦК України є нікчемними, підстави для стягнення з відповідача 3 200 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 1428,59 грн. штрафу (процентна складова) відсутні і тому, в цій частині позов слід залишити без задоволення. Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Виключення умови про стягнення неустойки, яка по суті є відповідальністю відповідача за порушення грошового зобов'язання у кредитних правовідносинах, де останній вважається слабшою ланкою, свідчить про наявність обґрунтованого припущення, що без такої умови договір був би укладений. Сам кредитний договір, який укладався за правилами ст. 634 ЦК України відповідає вимогам ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, письмова форма є додержаною і тому, обґрунтованими є лише вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами. Однак, незважаючи на обґрунтованість вказаних вимог в загальному, такі в кінцевому підлягають до задоволення частково. Згідно матеріалів цивільної справи № 463/2606/14-ц, після укладення між банком і [PERSON]. кредитного договору, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.10.2014р. (а.с.33 цивільної справи № 463/2606/14-ц) останню визнано недієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 463/2606/14-ц, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10.10.2014р. про визнання [PERSON]. недієздатною за правилами ст. ст. 68, 69, 70 ч. 5, 222, 223 ЦПК України набрало законної сили 21.10.2014р. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Як вбачається з матеріалів цивільної справи 463/6883/14-ц (а.с.26 цивільної справи 463/6883/14-ц), за поданням органу опіки та піклування рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.02.2015р. над недієздатною [PERSON]. призначено опікуна - її маму [PERSON] Згідно правил, визначених ст. ст. 68, 69, 70 ч. ч. 3, 5, 222, 223 ЦПК України, вказане рішення набрало законної сили 17.02.2015р. Чинним ЦК України не передбачено механізму і порядку притягнення до цивільно-правової відповідальності боржника у договірному зобов'язанні, який після підписання правочину, що породив грошове зобов'язання, визнаний судом недієздатним. Так само, не передбачено підстав договірної відповідальності опікуна за таким правочином. Положення ч. 4 ст. 41, ст. 1184 ЦК України вказують лише на відповідальність опікуна за шкоду, яка заподіяна недієздатною особою в деліктному правовідношенні. За правилами ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Згідно пп. 97.4.4 п. 97.4 ст. 97 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент визнання [PERSON]. недієздатною, особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань стосовно недієздатної особи є особи, які уповноважені здійснювати розпорядження майном такої особи. Згідно ч. 3 ст. 41, ч. 3 ст. 67 ЦК України, правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. За ч. 1 ст. 72 ЦК України, опікун зобов'язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Норми ст. 68 ЦК України визначають види правочинів, які не може вчиняти опікун. Норми ст. 71 ЦК України - правочини, які вчиняються з дозволу органу опіки та піклування. Системний аналіз положень ст. ст. 41, 67, 68, 71, 72 ЦК України дає підстави для висновку, що в контексті пп. 97.4.4 п. 97.4 ст. 97 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань недієздатної особи є її опікун. Відповідно до п. 99.3 ст. 99 Податкового кодексу України теж в редакції, чинній на момент визнання [PERSON]. недієздатною, виконання грошових зобов'язань фізичної особи, яка визнана судом недієздатною, здійснюється її опікуном за рахунок майна такої фізичної особи у порядку, встановленому цим Кодексом. Опікун недієздатної особи виконує грошові зобов'язання, що виникли на день визнання її недієздатною за рахунок майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом, такої фізичної особи. За змістом даної статті, виконання опікуном грошового зобов'язання недієздатної особи є по факту обов'язком вчинити певну дію, яка не вважається цивільно-правовою відповідальністю опікуна перед кредитором за порушення боржником, в подальшому визнаного недієздатним, грошового зобов'язання. У справі яка розглядається, за правилами ч. 1 ст. 40 ЦК України [PERSON]. визнана недієздатною з 21.10.2014р. Згідно розрахунку позивача (а.с.3), заборгованість за тілом кредиту станом на 21.10.2014р. становила 2499,95 грн. Заборгованість за відсотками станом 03.10.2014р. - 1680,48 грн. За умовами договору (а.с.6), плата за користування кредитними коштами становила 2,5 % в місяць, яка нараховувалась на суму заборгованості з розрахунку 360 днів в році та після спливу пільгового періоду - 55 днів. Зарахування пільгового періоду застосовується при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Згідно розрахунку, після зняття кредитних коштів з платіжної картки, що мало місце 26.12.2013р. заборгованість до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості погашеною не була. Жодних дій в подальшому, спрямованих на погашення цієї заборгованості станом на 12.10.2016р. також вчинено не було, за виключенням одного платежу в сумі 50 грн., вчиненого 27.01.2014р. Відповідно до вимог ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. За правилами п. 1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.8-31), мінімальний обов'язковий платіж розраховується як сума овердрафта та щомісячного платежу, який включає в себе нараховані до сплати проценти і частину заборгованості за кредитом. Враховуючи умови договору про черговість сплати заборгованості, платіж в сумі 50 грн., вчинений 27.01.2014р. зарахований в якості погашення відсотків за користування кредитними коштами, що відповідає даним про розмір заборгованості за тілом кредиту, який відображено в розрахунку. Так, 27.01.2014р. заборгованість за тілом кредиту становила 2324,96 грн. Станом на 31.01.2014р. такий розмір зменшився на 65,93 грн., однак на суму 65,93 грн. паралельно збільшився розмір простроченої заборгованості. З огляду на місячну процентну ставку, розмір відсотків за один день користування кредитом становив 0,083 % від суми заборгованості з розрахунку 360 днів в році (2,5 * 12 = 30 % - річна відсоткова ставка; 30 % : 360 днів = 0,083 %, або 2,5 % : 30 = 0,083 %). Виходячи з розміру заборгованості за тілом кредиту - 2499,95 грн., плата за один день користування кредитним коштами становить 2,07 грн. (2499,95 * 0,083 % = 2,07 грн./день). Відтак, станом на 20.10.2014р. включно, загальний розмір заборгованості за відсотками становить 1715,67 грн. (2,07 * 17 днів /період з 03.10.2014р. по 20.10.2014р./ = 35,19 грн.; 1680,48 /заборгованість станом на 03.10.2014р./ + 35,19 = 1715,67 грн.). Та обставина, що 01.09.2014р, згідно розрахунку позивача змінилась процентна ставка не спростовує висновків суду про формулу наведеного вище розрахунку відсотків, оскільки кредитні кошти в сумі 2499,95 грн. використані відповідачем в той час, коли умови договору передбачали відсоткову ставку на рівні 2,5 % в місяць. Враховуючи, що обов'язок з повернення коштів за грошовим зобов'язанням особи, яку визнано недієздатною виконує її опікун за рахунок майна цієї особи, а розмір такої відповідальності для опікуна визначається станом на дату визнання особи недієздатною, до примусового стягнення підлягає заборгованість в загальному розмірі 4 215,62 грн. (2499,95 + 1715,67 = 4215,62). Інша частина заборгованості у виді відсотків за користування кредитними коштами за період з 21.10.2014р. по 12.10.2016р., відповідно до пп. «д» пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України в редакції, чинній на момент визнання відповідача недієздатною, вважається безнадійною заборгованістю. Акти цивільного законодавства не передбачають підстав для стягнення безнадійної заборгованості як з недієздатної особи, так і з її опікуна. Тому, вимогу про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 21.10.2014р. по 12.10.2016р. слід залишити без задоволення. Із вказаними висновками суду про необхідність стягнення заборгованості, яка існувала станом на момент визнання відповідача недієздатною повністю узгоджується норми ст. 607 ЦК України, якою визначено, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 529 ЦК України, кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За умовами укладеного між сторонами договору (а.с.6), відповідач зобов'язалась повертати кредитні кошти частинами в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше суми заборгованості. Особа, визнана судом недієздатною вважається такою, що не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Відповідно, така особа звільняється від обов'язку виконання грошового зобов'язання, яке за умовами укладеного договору повинно відбуватись частинами. В такій ситуації, за правилами ст. 607 ЦК України зобов'язання вважається припиненим. Однак, в контексті ст. ст. 40 ч. 1, 529, 607, 1050 ч. 2, 1054 ЦК України, припинення зобов'язання у зв'язку з неможливістю його виконання і яке за умовами договору підлягало виконанню частинами припиняє його дію на майбутнє та не звільняє від обов'язку повернути кошти, що існував до моменту виникнення обставин, з якими закон пов'язує неможливість виконання зобов'язання. Обов'язок щодо повернення коштів, який виник до визнання особи недієздатної зберігається, але його виконання за рахунок майна цієї особи, відповідно до п. 99.3 ст. 99 Податкового кодексу України, здійснює опікун. За таких обставин позов підлягає до задоволення частково із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, яка існувала станом на 20.10.2014р. включно та відсотків за користування кредитним коштами, які теж обраховані станом на 20.10.2014р. включно, що в загальному розмірі становить 4 215,62 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути судовий збір в розмірі 1378 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.37). Цивільною дієздатністю фізичної особи, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦК України, є здатність фізичної особи своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун - ч. ч. 2, 3 ЦК України. За змістом ст. 39 ЦПК України, права, свободи та інтереси недієздатних фізичних осіб захищає в суді опікун. Враховуючи наведені вище обставини справи та часткове задоволення позову, з метою уникнення будь-яких неточностей під час здійснення виконавчих дій, виходячи з приписів пп. 97.4.4 п. 97.4 ст. 97, п. 99.3 ст. 99 Податкового кодексу України та у відповідності до вимог ст. 217 ЦПК України слід визначити порядок виконання даного рішення суду шляхом стягнення вказаної суми заборгованості та судового збору з [PERSON] за рахунок майна, належного [PERSON]. на яке згідно із законом може бути звернуто стягнення і при цьому, з дотриманням порядку, визначеного законом щодо розпорядження майном недієздатної особи. При цьому, задовольняючи позовні вимоги частково та визначаючи порядок виконання рішення суду у спосіб стягнення, судом серед іншого враховано, що чинним ЦК України не передбачено підстав для стягнення з опікуна заборгованості за договірним зобов'язанням згідно правочину, підписаного фізичною особою до визнання такої особи недієздатною, внаслідок чого виключається можливість задоволення вимог банку у спосіб пред'явлення окремого позову до опікуна. З іншої сторони, чинним ЦК України також не передбачено такого способу захисту як покладення на одну особу обов'язку здійснити повернення коштів за договірним зобов'язанням іншої особи за рахунок майна цієї іншої особи, внаслідок чого виключає можливість задоволення вимог банку у спосіб пред'явлення окремого позову до опікуна про зобов'язання до вчинення дій. Відповідальність недієздатної особи, що виникла за договірним зобов'язанням до визнання цієї особи недієздатної зберігається за такою особою, а виконання цього грошового зобов'язання за рахунок майна недієздатної особи здійснює опікун. На підставі наведеного та

Outcome: partial