Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач ПАТ «Український Бізнес Банк» звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 39559,10 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між ПАТ «Український Бізнес Банк» та [PERSON] кредитного договору №КЭКСФ/1010608.1 від 29.03.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 31500,00 гривень на споживчі цілі, строком погашення не пізніше 28.03.2016 року, зі сплатою за користування кредитом процентної ставки - 20% річних та щомісячної комісійної винагороди у розмірі 724,50 гривень. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, відсотків та комісії по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та його представник, повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача та його представника, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.03.2013 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №КЭКСФ/1010608.1, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі на загальну суму 31500,00 гривень, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 28.03.2016 року включно, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с.6-11). Згідно п.1.5 кредитного договору №КЭКСФ/1010608.1 від 29.03.2013 року плата за користування кредитом складається з: процентів за користування кредитом, що встановлюється у розмірі 20,00 % річних, проценти нараховуються за кожний календарний день за методом «факт/факт», тобто для розрахунку використовуються фактична кількість днів у році; щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 724,50 гривень. Відповідно до п.3.1 кредитного договору №КЭКСФ/1010608.1 від 29.03.2013 року позичальник зобов'язався в процесі користування кредитом дотримуватись принципів кредитування: строковості, зворотності, платності; при погашенні заборгованості за даним договором дотримуватися графіка погашення, приведеного у Додатку №1, що є невід'ємною частиною договору (а.с.12). На підставі п.3.3 кредитного договору №КЭКСФ/1010608.1 від 29.03.2013 року у разі виникнення простроченої заборгованості позичальник сплачує банку 40,00 відсотків річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості від дати виникнення такої заборгованості до дати її погашення. Згідно п.5.1 кредитного договору №КЭКСФ/1010608.1 від 29.03.2013 року у разі невиконання або невчасного виконання зобов'язань, зазначених у п.3.4 договору вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості за даним договором. Відповідно до п.5.2 кредитного договору №КЭКСФ/1010608.1 від 29.03.2013 року банк має право вимагати від позичальника дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісії, сплати неустойок і збитків у випадку, зокрема, непогашення позичальником комісії та/або процентів та/або щомісячного внеску по кредиту згідно графіка протягом двох місяців. У зв'язку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору №КЭКСФ/1010608.1 від 29.03.2013 року, позивачем було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Так, позивач направив [PERSON] претензію від 22.08.2013 року про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.17, 18). Зазначена претензія підлягала виконанню протягом 7 календарних днів з дня її одержання, але до моменту подання позову до суду вона не виконана і відповідні суми позивачу не сплачені. Таким чином, [PERSON] вимоги кредитного договору №КЭКСФ/1010608.1 від 29.03.2013 року, не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому не сплачує. Станом на 13.12.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №КЭКСФ/1010608.1 від 29.03.2013 року в сумі 39559,10 гривень, а саме: 29525,53 гривень - заборгованість за сумою кредиту, 2866,07 гривень - заборгованість за відсотками, 2757,50 гривень - заборгованість за комісією, 4410,00 гривень - сума штрафу. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору позивач ПАТ «Український Бізнес Банк» надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору №КЭКСФ/1010608.1 від 29.03.2013 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, комісії та відсотків по ньому, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках, комісії та нарахованого штрафу відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved