Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом та просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість у сумі 12 110, 71 грн., а також судовий збір 243, 60 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 липня 2007 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір № б/н, на підставі якого остання отримала кредит в розмірі 4 250, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Однак відповідачка зобов'язання по кредитному договору не виконала, в зв'язку з чим станом на 31 липня 2014 року в неї виникла заборгованість, яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 4 035, 68 грн; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 912, 00 грн; - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 3 697, 30 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4 587, 16 грн., яка була задоволена судовим наказом Фрунзівського районного суду Одеської області від 29 серпня 2008 року та стягнута з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 11 057, 82 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн; - штраф (процентна складова) - 552, 89 грн. Отже сума до стягнення з відповідачки [PERSON] становить 12 110, 71 грн. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідачка заборгованість за кредитним договором, а також судовий збір. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що строк позовної давності стосовно звернення до суду з приводу стягнення заборгованості з [PERSON] не минув, адже згідно виписки по рахунку, відповідачка внесла останній платіж 02 березня 2012 року в розмірі 212 гривень. Згідно виписки по особовому рахунку [NUMBER], ці кошти були внесені самостійно банком на рахунок відповідачки, зазначені гроші були отримані в результаті реалізації DVD програвача, який банк відібрав у відповідачки. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала заперечення в якому вказала, що строк кредитування витік 31 липня 2009 року, оскільки цей день був останнім днем дії пластикової банківської карти. Починаючи з 31 липня 2009 року між позивачем та нею не існує законної підстави виникнення будь-яких нових зобов'язань по кредиту. При вирішенні спору просить застосувати позовну давність. Також зазначила, що стару картку по необережності загубила, а нову картку банк їй не видавав. Крім того вказала, що ніякого DVD програвача банк в неї не відбирав, вперше взагалі про це чує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено судом, 31 липня 2007 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір № б/н, на підставі якого остання отримала кредит в розмірі 4 250, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Однак відповідачка зобов'язання по кредитному договору не виконала, в зв'язку з чим станом на 31 липня 2014 року в неї виникла заборгованість, яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 4 035, 68 грн; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 912, 00 грн; - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 3 697, 30 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4 587, 16 грн., яка була задоволена судовим наказом Фрунзівського районного суду Одеської області від 29 серпня 2008 року та стягнута з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 11 057, 82 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн; - штраф (процентна складова) - 552, 89 грн. Отже сума до стягнення з відповідачка [PERSON] становить 12 110, 71 грн. Розмір заборгованості за кредитним договором позивачем документально доведений та відповідачем належними доказами не спростований. Відповідно до 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом є обґрунтованими. Проте, в ході судового розгляду встановлено, що до суду з позовом позивач звернувся за межами строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює тривалість загальної позовної давності у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Судом встановлено, що договір був укладений сторонами 31 липня 2007 року відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту шляхом відкриття карткового рахунку, випуском та видачею платіжної картки. Згідно пункту 9.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. Відповідно до заяви позичальника, яка є невід'ємною частиною договору, строк дії картки встановлено 12 місяців. За приписами п. 9.4 Умов у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по карті і його непогашення клієнтом протягом 6 місяців, картка закривається, подальше відновлення дії картки можливе лише після повного погашення заборгованості клієнтом. Згідно наданої позивачем виписки по рахунку позивача останній платіж за договором відповідач здійснила 29 вересня 2008 року. З того часу залишок заборгованості по рахунку перевищив встановлений платіжний ліміт по карті. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк дії картки, наданій відповідачу, сплив 31 липня 2009 року. Відповідно до висновку правової позиції Верховного Суду України, викладеного у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, правила користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Банк не надав суду належних та допустимих доказів того, що [PERSON] було видано нову картку після спливу дії старої. Таким чином, строк дії кредитного договору між сторонами припинений 31 липня 2009 року (останній день місяця дії кредитної картки) та саме з цього моменту має відраховуватись трирічний строк позовної давності. Що ж стосується доводів представника позивача щодо сплати 212 гривень, які були внесені банком самостійно 02 березня 2012 року на рахунок відповідача (номер картки) [NUMBER], то суд не може їх належним чином оцінити, оскільки суду не надано жодних належних та допустимих доказів, щодо того чи взагалі вилучався DVD програвач у відповідачки в рахунок боргу та яким чином і коли банк реалізовував вказаний програвач. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про повернення суми боргу 03 вересня 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності, поважних причин пропуску строку звернення із позовом до суду не навів та відповідних доказів не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed