Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього 49 679,45 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 24.06.2019 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №АМ/141136, відповідно до умов якого було застраховано майнові інтереси власника транспортного засобу Volkswagen (д.р.н. [NUMBER] ). 12 лютого 2020 року в м. Київ, на перехресті вул. Полярної та вул. Сім`ї Кульженків, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen (д.р.н. [NUMBER] ) та автомобіля Nissan (д.р.н [NUMBER] ), під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 07.08.2020, по справі №756/7136/20, відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 147 679,45 грн, відповідно до платіжного доручення №41587 від 17.03.2020 року. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» за полісом №АК/8927730. У відповідь на заяву позивача ПрАТ «СК «Провідна» в порядку суброгації здійснила виплату ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у розмірі 98 000,00 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача суму у розмірі 49 679,45 грн., що становить різницю між розміром завданих збитків та виплаченим страховим відшкодуванням за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11.08.2021 року справу скеровано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та не подав заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2019 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №АМ/141136, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Volkswagen (д.р.н. [NUMBER] ). 12 лютого 2020 року в м. Київ, на перехресті вул. Полярної та вул. Сім`ї Кульженків, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen (д.р.н. [NUMBER] ) та автомобіля Nissan (д.р.н [NUMBER] ), під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 07.08.2020, по справі №756/7136/20, відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 147 679,45 грн, відповідно до платіжного доручення №41587 від 17.03.2020 року. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» за полісом №АК/8927730. У відповідь на заяву позивача ПрАТ «СК «Провідна» в порядку суброгації здійснила виплату ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у розмірі 98 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, до позивача перейшло право вимоги на отримання від винної особи - відповідача компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Volkswagen (д.р.н. [NUMBER] ). . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved