Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -відповідач [PERSON] - є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]; -шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Хустського районного суду від 12 серпня 2012 року; -після розірвання шлюбу дитина проживає з нею та знаходяться на її утриманні та вихованні; -1 лютого 2014 року вона уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на «[PERSON]»; -рішенням Хустського районного суду від 19 грудня 2011 року відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі 600грн. щомісячно, починаючи з 7 листопада 2011 року до досягнення дитиною повноліття; -відповідач ніколи про свою дитину не дбав, не піклувався і не проявляв батьківської турботи, не спілкується з дитиною, не намагається до сьогоднішнього дня налагодити зв'язок з дитиною, взагалі не цікавився його розвитком та не дбає про його матеріальне становище; -всі питання щодо виховання дитини вона вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача; -дитина не знає відповідача як свого батька, не має до нього родинних почуттів; -згідно довідки про несплату аліментів, виданої відділом ДВС Хустського РУЮ, станом на 1 липня 2017 року заборгованість по аліментним платежам за відповідачем становить 33100грн.; -вона вважає, що дії відповідача свідчать про його ухилення від виконання батьківських обов'язків, що підтверджує відсутністю серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків щодо свого неповнолітнього сина, звернулася до суду з позовом та просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні 20 лютого 2018 року позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали. Позивач [PERSON] пояснила, що, коли вони з відповідачем розлучилися, то дитині було 1,5 роки. На теперішній час дитині 7 років, він називає батьком її другого чоловіка - [PERSON]. Про те, що в нього є інший батько, дитина взагалі не знає. В судове засідання 1 серпня 2018 року позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву /а.с.74/, згідно якої просила закінчити розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11 квітня 2018 року позов не визнав, пояснив, що: -після розлучення в 2012 році з позивачем - в 2013 році він поїхав на заробітки до Росії, де біля трьох років проживав в цивільному шлюбі з іншою жінкою; -весь цей час додому він не приїжджав; -4 місяця він лежав після отриманої травми; -дійсно у нього є заборгованість по аліментам, оскільки гроші, які він заробив, він передав своїй сестрі на операцію; -практично постійно він знаходиться на заробітках за кордоном, але бажає брати участь у вихованні свого неповнолітнього сина, тому позов не визнає. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 20 лютого 2018 року позов не визнала. В судове засідання 1 серпня 2018 року відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву /а.с.75/, згідно якої просила закінчити розгляд справи у її відсутність та у відсутність відповідача та просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не надано доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Представник 3-ої особи - Служби у справах дітей Хустської районної державної адміністрації в судовому засіданні 20 лютого 2018 року позов підтримала, надала до суду висновок органу опіки та піклування Хустської райдержадміністрації про можливість позбавлення батьківських прав відповідача. В судове засідання 1 серпня 2018 року представник 3-ої особи не з'явилася, надавши до суду заяву /а.с.73/, згідно якої просила закінчити розгляд справи у її відсутність. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 20 лютого 2018 року пояснила, що являється сусідкою позивача. Їй відомо, що відповідач постійно знаходиться на заробітках за межами України, а коли буває вдома, то свою дитину ніколи не відвідує, життям дитини не цікавиться, ніхто з родини відповідача до дитини не приходить. Вона неодноразово бачила відповідача у стані алкогольного сп'яніння. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 20 лютого 2018 року пояснив, що являється чоловіком позивача [PERSON]. За 5 років їх спільного проживання з позивачем він відповідача жодного разу не бачив. Відповідач до дитини ніколи не приходить, не одягає дитину, не надає коштів на її утримання. Він зазначив, що наразі він повністю утримує неповнолітню дитину - [PERSON], виховує його, водить до школи, на спортивні секції, оплачує відпочинок дитини на морі, купує дитині одяг та інші необхідні речі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставини суд проводить судове засідання 1 серпня 2018 року у відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу. Суд, вислухавши думки позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника 3-ої особи, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»: виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.150 СК України: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено наступне: Відповідач [PERSON] - є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], а позивач [PERSON] - є його матір'ю, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.6/. Рішенням Хустського районного суду від 20 серпня 2012 року шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було розірвано /а.с.7/. Рішенням Хустського районного суду від 19 грудня 2011 року вирішено: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 600грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 7 листопада 2011 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.8/. Відповідач [PERSON] аліменти на утримання свого неповнолітнього сина не сплачує і станом на 1 липня 2017 року має заборгованість по аліментним платежам у розмірі 33100грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, виданим Хустським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області /а.с.10/. 1 лютого 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Прізвище позивача після державної реєстрації шлюбу змінилося з «[PERSON]» на «[PERSON]» /а.с.9/. Згідно довідки №1274 від 1 серпня 2017 року: позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], має склад сім'ї: [PERSON], [INFO], - чоловік, [PERSON], [INFO], - син /а.с.11/. Орган опіки та піклування Хустської райдержадміністрації в своєму висновку від 13грудня 2017 року /а.с.33-35/ вказав, що: -на момент обстеження умов проживання дитини з'ясовано, що відповідач знаходиться на заробітках за межами України, зі своїм сином не спілкується, не намагається налагодити з ним зв'язки і взагалі не цікавиться його розвитком та не дбає про його матеріальне забезпечення; -позивач [PERSON] та її чоловік - [PERSON] створили належні умови для розвитку дитини: у [PERSON] є своя дитяча кімната, одяг по сезону та віку, іграшки, шкільне приладдя, запаси продуктів харчування. Мати піклується про розвиток дитини, його навчання та підготовку до самостійного життя, спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, створила умови для отримання дитиною освіти; -[PERSON] виховує малолітню дитину - [PERSON], як свою рідну дитину, проявляє батьківську любов та піклування, виявляє інтерес до його внутрішнього світу, у них склалися довірливі та дружні взаємовідносини, дитина ставиться до нього як до рідного батька, так як [PERSON] виховує його змалечку. До свого рідного батька дитина ставиться байдуже, не відчуває його батьківську любов, не впізнає його; -[PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що свідчить про його ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків; -3 жовтня 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини членами комісії було прийнято рішення надати [PERSON] термін 2 місяця для того, щоб сплатити заборгованість по аліментам, що [PERSON] зроблено не було /станом на 1 грудня 2017 року заборгованість по аліментам складає 35000грн./; -враховуючи всі обставини, Орган опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина - [PERSON], що не суперечить інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Згідно з ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини: дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд вважає, що в судовому засіданні встановлені факти та досліджені докази, що свідчать, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що відповідач [PERSON] не надав суду жодного доказу своїх заперечень проти позову, а його слова про те, що «він бажає брати участь у вихованні свого малолітнього сина» спростовуються ним же самим його твердженням про те, що «практично постійно він знаходиться на заробітках за межами України», а також спростовуються відсутністю з його боку будь-яких дій, спрямованих на зустрічі з сином. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню свого малолітнього сина - [PERSON], байдуже ставиться до нього, до його виховання, розвитку та до його стану здоров'я, а тому, для захисту прав та інтересів малолітньої дитини його слід позбавити батьківських прав. Згідно квитанцій №3261418354 від 14 серпня 2017 року /а.с.17/ - позивач при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 640грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved