Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач ПАТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], просить ухвалити рішення, яким вилучити у [PERSON], або в інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль FIAT DOBLO, 2009 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) ZFA22300005717176, реєстраційний № [NUMBER] та передати його ПАТ «Ідея Банк»; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 910.71394 від 18.06.2010р., укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] в розмірі 24\~165,43 грн., яка складається з основного боргу в сумі 0,0 грн., простроченого боргу в сумі 19299,77 грн., прострочених процентів в сумі 4501,74 грн., строкових процентів в сумі 363,92 грн. звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль FIAT DOBLO, 2009 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) ZFA22300005717176, реєстраційний № [NUMBER] шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною, не нижче ринкової, визначеної незалежним субєктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» всі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/ їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які повязані з продажем автомобіля, тощо). Також просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.06.2010р. між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 910.71394, згідно якого останній отримав кредит в сумі 93229 грн. на купівлю транспортного засобу FIAT DOBLO, 2009 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) ZFA22300005717176, реєстраційний № [NUMBER]. На момент укладення кредитного договору, сторонами узгоджено проценту ставку, яка становила 23,99 % річних, та кінцевий строк користування кредитними коштами 18.06.2015р. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором, між сторонами укладено договір застави від 18.06.2010р., предметом якого є вищевказаний автомобіль та крім цього, також в якості забезпечення виконання зобовязання між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки від 11.02.2015 року, відповідно до якого остання взяла на себе зобовязання перед позивачем відповідати солідарно в межах суми 50,0 гривень за зобовязаннями позичальника, які виникають з кредитного договору. Позивач взяті на себе зобовязання виконав повністю та видав позичальнику обумовлену кредитним договором суму коштів, однак останній свої зобовязання з повернення коштів виконує неналежним чином. Станом на 14.08.2015р. заборгованість за кредитним договором становить 24\~165,43 грн., яка складається з основного боргу в сумі 0,0 грн., простроченого боргу в сумі 19299,77 грн., прострочених процентів в сумі 4501,74 грн., строкових процентів в сумі 363,92 грн. Дану суму просить стягнути в примусовому порядку у спосіб звернення стягнення на предмет застави, а також у спосіб солідарного стягнення з двох відповідачів суми боргу в розмірі 50 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заявою до суду справу просить слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON], а також її повноважний представник згідно належної довіреності від 06.08.2015р. [PERSON] в судове засідання також не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від останнього надійшла до суду заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через засоби масової інформації загальнодержавного значення. Причин неявки суду не повідомив. З врахуванням зібраних у справі доказів суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 18.06.2010р. між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 910.71394, згідно якого останній отримав кредит в сумі 93229 грн. на купівлю транспортного засобу FIAT DOBLO, 2009 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) ZFA22300005717176, реєстраційний № [NUMBER]. На момент укладення кредитного договору, сторонами узгоджено проценту ставку, яка становила 23,99 % річних, та кінцевий строк користування кредитним коштами 18.06.2015р. (а.с.13-14). В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором, між сторонами укладено договір застави від 18.06.2010р., предметом якого є вищевказаний автомобіль (а.с.18-19) та крім цього, також в якості забезпечення виконання зобовязання між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки від 11.02.2015 року, відповідно до якого остання взяла на себе зобовязання перед позивачем відповідати солідарно в межах суми 50,0 гривень за зобовязаннями позичальника, які виникають з кредитного договору (а.с.12). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що позивачем належно виконано умови кредитного договору та видано відповідачу грошові кошти обумовлені договором, що стверджується копіями меморіальних ордерів про перерахунок коштів згідно умов договору (а.с.17, 23). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 Параграфу 4 кредитного договору, позичальник зобовязаний протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів в терміни та сумах, визначених у графіку щомісячних платежів (а.с.15-16). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Аналогічний обовязок позичальника закріплено ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зобовязання за кредитним договором виконує не належним чином. Згідно розрахунку заборгованості, який перевірено та прийнято судом як такий, що зроблений фахово відповідно до умов договору (а.с.24), станом на 14.08.2015р. заборгованість за кредитним договором становить 24\~165,43 грн., яка складається з основного боргу в сумі 0,0 грн., простроченого боргу в сумі 19299,77 грн., прострочених процентів в сумі 4501,74 грн., строкових процентів в сумі 363,92 грн. Відповідно до змісту п. п. 1, 2 Параграфу 5 договору застави, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором та/або цим договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю. При цьому, як передбачено п. 1 Параграфу 3 договору застави, цим договором заставодавець уповноважив заставодержателя вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з ТЗ, у разі настання будь-якої з обставин передбачених п. 1 Параграфу 5 договору, а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень обставин, які стали підставою вилучення предмету застави. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами 1 та 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Верховний Суд України на підставі аналізу вказаних норм закону під час розгляду цивільної справи № 6-10цс13 сформулював правову позицію від 06.03.2013р., згідно з якою розяснив, що норми чинного законодавства дозволяють позивачу на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. З огляду на той факт, що позивач вправі задовольнити власну вимогу у спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу третій особі-покупцю, вилучивши попередньо предмет застави у заставодавця або іншої особи, що передбачено договором та не заборонено законом, враховуючи те, що станом на дату ухвалення рішення заборгованість за кредитним договором не погашена, суд знаходить позовні вимоги про вилучення та звернення стягнення на предмет застави обґрунтованими, такими, що відповідають нормам закону та ухвалює рішення про їх задоволення. Разом з тим, підлягає задоволенню вимога про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 грн. Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із п. п. 1, 4 договору поруки, поручитель зобовязується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобовязань, передбачених кредитним договором № 910.71394 від 18.06.2010р. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником всіх зобовязань в сумі 50 грн. Верховний Суд України розглянувши цивільну справу № 6-1080цс15 в своїй постанові від 03.02.2016р. зазначив, що стягнення заборгованості за основним зобовязанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобовязання і не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Таким чином, суд приходить до висновку, що у звязку з невиконанням зобовязань за договором кредиту та враховуючи умови договору поруки, заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 грн. слід стягнути з відповідачів. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в загальному розмірі 1638 грн., сплата яких підтверджується відповідними квитанціями (а.с.5а, 43, 61) і які складаються із судового збору, сплаченого за предявлення позову в розмірі 1218 грн. та 420 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Оскільки з відповідача [PERSON], солідарно з іншим відповідачем даним судовим рішенням стягнуто заборгованість в розмірі 50 грн., що становить 0,21 % від ціни позову, яка визначена на рівні 24\~165,43 грн., з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» слід стягнути судовий збір в розмірі 2,56 грн. (1218 * 0,21 % = 2,56). Враховуючи, що судові витрати в розмірі 420 грн. понесені позивачем для виклику відповідача [PERSON], їх слід стягнути лише з останнього. Відтак, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1635,44 грн. судових витрат, з відповідача [PERSON] 2,56 грн. судового збору. Відповідно до розяснень, наданих в п. 17 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зменшення розміру судового збору здійснюється і в разі одночасного (в один і той же день) подання до суду позовної заяви і заяви про забезпечення позову, у тому числі при об'єднанні їх в один процесуальний документ. У справі яка розглядається предявивши одночасно із позовом заяву про його забезпечення (а.с.29-31) позивач оплатив судовий збір окремо як за подання позовної заяви в розмірі 1218 грн., так і за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 609 грн. (а.с.32). Враховуючи розяснення ВССУ, сплата судового збору в розмірі 609 грн. є переплатою, яку згідно норм ЦПК України не передбачено стягувати з відповідачів і яка за правилами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню позивачу безпосередньо з бюджету. На підставі наведеного та

Outcome: approved