Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому розірвати договір довічного утримання від 26.07.2004 року недійсним посилаючись на те, що вона 1928 року народження, являється інвалідом 3-ї групи, у неї відсутня ліва рука з дитинства. У зв'язку з поганим станом здоров'я, самопочуття, похилим віком, вона домовилася зі своєю племінницею [PERSON], щоб вона за нею доглядала, забезпечувала продуктами харчування, одягом, надавала необхідну допомогу. З цією метою між ними 26.07.2004 року було укладено договір довічного утримання, після чого відповідач перевезла свої старі меблі, пообіцяла і сама переїхати жити, однак цього не зробила. Відповідач приїздила не більше як раз на місяць, продукти харчування не привозила, земельну ділянку не обробляла, ліки в аптеці не купувала та залишала її без допомоги тривалий час. Комунальні платежі сплачували сусіди та знайомі за її проханням, останнім часом [PERSON] взагалі не приходить, за нею доглядають сусіди, волонтери, носять їй їжу, обробляють земельну ділянку, допомагають вести господарство. З приводу чого вона змушена була звернутися за допомогою до служби по обслуговуванню інвалідів та пристарілих людей, де отримувала допомогу. У судовому засіданні позивач та представник підтримали позовні вимоги, про обставини справи пояснили, як зазначено, вище. Позивач не бажає в подальшому продовжувати договір, оскільки відповідач ніяким чином їй не допомагає, не відвідує та не утримує її, а також посилалась на те, що вона вимушена була звернутись за допомогою в територіальний центр соціального обслуговування і через невиконання умов договору відповідачем, їй допомагають сторонні особи. Позивач просила повернули їй право власності на житловий будинок у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору довічного утримання. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначивши, що їй не зрозуміло, яку форму захисту порушеного права обрано позивачем. Оскільки між сторонами родинні відносини, то відповідач не збирала документальне підтвердження виконання умов договору, просила застосувати строк повної давності, оскільки з моменту укладення договору минуло три роки. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Матеріалами справи встановлено, що 26 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання, згідно якому [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], а [PERSON] взяла на себе зобов'язання по догляду та забезпеченню [PERSON] Зокрема, відповідно до пунктів 4, 5 відповідач зобов'язалася довічно повністю утримувати позивача, забезчувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами у розмірі 185,00грн. на місяць (а.с.12-13). Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання [PERSON] послалася на те, що відповідач не виконує взагалі взяті за договором на себе зобов'язання, не здійснює за нею догляд, не здійснює оплату комунальних послуг, не допомагає по господарству та ін.. У силу вимог ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором незалежно від його вини. Умовами договору (п.6) також визначено, що він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник має виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання та звичаїв ділового обороту. Згідно з положеннями ст. ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України). Отже, з урахуванням підстав позову, саме відповідач зобов'язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що нею не здійснено. Зокрема, не подано відповідних доказів про належне виконання взятих за договором на себе зобов'язань в частині створення [PERSON] умов по її догляду, тобто умов для задоволення її потреб та нормальної життєдіяльності. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що вони ніколи [PERSON] не бачили вдома у [PERSON], яка являється людиною похилого віку, без руки, потребує постійного догляду і цей догляд вони їй надають кожен по мірі необхідності. Будинок та земельна ділянка позивача знаходяться у занедбаному стані, вони готовлять їжу, обробляють земельну ділянку, допомагають по господарству. Водночас, вказані позивачкою обставини і надані останньою письмові докази, а також показання свідків доводять факт невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання. Зокрема, відповідачка не здійснює оплату комунальних послуг, що підтверджується копіями квитанцій, наданих позивачем (а.с.20-27, 34-35), з акту депутата Русько-Лозівської сільської ради, складеного 24.12.2013 року у присутності восьми свідків, вбачається, що будинок [PERSON] знаходиться у занедбаному стані, холодний (а.с.14-15). До того ж, 13 грудня 2013 року між [PERSON] та територіальним центром соціального обслуговування Дергачівської РДА укладено договір про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг одинокого громадянина з ІІІ групою рухової активності, який діяв до 19.02.2014 року (а.с.30-31). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати, які документально підтверджені, у відповідності до статті 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: approved