Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість в розмірі 32 007,74 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 14.12.2012 року між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н,згідно вимог якої, відповідач отримав кредит у розмірі 14 635,29 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості. Однак, [PERSON] порушує вимоги Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 08.05.2018 року до суду надійшов відзив на позову заяву, в якій [PERSON] просить у позові відмовити, посилаючись на таке. Комунарським районним судом м. Запоріжжя розглядалась цивільна справа № 333/7407/15-ц і встановлено, що 27.02.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було підписано заяву про відкриття карткового рахунку у банку та приєднання до умов і правил надання банківських послуг. Таким чином, на думку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» між сторонами було укладено кредитний договір від 08.06.2007 року № SAMDN40000014201327. На підставі вказаної заяви [PERSON] було оформлено кредитну картку «Універсальна» з терміном дії кредитного ліміту, що збігається з терміном дії картки - 06/2011. В графі заяви «кредитний ліміт у сумі» проставлено цифрами «6 000,0», в графі зави «базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору» - 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Саме непогашена сума в повному обсязі заборгованості по кредитній картці стала підставою для укладання в 2012 році між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] Генеральної угоди від 14.12.2012 № б/н про реструктуризацію заборгованості на суму 14 635 грн. 29 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Дата кінцевого погашення заборгованості за кредитним договором № SAMDN40000014201327 - 31.12.2015. Під час розгляду цивільної справи № 333/7407/15-ц було проведено судово-технічну та судово-хімічну експертизи, під час проведення яких експертами було встановлено зміну первісного змісту заяви в графі «кредитний ліміт у сумі», а саме: сума 2 500,00 грн. була змінена шляхом виправлень на суму 6 000,00 грн.; також шляхом виправлень була змінена дата відкриття рахунку. В даному позові ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість на загальну суму 32 007 грн. 74 коп., яка виникла в результаті підписання Генеральної угоди від 14.12.2012 року б/н про реструктуризацію заборгованості за кредитною карткою «Універсальна», тобто кредитним договором від 08.06.2007 року № SAMDN40000014201327. До позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано розрахунок заборгованості за договором від 14.12.2012 року № б/н станом на 15.03.2018 року. У відповідності до вказаного розрахунку останній платіж для погашення кредитної заборгованості здійснено 03.02.2015 року. Отже, строк дії кредитної картки закінчився в червні 2011 року, однак, [PERSON] своїми діями щодо укладення Генеральної угоди від 14.12.2012 № б/н та сплати заборгованості переривала перебіг позовної давності в межах, яких банк мав право завернутись за захистом своїх порушених прав щодо стягнення кредитної заборгованості. Таким чином, враховуючи висновки експертиз щодо виправлення первинної суми кредитного ліміту, банком надані неналежні та недопустимі докази щодо суми заборгованості в розмірі 14 635 грн. 29 коп. за Генеральною угодою від 14.12.2012 року № б/н. Розмір щомісячних платежів в сумі 530 грн. 07 коп., визначених в п. 2.1 Генеральної угоди для погашення заборгованості за кредитним договором від 08.06.2007 № SAMDN40000014201327 є сумнівним. При цьому, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом 23.03.2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності, відлік якого починається з останнього дня місця дії картки (06/2011), з врахуванням того, що Генеральну угоду від 14.12.2012 року № б/н про реструктуризацію заборгованості неможливо вважати пролонгацією кредитного договору від 08.06.2007 року № SAMDN40000014201327. 23.05.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 14.12.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 14 635 грн. 29 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, маючи невиконані кредитні зобов'язання, за якими нею неодноразово були порушені строки та порядок погашення заборгованості за власним бажанням звернулась до банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору, тому було погоджено підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та списання частини заборгованості за вказаними договорами. Банком надані докази, які підтверджують правомірність укладення Генеральної угоди - розрахунки заборгованості, Генеральна угода, копія паспорту відповідача. Також, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заперечує пропуск строку позовної давності, так як 14.12.2012 року клієнтом підписана Генеральна угода по кредитному договору, згідно якої клієнт ознайомлений і згоден з наявністю кредитної заборгованості, що є перериванням строків позовної давності. Згідно тексту Генеральної угоди, підписаної сторонами строк виконання зобов'язання встановлено до 31.12.2015 року. Діями про визнання боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, що свідчить про наявність боргу, в тому числі, повідомлення боржника на адресу кредитора, яким відповідач підтверджує наявність у неї заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акту звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість. Клієнтом проводилось погашення заборгованості, що також підтверджує визнання наявності заборгованості. Тобто, терміни позовної давності неодноразово переривалися, позивач звернувся до суду з позовом 22.03.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Крім того, [PERSON] при розгляді цивільної справи № 333/7407/15-ц не довела факт порушення її прав при укладенні Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 14.12.2012 року, тому їй у було відмовлено у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача Пархоменко Є.О. позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на заперечення, зазначені у відзиві на позовну заяву. Вважає, що посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності є помилковим, так як строк неодноразово було перервано діями [PERSON], а саме: укладенням Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, внесення чергових щомісячних платежів, передбачених зазначеною угодою, звернення відповідача до суду із позовом про визнання Генеральної угоди недійсною. Крім того, представник позивача дійсно вказав, що останній раз [PERSON] вносила грошові кошти відповідно до умов Генеральної угоди 03.02.2015 року, але банк не пропустив строк позовної давності враховуючи дату звернення до суду і дату дії Генеральної угоди. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, вважала, що банком не доведено доказів перерахування коштів, зазначених в п. 1.1.2 Генеральної угоди на рахунок [PERSON], так як з цього приводу відсутні будь-які платіжні документи. Посилалася на обставини, викладені у відзиві, просила повністю відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши оригінал Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 14.12.2012 року, а також інші письмові докази, дійшов до такого. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.12.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, згідно умов якої, банк надав позичальнику кредит у розмірі 14 635,29 гривень. Кредит був наданий на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 18% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (а.с. 5-29). Відповідно до п. 1.1.1 Генеральної угоди, зменшено розмір заборгованості [PERSON], виниклої за час надання [PERSON] кредиту, а саме: проценти - на 1 103,55 гривень, комісію - на 300,31 грн., пеню на 0,00 грн., штраф на 777,89 грн. (а.с. 5). Заборгованість за кредитним договором № SAMDN40000014201327 з 14.12.2012 року (з дати укладання Генеральної угоди) складає - 15 521,29 гривень, кінцевий строк погашення 31.12.2015 р. Розділом 2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості сторони обумовили, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 14 635 грн. 29 коп. на строк 36 місяців з 14.12.2012 року по 31.12.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 14 635,29 грн. в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в зазначені в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти в сумі 530 грн. 97 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших видатків у відповідності до Умов та правил. Відповідно до п. 1.5 Генеральної угоди, її підписання не є рішення Банку про анулювання заборгованості [PERSON] На підставі п.1.1.5.32 вказаних Умов при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш, ніж на 30 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Пунктом 2.1.1.12.6 Умов і правил надання банківських послуг за користуванням кредитом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 зазначених Умов у випадку виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов'язання, відповідач сплачує банку пеню, яка розраховується як: пеня = базова процента ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. одноразово. Пеня нараховується у день нарахування процентів по кредиту. Згідно п. 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Судом встановлено, що [PERSON] вимоги Генеральної угоди № б/н від 14.12.2012 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 15.03.2018 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 32007 грн. 74 коп., а саме: 9197,78 гривень - заборгованість за кредитом; 6141,90 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14 786,31 грн. - заборгованість за пенею, 1881,75 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з руху коштів по особовому рахунку відповідача, [PERSON] активно користувалась кредитною карткою, періодично як знімала кошти, так і вносила платежі на погашення заборгованості. Останній раз відповідач сплачувала грошові кошти на погашення заборгованості, тобто здійснила черговий щомісячний платіж - 03.02.2015 року у розмірі 298 грн. Заперечення відповідача та її представника щодо відсутності підстав стягувати заборгованість по Генеральній угоді, так як у банка відсутні платіжні документи, що свідчать про перерахування на рахунок [PERSON] зазначених в цій Угоді грошових коштів, суд не приймає до уваги, так як Генеральна угода підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору. На момент укладення договору [PERSON] не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково його виконувала. Зазначену Угоду укладено з метою створення сприятливих умов для виконання зобов'язань за кредитним договором від 08.06.2007 року № SAMDN40000014201327. Крім того, 21.03.2018 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсною угоди та визнання права на відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 грн., яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20.06.2018 року вказане рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя залишено без змін і воно набуло законної сили 20.06.2018 року. Тобто, вказаним рішенням суд не знайшов підстав для визнання Генеральної угоди, укладено 14.12.2012 року між [PERSON] і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», недійсною. Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, позивач обов'язки за умовами Генеральної угоди виконав, а [PERSON] порушує свої зобов'язання щодо повернення кредиту з процентами періодичними платежами в сумі 530 грн. 97 коп. до 31.12.2015 року включно, тому з останньої необхідно стягнути заборгованість за умовами зазначеної Угоди, але не у повному обсязі, виходячи з такого. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Оскільки Генеральна угода встановлює окремі зобов'язання [PERSON] (щомісячно сплачувати по 530 грн. 97 коп.), які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Вказана правова позиція була висловлена в постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження 14-10 цс18). Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (36 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, тобто судом даний строк буде рахуватися з 23.03.2015 року, так як позивач звернувся до суду 23.03.2018 року. Виходячи із розрахунку заборгованості (а.с. 3-4), який не був спростований відповідачем та її представником, суд вирахував суму заборгованості за кредитом в межах строків позовної давності за період з 23.03.2015 року по 31.12.2015 року шляхом вирахування сум у колонці 5 розрахунку заборгованості і вона складає: 3 912 грн. 74 коп. (8 263 грн. 30 коп. (борг по кредиту станом на 31.12.2015 р.) - 4 350 грн. 56 коп. (борг по кредиту станом на 23.03.2015 року). Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Погоджений сторонами Генеральної угоди строк кредитування - до 31.12.2015 року, тобто до цього часу банк мав право нараховувати проценти за кредитом. З розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 3-4) до суду вбачається, що позивачем проводилось нарахування процентів за межами строку дії договору, тому, на думку суду з відповідача необхідно стягнути проценти за період з 23.03.2015 року по 31.12.2015 року шляхом вирахування сум у колонці 12 розрахунку заборгованості і вона складає: 1 393 грн. 46 коп. (2 531 грн. 77 коп. (борг по процентах станом на 31.12.2015 р.) - 1 138 грн. 31 коп. (борг по процентах станом на 23.03.2015 року). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 257 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тому, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача пеню в межах строку позовної давності у розмірі 4 047 грн. 01 коп. (колонка 14 у розрахунку заборгованості: 14 786 грн. 31 коп. (борг по пені станом на 15.03.2018 року) - 10 739 грн. 30 коп. (борг по пені станом на 31.03.2017 р.). Вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] штрафу на суму 1881 грн. 75 коп. задоволенню не підлягають з огляду на таке. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, в даному випадку вони нараховані за один і то же період, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань недопустимо. Таким чином, позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» необхідно задовольнити частково та з [PERSON] необхідно стягнути заборгованість у сумі 9353 грн. 21 коп., з яких: 3912,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1393,46 грн. - заборгованість за відсотками та 4047 грн. 01 коп. - заборгованість по пені. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 1762 грн. Оскільки позов задоволено частково, а саме: на 29,22 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно в сумі 514,86 грн. (1762Х29,22/100)

Outcome: partial