Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з [PERSON] на свою користь 122998,86грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.10.2003 року [PERSON] був визнаний винним за ч. 1 ст. 115 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 13 років позбавлення волі також з нього на її користь стягнуто 41373,59грн. У червні 2012 року вона отримала від останнього 10000,00грн. За вказаний час підвищилась вартість життя, просить застосувати індекс інфляції. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. [PERSON] позов не визнав та вказав, що оскільки він знаходився в місцях позбавлення волі, не міг відшкодувати позивачу суму коштів, визначеною вироком. У червні 2012 року відшкодував [PERSON] 10000,00грн. На даний час у нього грошей немає. Вислухавши представника позивача, [PERSON], суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Судом встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 16.10.2003 року [PERSON] засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі та на користь [PERSON] з нього стягнуто 41379,59грн. (а.с. 3-7) На даний час вирок суду в частині стягнення з [PERSON] коштів на користь [PERSON] не виконаний. Тільки у червні 2012 року боржник переказав стягувачу 10000,00грн. Згідно вимогам ст..ст. 10,11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст.. 11 ЦК України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Тому судове рішення про стягнення грошових сум само по собі є зобов'язанням. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 625 ЦК України встановлено , що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві). Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов'язання. Боржник несе обов'язок відшкодовувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Розрахунок проіндексованої суми проводить позивач. [PERSON] провела розрахунок, сума якого складає 122998,86грн. З сумою розрахунку суд погоджується. (а.с. 8-9) Судовий збір складає 1229,98грн. Позивач сплатила 114,70грн. Суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір в сумі 114,70грн., а недоплачений судовий збір в сумі 1115,28грн. на користь держави.

Outcome: approved