Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

позивач ПрАТ «СК «УНІКА» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього 86 853,42 грн. суми страхового відшкодування. 08 травня 2017 року в м. Києві, по вул. Саксаганського - вул. В. Васильківська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Volvo SX70 (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував [PERSON] та автомобіля Skoda Fabia (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував [PERSON] . Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 23.06.2017, по справі №757/27240/17-п, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. 21 лютого 2017 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №030409/4600/0000149, предметом якого був транспортний засіб Volvo SX70 (д.р.н. [NUMBER] ). ПрАТ «СК «УНІКА» на підставі звіту про оцінку збитку №02-25/05 від 25.05.2017 року було складено страховий акт №00224596 на підставі якого ПрАТ «СК «УНІКА» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 186 853,42 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у АТ «СГ «ТАС» згідно полісу АК/5211696. 21 жовтня 2017 року АТ «СГ «ТАС» сплатила на користь позивача відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 86 853,42 грн суми страхового відшкодування. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Колдіною О.О. від 01 червня 2018 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 27.02.2020 р. закрито підготовче провадження. Представник позивача не з`явився в судове засідання, в матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої представник СК «Уніка» підтримує позовні вимоги. При зверненні до суду позивач просив розглядати справу у спрощеному провадженні. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем проживання. Судові повістки повернулись до суду без вручення в зв`язку з відсутністю адресата за даною адресою На підставі положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 травня 2017 року приблизно о 07:50 в м. Києві, по вул. Саксаганського - вул. В. Васильківська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Volvo SX70 (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував [PERSON] та автомобіля Skoda Fabia (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Volvo SX70 (д.р.н. [NUMBER] ). Як встановлено судом, відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 23.06.2017, по справі №757/27240/17-п, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Відповідно до матеріалів справи, на момент ДТП між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №030409/4600/0000149 від 21 лютого 2017 року, предметом якого був транспортний засіб Volvo SX70 (д.р.н. [NUMBER] ). На підставі заяви про подію, що має ознаки страхового випадку від 16.05.2017, страхового акту №00224596, звіту про оцінку збитку №02-25/05 від 25.05.2017 року, було сплачено [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 186 853,42 грн., що підтверджується платіжним дорученням №036457 від 01.09.2017. На момент ДТП діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5211696. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у АТ «СГ «ТАС». 21 жовтня 2017 року АТ «СГ «ТАС» сплатила на користь позивача відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, що не заперечується позивачем. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, до позивача перейшло право вимоги на отримання від винної особи - відповідача - компенсації матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved