Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 90000,00 гривень, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №HAXRFT11361646 від 12.03.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 12.02.2016 року має заборгованість у розмірі 136058,50 грн. яка складається з наступного: 5804,40 грн. - заборгованість за кредитом; 3,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 786,15 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 129464,24 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума. Яка була задоволена рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2010 року з [PERSON] яка склала 19259,59 грн. Заборгованість до стягнення становить 90000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі. Представник відповідача та відповідач надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності. Надали до суду відзив Вх.№30825 від 19.06.2020 року, в якому проти заперечення позовних вимог заперечували, вказали про неможливість повторного стягнення боргу, також заявили про застосування строків позовної давності. Окрім того, вказали, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження своєї позиції. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідно до Заяви позичальника №HAXRFT11361646 від 12.03.2019 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір на суму 5823,55 грн. на строк 12 місяців з 12.03.2009 року по 11.03.2010 року на придбання побутової техніки, 623,95 грн. на сплату страхового платежу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за користування кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 416,16 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 87,35 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагород, комісії в зазначені у заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач належним чином не виконував зобов`язань по кредитному договору, чином порушив умови кредитного договору, а також ст. 509, 526ЦК України. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2010 року по цивільній справі №2-12998/10 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 19259,50 грн. з яких: 5823,50 грн. - заборгованість за кредитом, 3,71 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 786,15 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 11252,78 грн. заборгованість по пені; 500 грн. штраф (фіксована частина), 893,31 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд враховує, що за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2010 року заборгованість в повному обсязі стягнуто. Відповідно до ч. 1,2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю . Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до Зави позичальника від 12.03.2009 року, кінцевий строк повернення кредиту встановлено сторонами 11.03.2010 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.12.2010 року вже стягнуто пеню, однак в іншому розмірі. Позивачем не надано доказів того, чи звертався він до суду з заявою про видачу виконавчого листа за рішенням суду від 14.12.2010 року, чи відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання, чи виконано це рішення повністю чи частково. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Таким чином початок перебігу строку давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається зі закінчення строку дії картки. Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року по справі №6-16цс15, а також постанові 19 березня 2014 року №6-14цс14. Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізував своє право на захист в судовому порядку, звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова ще в 2010 році. Тобто станом на момент винесення Рішення Дзержинським районним судом м. Харкова від 14.12.2010 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» вже стягнуло суму заборгованості та неустойки з [PERSON] , однак продовжувало нараховувати неустойку по кредитному договору. Однак строк позовної давності на неустойку сплив 11.03.2011 року (тобто через рік після закінчення строку кредитного договору). Частинами 4, 5ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості належить відмовити Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed