Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач просить встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Слобода Буринського району Сумської області, була матір`ю [PERSON] , [INFO] , що проживає в с. Слобода Буринського району Сумської області. Встановити факт належності трудової книжки колгоспника № [NUMBER] від 02 жовтня 1950 року, виданої на ім`я [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Слобода Буринського району Сумської області, та визнати за позивачем, [PERSON] , [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 2,93 га в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Свої вимоги мотивує тим, що її мати [PERSON] , [INFO] , проживала в с.Добрянське Великописарівського району Сумської області та була членом колгоспу «Росія». В послідуючому КСП «Родіна» (с.Сидорова Яруга), КСП «Добрянське», Агрофірма «Добрянське». До 15 грудня 1980 року проживала в с.Добрянське Великописарівського району Сумської області. Вважає, що вона має право на земельну частку (пай), яка належала її матері [PERSON] , як члену КСП «Росія». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та обґрунтував обставинами, викладеними у позовній заяві. Вважає, що пенсіонери колгоспу автоматично включаються до списку членів КСП для отримання паю. [PERSON] була помилково пропущена і у зв`язку з поважним віком самостійно не звернулась до Агрофірми «Добрянське», яка є правонаступником колгоспу «Росія» ТОВ «Добрянське» з заявою про включення її до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства. Позивач про можливість отримання у спадщину земельної частки (паю) після смерті матері, дізналась у 2019 році. Представник відповідача - Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області- Сіденко А.Л. позовні вимоги не визнав та посилаючись на Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначив, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай), а також вважає, що право на земельну частку (пай) мали члени КСП, а не члени колгоспу. Вважає, що доказів, які б свідчили про право спадкодавця на земельну частку (пай), позивачем не надано. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Сумській області просить справу розглядати без його участі та надав пояснення, в яких посилаючись на Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року « Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - зазначає, що сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання державного акта на право колективної власності на землю не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП. Крім того, зазначає, що отримання земельної ділянки громадянами за рахунок резервного фонду передбачено п.7 Указу Президента України та ст.25 ЗК України (а.с.107-109). У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] в с.Слобода Буринського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11). З копії трудової книжки колгоспника [NUMBER] на ім`я [PERSON] 1916 року народження, рік вступу в колгосп 1936, трудова книжка заповнена - 2 жовтня 1967 року колгосп «Росія» Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області, в якій зазначено, що [PERSON] працювала в колгоспі з 1936 року по 1947 рік за показами свідків, а з 1950 року по 1970 рік різноробочою (а.с.12). Відповідно до довідки, виданої Добрянською сільською радою Великописарівського району Сумської області, трудовой архів колгоспу «Росія», ТОВ «Добрянське» переданий до архіву Добрянської сільської ради (а.с.13). З довідки, виданої трудовим архівом при Добрянській сільській раді Великописарівського району Сумської області 28 серпня 2019 року, слідує, що [PERSON] працювала в колгоспі «Росія» з 1950 році, з 1952 року по 1966 рік, з 1967 року по 1978 рік ( а.с.14). З довідок, виданих виконкомом Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області 07 жовтня 2019 року та 09 січня 2020 року слідує, що [PERSON] була зареєстрована та проживала в с.Слобода Буринського району Сумської області разом з донькою [PERSON] , [INFO] . Заповіт від її імені сільською радою не посвідчувався ( а.с.15,18). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] в с.Добрянське Великописарівського району Сумської області. Матір`ю записана [PERSON] . Свідоцтво видано Добрянською сільською радою Великописарівського району Сумської області (а.с 16). Зміна прізвища [PERSON] на [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Слобідським с/ЗАГС Буринського району Сумської області 16 лютого 1974 року ( а.с. 17). Відповідно до погосподарської книги №3 особового рахунку 197 у книзі за 1980-1982 роки по Дорбрянській сільській раді за 1980 рік обліковується домогосподарство, в якому зареєстрована [PERSON] , [ADDRESS] . Російською мовою зазначена як « [PERSON] » (довідка від 15 січня 2020 року №02-16/211 Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області (а.с.20). Державний акт на право колективної власності на землю серії СМ №00005 виданий агрофірмі «Добрянське» Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області у тому, що вказаному власнику передається у колективну власність 2395,6 га землі в межах згідно плану. Земля передається у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Добрянської сільської Ради від 16 лютого 1995 року. До державного акта на право колективної власності на землю долучено додаток № 1 - «Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «Добрянське» Великописаірвського району», в якому зазначено - 740 чоловік ( а.с.24-35). [PERSON] - [PERSON] у списку не значиться. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) та інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] -відсутня ( а.с.64). Відповідно до довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Сумській області - відділом з питань виплати пенсій №4, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в с. Слобода Буринського району Сумської області, отримувала пенсію за віком згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення» на загальних підставах (а.с.75). Кожна особа має право в порядку, встановленому України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Ч.1 та ч.3 ст.13 ЦК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як зазверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України ). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. П.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7» Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціями» та відповідні норми ЦК УРСР. Так, паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно частини 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч.1,ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом ст.ст. 22,23 ЗК України (в редакції 1990 року, що діяла на час розпаювання земель колективної власності) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. До спадкоємців право на земельну частку ( пай ) переходить, якщо таке право належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що [PERSON] ( [PERSON] ) була членом агрофірми «Добрянське» і відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про невідкладні заходи щодо розпаювання земель, переданих у колективну власність» мала право при розпаюванні земель колективної власності агрофірми на земельну частку (пай). Докази, які б свідчили, що [PERSON] ( [PERSON] ) зверталась до підприємства про вирішення питання про надання їй земельної частки (паю) і таке питання вирішувалось підприємством або вона оскаржувала раніше прийняте рішення підприємством, відсутні. У спадкодавця відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) і підстави для визнання за ним такого права не були доведені в ході розгляду даної справи. Доказів належності [PERSON] ( [PERSON] ) на час смерті права на земельну частку (пай) у колективній власності на землю агрофірми «Добрянське» позивачем не надано. Позивач вважає, що спадщину після смерті матері, [PERSON] ( [PERSON] ), прийняла відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. До нотаріуса не зверталась, оскільки вважала, що майно, яке підлягає спадкуванню. відсутнє. Відповідно до п.п.1,6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Позивачем у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки. Позивачем не надано доказів, які б свідчили, що встановлення факту родинних відносин або належності трудової книжки породжують певні юридичні наслідки. Тому, позивач безпідставно вважає, що вона є спадкоємцем права на земельну частку пай, оскільки воно не належало померлій і не може входити до складу спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, щоу задоволенні позову необхідно відмовити за його безпідставністю.

Outcome: dismissed