Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики від 27.01.2014 р., у розмірі 29302, 85 грн. і судові витрати, мотивуючи тим, що 27.01.2014 р. р. позичив відповідачу кошти у розмірі 50000 грн. на умовах повернення боргу строком до 27.12.2014 р., у подальшому на прохання відповідача йому було продовжено кінцевий строк повернення позики до 30.04.2015 р., відповідач належним чином умови договору не виконав, позичені кошти вчасно не повернув, у добровільному порядку виконати свої зобовязання відмовляється. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, повідомлений належним чином, завчасно, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд ухвалив справу розглянути заочно у відповідності до ст.224 ЦПК України. Позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що відповідач перебуває у трудових відносинах з позивачем, працює торгівельним представником в ПП «ТВІН». 27 січня 2014 року відповідач звернувся до директора ПП «ТВІН» із заявою про надання позики у розмірі 50000,00 грн. на ремонт будинку. 27 січня 2014 року директором ПП «ТВІН» видано наказ № 10/1 про надання відповідачу безпроцентної поворотної споживчої позики на ремонт та впорядкування житла у сумі 50000,00 грн. з терміном повернення до 27.12.2014 р. 27 січня 2014 року ПП «ТВІН» та [PERSON] уклали між собою договір позики грошей, за яким позивач зобовязався надати відповідачу 50000, 00 грн. на умовах позики, відповідач в свою чергу зобовязався їх повернути шляхом внесення на розрахунковий рахунок позивача позичених коштів у строк до 27.12.2014 р. З видаткових касових ордерів від 27.01.2014 р. та від 28.01.2014 р., розписки, датованої 29.01.2014 р., написаної власноруч відповідачем, встановлено, що 27.01.2014 р. та 28.01.2014 р. [PERSON] отримав кошти у сумі 30000,00 грн. та 20000,00 грн. відповідно, в касі ПП «ТВІН». 01 жовтня 2014 року між тими ж самими сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору позики грошей від 27.01.2014 р., відповідно до якої внесено зміни до п.7 договору, зокрема, продовжено строк дії договору до 30.04.2015 р. З додаткової угоди також встановлено, що відповідач частково виконав свої зобовязання за договором, повернув частину позики, станом на момент укладення договору неповернутою залишилась сума 30302,85 грн. (п.2 додаткової угоди). Ніяких належних доказів на спростування обставин, вказаних у вище перелічених документах, або доказів на підтвердження інших обставин виникнення правовідносин між сторонами відповідач суду не подав. Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах , у листах, телеграмах , якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини , щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян . Згідно абз. 1, 2 ч.1 ст. 1051 ЦКУ позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі , що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того , що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості , ніж встановлено договором. Таким чином, факт укладення договору позики вважається встановленим на підставі заяви на отримання позики, договору позики, додаткової угоди до договору позики, видаткових касових ордерів на отримання грошей, а також на підставі розписки відповідача про отримання коштів, наявність такого договору, наявність грошового зобовязання на підставі цього договору і розмір зобовязання відповідач підтвердив підписанням договору, додаткової угоди до договору та написанням розписки, тобто у письмовому вигляді. Розписка , подана позивачем на підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідає вимогам про просту письмову форму договору позики, і є належним доказом укладення такого договору, містить у собі всі основні і істотні умови договору, в тому числі про розмір суми позики і порядок та строки повернення позики, а також є належним доказом отримання грошей позичальником від позикодавця у вказаній у розписці сумі і на строк, зазначений у розписці. Договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом, відповідає договору позички, який передбачений ст.1046 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦКУ позичальник зобовязаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки. Згідно додаткової угоди від 01.10.2014 р. № 1 до договору позики грошей від 27.01.2014 р., відповідач зобовязався повернути залишок суми боргу у розмірі 30302, 85 грн. у строк до 30.04.2015 р. Водночас, як зазначає у позові позивач, з моменту укладення додаткової угоди, відповідач повернув лише 1000,00 грн., таким чином станом на 01.07.2015 р. має заборгованість у розмірі 29302,85 грн. Доказів на підтвердження факту повернення суми боргу або факту повернення боргу (повністю або частково) чи виконання грошового зобовязання перед позивачем у інший спосіб, відповідач суду не представив. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача за даним договором з урахуванням внесених змін на підставі додаткової угоди № 1 - сума боргу у розмірі 29302,85 грн. Також стягненню з відповідача підлягають судові витрати - сплачений позивачем судовий збір 293,03 грн. відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позов задовольняється. На підставі викладеного,

Outcome: approved