Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання, щодо погашення кредитної заборгованості не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2017 року складає 39294,11 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1999,46 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 33949,97 грн., пеня та комісія - 997,34 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) - 1847,34 грн. Тому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 39294,11 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. Представник позивача Сафір Ф.О. в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від останньої до суду подано письмові пояснення згідно яких позовні вимоги не визнають повністю, просить у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с. 6-31/. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, носять зобов'язальний характер. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд суду і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча ю однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В порушення умов договору та статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. Разом з тим, до позовної заяви позивачем додано розрахунок щодо заборгованості за договором №б/н від 12.04.2013 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], станом на 31.05.2017 року. Крім того, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17.09.2014 року №6-95цс14. Судом встановлено, що у відповідача [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито декілька рахунків, а саме: картка для перерахування заробітної плати та картка для перерахування коштів з Центру зайнятості. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст. 257 ЦК України, а спеціальна - в оди рік, та застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), відповідно до ст. 258 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки строк дії картки не визначено, то за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а за невизначеним, за загальним правилом, тобто коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» дізнався про порушення свого права в момент виникнення простроченої заборгованості за кредитом, яке виникло 28.03.2014 року. Тому строк позовної давності закінчився зі спливом 3-х років від цієї дати, тобто - 28.03.2017 року. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З наданої представником відповідача [PERSON] - [PERSON] виписки до картки /рахунку №4*3755 в ПАТ КБ «ПриватБанк», яка є картою для перерахування заробітної плати вбачається, що з даної картки 14.04.2017 року відбулося автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті 47*89 в сумі 196,61 грн. Також повторне списання відбулося 19.05.2017 року в сумі 700,67 грн., 31.05.2017 року в сумі 1562,74 грн. /а.с.75/. Частина 1 ст. 1071 ЦК України визначає, що банк може списати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з постанови Верховного Суду України від 08.11.2017 року вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що переривається перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. З врахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що останньою виплатою відповідача [PERSON], згідно розрахунку заборгованість є дата - 24.03.2014 року, строк позовної давності закінчився 24.03.2017 року, а позивач звернувся до суду лише 20.07.2017 року, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed