Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. У звязку з цим, станом на 18.04.2017 р. виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 52488,18 грн., яка складається з 3908,04 грн. основної суми кредиту, 42468,87 грн. процентів за користування кредитом, 3373,74 грн. пені та комісії, 2987,53 грн. штрафу на порушення умов договору, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час місце розгляду справи, про причини неявки не повідомила, пояснень чи заперечень по суті позову не надала. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. Позивач, здійснюючи банківську діяльність, затвердив Умови та Правила надання банківських послуг, на підставі яких пропонував клієнтам платіжні карти та інші банківські послуги, зазначені у Заяві та у Памятці Клієнта. У преамбулі зазначених Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що вони разом з із заявою, Памяткою клієнта та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір). Затвердженням Умов та Правил позивач в порядку ст. 641 ЦК України зробив публічну оферту на укладення договору банківських послуг для необмеженого кола осіб. Відповідно до п. п. 2.1, 3.1-3.3 Умов та Правил, дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування [PERSON]. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. [PERSON] та відкриття [PERSON] здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, вказана у розділі заяви «Відмітки банку». Судом встановлено, що 17.11.2009 року відповідач подав позивачу власноруч підписану Заяву позичальника за запропонованою позивачем стандартною формою, в якій висловив бажання на видачу йому кредиту у розмірі 2000,00 грн. та своїм підписом підтвердив свою згоду з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами та погодився їх виконувати. У той же день заява відповідача була прийнята представником позивача, про що є відповідний запис у заяві. На підставі цієї заяви відповідачу була видана кредитна картка. Таким чином, між позивачем та відповідачем з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.6, 626-629, 634, 638-642, 1054-1057 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, умови якого визначені Умовами та Правилами, внаслідок чого між сторонами виникли, в тому числі, кредитні зобовязання (надалі Договір). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. З часу укладення договору відповідач користувався кредитними коштами, однак своєчасно зобовязання з повернення сум кредиту та процентів за користування ним не виконував, що в силу наведених вище норм цивільного законодавства є підставою для стягнення відповідної заборгованості в судовому порядку. Разом з цим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише частково, з огляду на таке. Як випливає з виписки з карткового рахунку відповідача та наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачу підвищувався кредитний ліміт з 2000,00 грн. до 4000,00 грн. До травня 2014 року відповідач активно користувалась кредитними коштами, та щомісяця вносила певні платежі на картковий рахунок, які зараховувались позивачем в рахунок погашення заборгованості по основній сумі кредиту та процентам за користування ним. Останній платіж на картковий рахунок був внесений відповідачем 26.05.2014 року на суму 298,98 грн., після чого, станом на 30.05.2014 року заборгованість відповідача щодо повернення основної суми кредиту складала 3908,04 грн. та щодо повернення процентів 415,21 грн. В подальшому відповідач припинив повернення кредитних коштів, у звязку з чим сума заборгованості по основній сумі кредиту залишилась незмінною до часу звернення позивача до суду 3908,04 грн. та підлягає стягненню з відповідача повністю. Водночас суд не погоджується з нарахуванням заборгованості по процентам за користування кредитом, яке зроблене позивачем на суму 42468,87 грн. Виходячи з процентної ставки, яка була узгоджена сторонами станом на час виникнення остаточної заборгованості, - 30% річних, за період з 30.05.2014 року по 18.04.2017 року сума процентів за користування кредитом становить 3517,23 грн. ((3908,04 грн. х 30 /100) х 3 роки). А з урахуванням заборгованості по сплаті процентів станом на 30.05.2014 року 415,21 грн., загальна сума процентів, яка має бути стягнута з відповідача, становить 3932,44 грн. В подальшому, з 01.09.2014 року та з 10.04.2015 року позивач підвищив процентну ставку за кредитами такого типу до 34,8% річних та 43,2%річних відповідно. Однак нарахування заборгованості зі сплати процентів за цими ставками щодо тіла кредиту, отриманого відповідачем до їх підвищення, суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. З огляду на це, вимоги про стягнення процентів можуть бути задоволені лише частково на суму 3932,44 грн. З урахуванням іншим сум, які підлягають стягненню 3373,74 грн. комісії та 2987,53 грн. штрафу, в цілому позов підлягає задоволенню на суму 14202,11 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial