Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №92 МИКР-ОВ від 19.05.2008 року відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 11000 грн. на термін до 20.05.2009, та відповідно зобов'язався сплатити відсотки за користування вказаними кредитним коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Оскільки відповідачем належним чином не виконано свої зобов'язання за кредитним договором, за останнім станом на 22.09.2017 утворилась заборгованість у розмірі 108015,57 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 10856,16 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 50450,99 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Крім того, від вказаної суми, яка утворилась у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань станом на 22.09.2017, позивач вважає необхідним вирахувати суму, у розмірі 26557,56 грн, яка була стягнута відповідно до рішення Деснянського районного суду м.Києва від 09.08.2010 року, а тому позивач з відповідача просить суд стягнути за даними позовними вимогами заборгованість за вказаним кредитним договором, з урахуванням штрафів, у розмірі 86530,91 грн. Ухвалою судді від 23.01.2018 було відкрито провадження у названій справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до ст.274 ЦПК України. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копію позовної заяви з додатками, та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. 09.02.2018 на адресу суду повернулася вищевказана поштова кореспонденція, яка була направлена судом відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання, у зв'язку із чим ухвалою судді від 12.02.2018 було вирішено питання щодо призначення по справі судового засідання для розгляду справи по суті, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України. Відповідачу повторно було направлено копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви з доданими до неї документами, з наданням строку для подання відзиву на позовну заяву. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача - Олейнік Н.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Проти ухвалення за результатами розгляду заочного рішення не заперечувала. Як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва відповідач по справі [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, однак на адресу суду повернулася поштова кореспонденція за закінченням терміну зберігання. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. При цьому відповідачем на адресу суду було подано заперечення, у яких останній зазначив, що повністю заперечує проти позову, оскільки судом вже було ухвалено судове рішення за яким з нього стягнута заборгованість за укладеним між ним та позивачем кредитним договором. Також зазначив, що вимоги позивача про стягнення з нього пені та штрафів є недопустимими, з тих міркувань, що законодавством заборонене притягнення двічі до одного виду та за одне й те саме правопорушення, а також вважає, що по пред'явленим ПАТ КБ «ПриватБанк» позовним вимогам необхідно застосувати строки позовної давності. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.279,280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з'явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача - Олейнік Н.О., вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, та дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.05.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №92 микр-ов, відповідно до умов якого [PERSON] було надано у користування кредитні кошти в розмірі 11000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 20 травня 2009 року. 09.08.2010 року заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва у справі №2-3313/10, яке набрало законної сили, було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №92 микр-ов від 19.05.2008 року. Предметом спору у вказаному провадженні була заборгованість відповідача перед банком за вищевказаним кредитним договором у розмірі 26557,56 грн., що складалась з: 10856,16 грн. - заборгованість за кредитом, 8594,47 грн. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом, 5366,09 - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 1240,84 грн. штрафу (процентної складової). Вказаний розмір заборгованості за кредитним договором, що був стягнутий з відповідача судом, при подачі позову було обраховано станом на 15.02.2010. При цьому, звертаючись до суду з даним позовом, сторона позивача вказує, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором та рішення суду від 09.08.2010 за останнім утворись заборгованість, яка станом на 22.09.2017 становить 86530,91 грн. та складається з наступних складових: заборгованість за кредитом - 10856,16 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками - 50450,99 грн., загальна сума нарахованої пені - 46708,42 грн., -26557,56 грн. - різниця заборгованості, що була стягнута за судовим рішенням, штраф (фіксована частина) - 1000 грн., штраф (відсоткова складова) - 4072,90 грн. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як було визначено у п.6.1 укладеного між сторонами договору, він діє до повного виконання сторонами їхніх зобов'язань. Нарахування відсотків за користування кредитом проводиться щоденно, починаючи з дати утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за фактичну кількість днів користування кредитним коштами, виходячи із кількості днів у році - 360 днів. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості по кредиту. День повернення кредиту у часовий проміжок нарахування відсотків не включається (п.4.8). Відповідно до п.2.2.2. позичальник зобов'язався сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом згідно п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.5 Договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема у постановах: від 21 вересня 2016 року у справі №6-2631цс15, від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, від 25 травня 2016 року у справі 6-157цс16. Факто того, що відповідач не виконав кредитні зобов'язання перед позивачем за вказаним кредитним договором підтверджується зазначеним рішенням суду, а тому не підлягають доказуванню, відповідно до вимог частини четвертої ст.82 ЦПК України. При цьому факт виконання судового рішення та взятих на себе зобов'язань відповідачем у поданих запереченнях не підтверджується, та не підкріплюється жодними доказами, наявними в матеріалах справи. Таким чином, позовні вимоги щодо наявності заборгованості в частині нарахованих відсотків у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача - банком доведені, та підлягають задоволенню судом у розмірі 41856,52 грн. (50450,99 грн. (нараховані відсотки станом на 22.09.2017) - 8594,47 грн. (відсотки стягнуті за рішення суду)). Що стосується складової заборгованості у вигляді пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, то у цій частині вимог суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення . З представленого позивачем розрахунку вбачається, що розмір пені нарахованої позивачем складає 46708,42 грн. (від якої слід відняти стягнутий розмір пені за судовим рішенням в сумі 5366,09 грн., що також входить до розрахунку заборгованості за обрахований період). Вказаний розмір нарахованої пені перевищує розмір збитків позивача, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 10856,16 грн., тобто до розміру заборгованості за кредитом (тілом). При цьому судом враховано ті обставини, що стали відомі з наданих у судовому засідання пояснень представника про те, що позивач з виконавчим листом на примусове виконання судового рішення до органів державної виконавчої служби не звертався. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача штрафів у відповідності до п.5.7 Договору, то суд не вбачає підставі для задоволення вимог позивача в частині їх стягнення, з огляду на наступне. Відповідно до п.5.7 Договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених дійсним договором, більше чим ніж на 30 днів, що потягло за собою звернення банку до суду, позичальник сплачує банку штраф, розрахований за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми боргу. Разом з тим, умовами договору передбачена сплата пені у разі прострочення виконання зобов'язання, чим в свою чергу і скористувалась сторона позивача, звернувшись до суду із вказаним позовом. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, відтак їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, не відповідає положенням, передбаченим у статті 61 Конституції України. А відтак, вимоги позивачу щодо стягнення з відповідача чудових штрафів не підлягають задоволенню судом. Щодо заявленої відповідачем у поданих письмових запереченнях вимоги про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.06.2014р. у справі № 6-61цс14. Як було зазначено вище строк дії договору №92 МИКР-ОВ від 19.05.2008 року було встановлено до його повного виконання. Відповідач за укладеним між сторонами кредитним договором зобов'язався сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом, які нараховуються щоденно до повного виконання позичальником своїх зобов'язань. При цьому заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 09.08.2010, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором, з останнього на користь банку була стягнута заборгованість, що включала в себе як тіло кредиту, так і відсотків та неустойки. Позовні вимоги позивача за вказаним судовим рішенням були пред'явлені у встановлені законодавством строки позовної давності. Проте, звертаючись до суду із даним позовом, вимоги банку пов'язані саме із стягненням нарахованих відсотків за користування коштами та неустойки поза строком кредитного договору після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості, тобто вже за інший період. Подвійне стягнення у даному випадку не відбувається. А тому, зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для застосування в межах даного спору строків позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови укладеного Договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплатив, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та відповідно з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованості за кредитним договором №92 МИКР-ОВ від 19.05.2008 у розмірі 52712,68 грн., що складається із нарахованих відсотків у сумі 41856,52 грн. та зменшеного розміру пені в сумі 10856,16 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial