Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач подав до суду позовну заяву, в якій просив \~зняти арешт з квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], який було накладено на підставі: ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.11.2015 року за цивільною справою №644/10694/15-ц, постанови державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.11.2015 року №49427117, ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2017 року по цивільній справі №636/2301/17. В обґрунтування позову зазначив, що 15.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1294. За умовами договору [PERSON] передав у власність [PERSON], а остання прийняла грошові кошти в розмірі 79200,00 грн. [PERSON] зобовязалась повернути [PERSON] позичені кошти в передбачений договором строк. В забезпечення виконання договору позики між [PERSON] та [PERSON] було укладено 15.07.2014 року договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1295, згідно якого в іпотеку було передано майно, належне на праві власності [PERSON], а саме квартира [ADDRESS]. У звязку з невиконанням [PERSON] вимог договору позики від 15.07.2014 року [PERSON] як іпотекодержатель, уклав із [PERSON] договір купівлі- продажу спірної квартири, посвідчений 18.02.2016 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №181. За вказаним договором купівлі-продажу квартири від 18.02.2016 року [PERSON] передав у власність [PERSON], а останній прийняв у власність за обговорену грошову суму квартиру [ADDRESS]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та про визнання незаконними та протиправними дій приватного нотаріуса, скасування рішення про реєстрацію права власності, державної реєстрації було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківського області від 12.10.2017 року зазначене рішення було скасовано. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 18.02.2016 року та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим №181. Позивач зазначив, що в період наявності права власності на квартиру у [PERSON], а саме 03.11.2015 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] з вимогами про стягнення з неї заборгованості за договором позики та одночасно подала заяву про забезпечення позову. Позивач зазначає, що 12.11.2015 року ухвалою суду було накладено арешт на спірну квартиру про що в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно 14.11.2015 року зроблено запис про обтяження №12049966. Крім того, Орджонікідзевським ВДВС ХМУЮ на виконання ухвали суду від 12.11.2015 року було винесено 23.11.2015 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №49427117, якою накладено арешт на спірну квартиру, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.11.2015 року зроблено запис про обтяження №12172677. 22.09.2017 року Чугуївським міським судом Харківської області по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів було прийнято ухвалу, якою зокрема, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.10.2017 року зроблено запис про обтяження №22669718. 13.12.2017 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за договором позики від 15.07.2014 року, яким [PERSON] відступив на користь [PERSON] право вимоги на суму 79200,00 грн. за договором позики від 15.07.2014 року, укладеного між [PERSON] Та [PERSON] 13.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права за договором іпотеки від 15.07.2014 року. Позивач зазначив, що заборгованість за договором позики [PERSON] не сплачена та жодного платежу не здійснено. Позивач вважає, що має першочергове право, як іпотекодержатель, задовольнити свої вимоги за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки. Вважає зазначені вище обтяження такими, що порушують його права, як іпотекодержателя, та такими, що позбавляють його здійснити дії направлені на реалізацію іпотеки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що при зверненні з позовною заявою до суду, порушено порядок скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] Зазначив, що із заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутися лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Однак, [PERSON] та [PERSON] не є стороною у вищезазначеній справі. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів якими визначено вартість предмету застави, а також належних та допустимих доказів, якими підтверджено розмір заборгованості боржника перед іпотекодержателем. Вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник третьої особи: Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у їх відсутності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що 15.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1294. За умовами договору [PERSON] передав у власність [PERSON], а остання прийняла грошові кошти у вигляді в натурі на суму 79200,00 грн. [PERSON] зобовязалась повернути [PERSON] грошові кошти не пізніше 15 липня 2017 року, у порядку та строки передбаченими договором. (а.с.7-8) Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за договором позики, між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки від 15.07.2014 року, згідно з яким з метою забезпечення зобовязань [PERSON] за договором позики від 15.07.2014 року [PERSON] було передано в іпотеку [PERSON] нерухоме майно: квартиру №3, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Хотомлянська, 28. Квартира в цілому складається з двох жилих кімнат, житловою площею 25.2 кв.м., загальною площею 36,0 кв.м. На вищевказаний предмет іпотеки накладена заборона відчуження нерухомого майна. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Відділом приватизації КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 29.10.2012 року та зареєстроване у КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 29.10.2012 року, реєстраційний номер 38021372. Вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін становить 79200,00 грн. (а.с.9-10) Як вбачається з договору купівлі-продажу від 18.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстровий № 181, [PERSON], що є іпотекодержателем за договором іпотеки від 15.07.2014 року укладеним між ним та [PERSON], передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. (а.с.11-12) Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12.10.2017 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.11.2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та про визнання незаконними та протиправними дій приватного нотаріуса, скасування рішення про реєстрацію права власності, державної реєстрації скасовано. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартир №3 по вул. Хотомлянська, 28 у м. Харкові, укладений 18.02.2016 року та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 181. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.11.2015 року, номер запису про обтяження 12049966. Крім того, Орджонікідзевським ВДВС ХМУЮ на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.11.2015 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №49427117, якою накладено арешт на зазначену квартиру, номер запису про обтяження 12172677. Також, 04.10.2017 року накладено на арешт на зазначену квартиру, на підставі ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2017 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів, номер запису про обтяження 22669718.(а.с. 19-20) 13.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за договором позики від 15.07.2014 року. За цим договором первісний кредитор здійснив права вимоги кредитора на суму 79200,00 грн. за договором позики від 15.07.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.16) Крім того, 13.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, за яким первісний кредитор здійснив відступлення прав іпотекодержателя за іпотечним договором, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.17) Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначив у судовому засіданні представник позивача заборгованість за договором позики від 15.07.2014 рок [PERSON] не сплачена та не було здійснено жодного платежу. Зазначив, що позивач вважає, що має першочергове право, як іпотекодержатель, задовольнити свої вимоги за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки, а самє квартири [ADDRESS], тому просить зняти арешт з іпотечного майна. Відповідно до ст.\~33\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього\~Закону.\~\~\~ Згідно з ч. 1ст.\~60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», У разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому\~пунктом 3частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Згідно правового висновку Верховного Суду України (справа № 6-124 цс-13 ) відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, примусова реалізацію майна, що знаходиться в іпотеці без відповідного судового рішення про звернення стягнення на це майно або виконавчого напису нотаріуса порушують норми чинного законодавства, зокрема положення ст.ст. 33 , 41 Закону України «Про іпотеку» та ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження». Нормами Закону України «Про виконавче провадження» дозволяється державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, лише у разі наявності таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. При цьому згідно з ч. 1 ст. 51Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягування на заставлене майно боржника може бути звернуто в разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Тобто, зазначені норми закону передбачають можливість задоволення вимог кредитора, які не забезпечені заставою/іпотекою, проте за певних умов, визначених наведеною вище нормою права. Частиною 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться в заставі, роз'яснює заставодержателю право звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно, але має довести, що заборгованість відповідача перед ним значно перевищує вартість предмета застави. Згідно \~ст.59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.2 Постанови « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно). Судовим розглядом встановлено, що оскільки позивач не є власником квартири [ADDRESS], що є предметом іпотеки, тому не є власником чи володільцем арештованого майна, а лише іпотекодержателем, а тому права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, не обґрунтовані та не доведені доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed