Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач по справі звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вказаним позовом, яким просить суд визнати [PERSON] [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником будинку який знаходиться по [ADDRESS] , хоча відповідач і зареєстрований за вищевказаною адресою, фактично, з дня реєстрації (прописки) 26.04.2017 року та по даний час в зазначеній квартирі не проживав та не з`являвся, родинних стосунків у між сторонами не має. Адреса чи інші засоби зв`язку з відповідачем позивачу не відомі. В позивача останнім часом почали виникати проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг в зв`язку з чим позивач бажає виписати відповідача зі свого будинку. Ухвалою Шевченківського районного суду від 08.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України був повідомлений за місцем прописки про час та місце слухання справи, що підтверджується копією повістки про виклик до суду в матеріалах справи (а.с.21), а також рекомендованими повідомленнями про поштове відправлення (а.с.24-25). Оскільки від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причини неявки, то суд за клопотанням позивача, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як позивач не подавав заяв про заперечення заочного розгляду справи, а відповідач до суду не зявляється на неодноразові виклики. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини повязані з користуванням будинку який належить власнику. Позивач по справі [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.3). Окрім позивача по справі, у вищевказаному житловому будинку згідно Погосподарської книги Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області гр. [PERSON] . [INFO] , дійсно зареєстрована на території ради за адресою: [ADDRESS] та має слідуючий склад сім`ї: 1. [PERSON] , син - [INFO] 2. [PERSON] , син - [INFO] 3. [PERSON] , не родич - [INFO] 4. [PERSON] , не родич - [INFO] 5. [PERSON] , не родич - [INFO] (а.с.16). Проте [PERSON] не проживає у даному будинку з моменту своєї прописки, ніякої допомоги по утриманню будинку не надає, поточні ремонти не здійснює, комунальні платежі не сплачує. Свідок по справі [PERSON] , котрий приходиться чоловіком позивачу [PERSON] зазначив, що бачив відповідача по зазначеній адресі лише один раз у 2017 році, але [PERSON] там ніколи не проживав, де зараз знаходиться відповідач свідок не знає. Свідок по справі [PERSON] , проживає по сусідству за адресою: [ADDRESS] , знає позивача з 2014 року, зазначила, що [PERSON] проживає в будинку вдвох з її чоловіком [PERSON] , а відповідача [PERSON] не знає і ніколи не бачила в будинку [PERSON] . Позивач по справі через реєстрацію у домоволодінні відповідача, не має можливості оформити державну допомогу у виді субсидії. Факт відсутності відповідача [PERSON] за місцем своєї реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] підтверджується актами обстеження місця проживання від 05.01., 10.02., 03.03.2019 року (а.с.10-12). Згідно ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується. Недопустимим в правовому суспільстві є свавільне виселення особи із житлового приміщення. За змістом статті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободє попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Відповідно до частини першої статті 317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою статті 319ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved