Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач Прокурор Дубровицького району Рівненської області звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь фінансового управління Рівненської районної державної адміністрації 4742,50 грн. витрат за перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні. Свої вимоги мотивує тим, що 21.01.2014 року вироком Дубровицького районного суду [PERSON] визнано винним у вчинені злочину передбаченого ст.128 КК України, затверджено угоду про примирення та призначено відповідачу покарання у виді 150 годин громадських робіт. Потерпілим від даного кримінального правопорушення визнано [PERSON], 1986 року народження. Згідно відомостей (розрахунку витрат), наданих Рівненською центральною міською лікарнею від 26.06.2014 за №1-9/1744 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в стоматологічному та в нейрохірургічному відділеннях Рівненської ЦМЛ з 23.08.13 по 17.09.13 (25 ліжко-днів), згідно медичної карти стаціонарного хворого №16 684. У відповідності до розрахунку, наданого Рівненською ЦМЛ, лікарня понесла витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочинного діяння [PERSON] в сумі 4742, 50 грн. В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримала. Відповідач заявлений прокурором позов визнав частково, просив зменшити розмір стягнення, оскільки він ніде не працює та не має таких коштів. Крім того просив врахувати, що він частково надавав потерпілому кошти на лікування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, враховуючи факт часткового визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що 23 серпня 2013 року біля 22 години [PERSON], знаходячись на вулиці с.Милячі Дубровицького району, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, під час сварки з [PERSON], що виникла на грунті особистої неприязні, не передбачаючи можливості настання шкідливих наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно наніс [PERSON] один удар ногою в ліву сторону щелепи. Внаслідок удару [PERSON] впав та вдарився правою частиною щелепи та правою частиною скроневої ділянки голови об асфальтне покриття проїжджої частини, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток нижньої щелепи справа зі зміщенням уламків, лінійного перелому правої скроневої кістки із переходом на пірамідку та епідуральної гематоми правої скроневої ділянки, які в сукупності, згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 січня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт (а.с.6). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка- розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. При цьому, розмір відшкодування фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння визначається виходячи з кількості ліжко- днів, проведених потерпілим в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. З розрахунку витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON], проведеного Рівненською центральною міською лікарнею, вбачається, що [PERSON], 1986 року народження дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в стоматологічному та в нейрохірургічному відділеннях з 23.08.2013 року по 17.09.2013 року, що складає 25 ліжко - днів. Згідно вищезазначеного розрахунку, всього на лікування потерпілого [PERSON] закладом охорони здоров'я було витрачено 4742,50 грн. (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України та ч.ч.1,3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], у зв'язку із спричиненням [PERSON] тяжкого тілесного ушкодження, зобов'язаний відшкодувати закладові охорони здоров'я витрати за лікування потерпілого [PERSON], який перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненській центральній міській лікарні з 23.08.2013 року по 17.09.2013 року, проте враховуючи те, що відповідач ніде не працює, що підтверджується довідками №1041 від 03.11.2014 року та №4488 від 31.10.2014 року (а.с.19,20) і відтак не має власних коштів, суд вважає, що позов слід задовольнити частково в сумі 2700,00 грн. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді звільняються від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави і судовий збір по справі в розмірі 138 грн 71 коп., пропорційно до задоволеної частини вимог, оскільки прокурор при подачі позову до суду був звільнений від сплати такого. На підставі викладеного,

Outcome: approved