Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 1546855,07 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладених між Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року банк зобов'язався здійснювати кредитування [PERSON] у межах лімітів умов кредитування (ліміт суми кредитування - еквівалент 500000 доларів США, ліміт строку кредитування - 240 календарних днів, максимальний розмір процентів - 40% річних) у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а [PERSON] зобов'язалась належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно та належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені угодою та кредитними договорами. На підставі вищезазначеної Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений договір траншу №16.8634/181 від 25.02.2008 року, за умовами якого позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 250000 доларів США на строк користування 180 календарних місяців із сплатою відсотків в розмірі 12,5% річних та комісії за видачу кредиту у розмірі 0,5% від розміру кредиту на придбання нежилого приміщення підвалу та першого поверху літ.А-4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит та виплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії, на умовах та в строки, встановлені договором. До зазначеного договору були внесені зміни укладеними між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] договорами №1 від 06.01.2010 року, №2 від 19.01.2010 року, №3 від 18.10.2013 року. В якості забезпечення вищезазначеної Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений договір поруки №181 від 25.02.2008 року, на підставі якого поручитель [PERSON] взяв на себе зобов'язання належно повністю виконати зобов'язання позичальника [PERSON] у випадку та з моменту виникнення заборгованості позичальника у зв'язку із порушенням умов кредитного договору, а також неможливістю виконання нею її зобов'язань. Так як [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, а [PERSON] відмовляється добровільно виконувати взяті на себе зобов'язання перед банком, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Третя особа, повідомлена судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася і не повідомила суд про причини неявки. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.ст.58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.02.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є позивач (кредитор), та [PERSON] (позичальник) була укладена Рамкова угода №181, згідно умов якої банк зобов'язався здійснювати кредитування [PERSON] у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а [PERSON] зобов'язалась належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно та належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені угодою та кредитними договорами (а.с.11-13). Відповідно до п.2.2 Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року були встановлені наступні ліміти умов кредитування: ліміт суми кредитування - еквівалент 500000 доларів США, ліміт строку кредитування - 240 календарних днів, максимальний розмір процентів - 40% річних. Конкретний розмір процентів за користування кредитом встановлюється у відповідних кредитних договорах та не може перевищувати максимальний розмір процентів, встановлених угодою. Згідно п.4.2 Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту. На підставі п.4.4 Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник зобов'язується кредиторові проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з моменту виникнення заборгованості до моменту повного її погашення, включаючи день повного погашення. Відповідно до п.5.3 Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року договори забезпечення повністю забезпечують виконання зобов'язань позичальника, що виникають з угоди та усіх кредитних договорів, які укладені та/чи будуть укладені у майбутньому на підставі угоди. Згідно п.7.1 Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року погашення грошових зобов'язань здійснюється у строк, порядку, черговості та розмірі, встановлені угодою та кредитними договорами, шляхом зарахування коштів на визначений кредитором рахунок. На підставі п.8.2.1 Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у випадку прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більш ніж 3 банківські дні. Відповідно до п.10.2.2 Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року у випадку прострочення позичальником строків погашення грошових зобов'язань позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 1% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 гривень за кожний календарний день існування заборгованості, якщо строк існування заборгованості перевищує 30 календарних днів. На підставі вищезазначеної Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений договір траншу №16.8634/181 від 25.02.2008 року (а.с.14, 15-17). Відповідно до договору траншу №16.8634/181 від 25.02.2008 року позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 250000 доларів США на строк користування 180 календарних місяців із сплатою відсотків в розмірі 12,5% річних, а [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит та виплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії, на умовах та в строки, встановлені договором (а.с.14). До зазначеного договору були внесені зміни укладеними між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] договорами №1 від 06.01.2010 року, №2 від 19.01.2010 року, №3 від 18.10.2013 року (18, 19-20, 21, 22-23, 26). Однак, [PERSON] вимоги договору траншу №16.8634/181 від 25.02.2008 року не виконує, в обумовлені строки кредити та відповідну платню по них не сплачує. Позивач звертався до неї з вимогою про сплату заборгованості по кредитам, попереджав про звернення до суду, однак остання заходів до погашення заборгованості не вжила. В якості забезпечення вищезазначеної Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є позивач (кредитор), та [PERSON] (поручитель) був укладений договір поруки №181 від 25.02.2008 року, на підставі якого поручитель [PERSON] взяв на себе зобов'язання належно повністю виконати зобов'язання позичальника [PERSON] (позичальник) у випадку та з моменту виникнення заборгованості позичальника у зв'язку із порушенням умов кредитного договору, а також неможливістю виконання нею її зобов'язань (а.с.30-31). Відповідно до п.2.1 договору поруки №181 від 25.02.2008 року поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. Згідно п.2.3 договору поруки №181 від 25.02.2008 року встановлена договором порука у повному обсязі поширюється на зобов'язання позичальника із врахуванням усіх кредитних договорів, а також змін та/або доповнень до кредитних договорів з моменту набрання ними чинності. На підставі п.4.5 договору поруки №181 від 25.02.2008 року до усіх вимог, що випливають з договору, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність. Таким чином, [PERSON] вимоги кредитних договорів не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ним не сплачує. Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останній заходів до погашення заборгованості не вжив. Станом на 31.03.2014 року у [PERSON] виникла заборгованість за договором траншу №16.8634/181 від 25.02.2008 року, укладеним на підставі Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року у розмірі 1546855,07 гривень, а саме: 1013747,78 гривень - капітал, 26473,11 гривень - проценти, 24730,12 гривень - проценти за неправомірне користування кредитом, 481904,07 гривень - пеня (а.с.6-10). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. На підставі ст.544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є поручителем перед позивачем за виконання умов кредитного договору №16.8634/181 від 25.02.2008 року, укладеного на підставі Рамкової угоди №181 від 25.02.2008 року, та солідарним боржником. У зв'язку з невиконанням позичальником [PERSON] вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від [PERSON] виконання зобов'язань за договором траншу №16.8634/181 від 25.02.2008 року, які останній ігнорує. Тому є підстави стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту, процентів за користування кредитними коштами та пені відповідно до приведених позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved