Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн. на місяць на кожну дитину, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, та додаткові витрати на дітей, понесені нею за період з 01.01.2017р. по 30.09.2018р. в розмірі 19\~177, 06 грн., посилаючись на те, що з вересня 2016 року сторони проживають окремо, діти проживають з нею, відповідач участі у матеріальному забезпеченні, в тому числі у додаткових витратах на дітей , не приймає. Самостійно утримувати дітей та забезпечувати їх всім необхідним у неї немає можливості, тому просить стягнути з відповідача аліменти у визначеному розмірі, і стягнути додаткові витрати, які вона понесла сама: кошти за освітні послуги 3803,71 грн., а також 2773,35грн. (одяг, взуття, канцелярські товари), 12600грн. (за період з 01.01.2017р. по 30.09.2018р. по 300 грн. на місяць додаткових витрат на кожну дитину на продукти харчування та одяг). Відповідач подав відзив, позов визнав частково. З приводу стягнення з нього аліментів зазначив, що готовий сплачувати на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в сумі 900 грн. щомісячно і на дочку [PERSON] , [INFO] , - 1100 грн. щомісячно, відповідно до прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. У відповіді на відзив позивач зазначила, що протягом останніх двох років ніякої допомоги на дітей від відповідача вона не отримувала, своїми доходами він завжди розпоряджався на власний розсуд, утриманням дітей та забезпеченням їх всім необхідним займається вона, щодо заперечення відповідача на рахунок заявленої нею суми аліментів та додаткових витрат пояснила, що з моменту пред`явлення позову нею знову витрачено на дітей грошові кошти в розмірі 17\~903,77 грн., на підтвердження чого надала суду квитанції. У запереченнях на відповідь на відзив позивач просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягувати з нього аліменти в розмірі 900 грн. на утримання доньки [PERSON] та 1100 грн. на утримання доньки [PERSON] , в іншій частині позову просив відмовити. Судом встановлено, що 17.11.2009р. сторони уклали шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] Діти проживають з матір`ю, хоча старша дочка зареєстрована за адресою постійного проживання свого батька, навчається у ЗОШ №\~10; менша дочка відвідує ДНЗ Золота Рибка, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов. Той факт, що діти проживають з позивачкою, відповідач не оспорює. Із наданої ДНЗ Золота рибка характеристики слідує, що розвитком та вихованням дочки [PERSON] займається мама, батько з`являвся в садочку лише декілька разів. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК\~України способи\~виконання батьками\~обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1\~ст.182\~СК України\~- при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст.184 - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, є підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тобто у спосіб, обраний позивачкою. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено. Суд враховує, що батьки мають нести рівну участь в утриманні дитини і повинні забезпечити їй хоча б прожитковий мінімум. Згідно Закону «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. При визначенні розміру аліментів, з наданих доказів суд дійшов висновку, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, інших дітей не має, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб не має, принаймні іншого відповідачем не доведено. Як зазначає сам відповідач, його середній заробіток складає до 5000 грн. на місяць. При визначенні розміру аліментів, суд керується положенням СК України та ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік», згідно якого прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня 1779 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Виходячи з встановлених обставин, з визначеного законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1250 грн. на дитину, загалом 2500грн. на місяць на двох дітей, що є можливим , виходячи з вказаного доходу відповідача. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у мінімальному передбаченому законом розмірі, враховуючи, що відповідач працездатний, не має інших обтяжуючих його фінансовий стан, сімейний стан чи стан здоров,я обставин. З іншої сторони суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у розмірі, про який просить позивач, оскільки позивачем не надано доказів, що відповідач має такий дохід, який би був достатній для сплати аліментів у такому розмірі , враховуючи положення ст.182 СК України , і враховуючи обов`язок позивача довести позовні вимоги та їх розмір. Згідно ст.191 СК аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 26.09.2018р. і до досягнення дітьми повноліття. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей , то суд виходить з наступного: Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналізуючи дану норму закону, суд при розгляді справи виходить з того, що до додаткових витрат закон відносить витрати , не пов`язані з повсякденним звичайними витратами на проживання, харчування, одяг, та інше- що пов`язане з забезпеченням життєвих потреб, на які стягуються аліменти на утримання дитини). За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (аліменти). У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 13.09.2017р. у справі №6-1489цс17. Згідно із ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки мають нести рівну участь в утриманні дитини, як передбачено ст. 141 СК України. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою надано суду такі докази: Позивач зазначає, що за період з 01.01.2017р. по 30.09.2018р. нею витрачено на навчання дітей 3803,71 грн. На підтвердження цього нею надано суду квитанції про сплату за надані освітні послуги в сумах: 488,18 грн., 71,45 грн., 393,0 грн., 300 грн., 393,0 грн., 366,87 грн., 810 грн., 665грн., 300 грн., 347, 84 грн., 747,70 грн., 366,87 грн., 488,18 грн., 71,75 грн., на загальну суму 5809,54 грн. Таким чином враховуючи рівність батьків у матеріальному утриманні дітей та не виходячи за межі заявлених позовних вимог, щодо стягнення витрат на навчання, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягнення половина від зазначених витрат на оплату освітніх послуг, тобто в розмірі: 5809,54грн. : 2 = 2904, 77грн. Підстав для стягнення додаткових витрат на оплату освітніх послуг у більшій сумі (як просить позивач) суд не вбачає, виходячи з наданих платіжних документів і з рівності участі батьків у таких витратах. Що стосується вимог про стягнення з відповідача суми 2773,35 грн., зазначені нею як витрати на придбання шкільного приладдя та шкільного одягу, - то позивачем надано такі докази: квитанції на суму: 49,86 грн. (канцтовари), 48,90 грн. (канцтовари), 9,40 грн. (канцтовари), 69,00 грн. (канцтовари), 1530,10 грн. (канцтовари), всього 1707,26грн. , а також 69,90 грн. (рюкзак), - дані витрати в сумі 1777,16грн. понесені у зв`язку з навчанням, тому можна розглядати як додаткові витрати на розвиток дитини. Виходячи з наданих платіжних документів і з рівності участі батьків у таких витратах, з відповідача стягується їх половина, тобто 888,58. В іншій частині витрат, про які зазначає позивач у позовній заяві, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку по їх повному чи частковому відшкодуванню, зокрема, виходячи з наступного: Квитанції, якими підтверджені витрати на купівлю звичайного повсякденного одягу (легінси, плаття, туніка, білизна, блузка, гольф, інше) і звичайного взуття, - а також фотознімки з зображенням дітей у певному одязі і взутті - не підтверджують додаткові витрати, оскільки дані витрати є звичайними витратами на утримання дитини та на забезпечення її поточних життєвих потреб, для забезпечення яких стягуються аліменти. Тому такі витрати не віднесені законом до додаткових витрат у розумінні статті 185 СК України. позивач не надала доказів на підтвердження необхідності купівлі одягу чи взуття , які б були пов`язані з розвитком особливих здібностей, спортом, лікуванням, оздоровленням чи реабілітацією дитини, тощо, тобто таких, які б могли розглядатись як додаткові за змістом ст.185 СК України. Тому суд не вбачає підстав для відшкодування частини або повністю таких витрат за статтею 185 СК України. до того ж суд враховує, що в більшій частині таких платіжних документів не надано інформації, достатньої для того, щоб ідентифікувати куплений одяг та взуття як дитячий. Щодо товарних чеків на придбання продуктів харчування , то суд не погоджується з позивачкою, що це є додаткові витрати на дитину у розумінні даної норми закону, оскільки за даними документами придбавались звичайні продукти харчування, що входять до звичайних поточних витрат на утримання дитини, таке як її щоденне харчування, (що віднесено до покриття аліментами); відсутні докази, що дані витрати є додатковими витратами на харчування (посилене, дієтичне, реабілітуючи, тощо) - що могло б розглядатись як додаткові витрати. Позивачем подані квитанції на придбання ліків (96,75 грн., 234,68 грн., 148,40грн.), разом з тим не долучено належних доказів, які окремо чи у їх сукупності доводили б витрати безпосередньо на лікування чи оздоровлення дітей, і крім того, в позовній заяві позивач не просить стягнути витрати на ліки для дітей, тому відсутні підстави для стягнення вказаних витрат або їх частини, що було б виходом за межі позовних вимог. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача по 300грн. за місяць за минулий період (всього 12600 грн.), які позивачем названі як інші додаткові витрати на дітей, понесені нею, то такі позовні вимоги необґрунтовані, не деталізовані, що виключає можливість перевірити їх доведеність і обґрунтованість. Крім того, обґрунтовуючи дані вимоги позивачка посилається так само на придбання харчів і одягу, що не відноситься до додаткових витрат на дітей в розумінні ст.185 СК України. До того ж позивач дані вимоги мотивує орієнтовними витратами і лише припущеннями. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у вказаний період позивачка дійсно понесла такі витрати (по 300грн. на місяць на кожну дитину). Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, враховуючи, що саме на позивача покладається обов`язок довести позовні вимоги і всі обставини, на які позивач посилається, а також розмір витрат, виходячи з наданих доказів, суд бере до уваги для відшкодування відповідачем наведені вище додаткові витрати , визнані судом як такі, що складаються з половини витрат на оплату освітніх послуг 2904, 77грн. і половини витрат на закупівлі шкільних канцтоварів 888,58грн., всього 3793,35грн. При цьому суд враховує, що обидва батьки є працездатними і не мають таких обставин, які б вказували на неплатоспроможність кожного з них чи які б давали підстави для зменшення участі одного з батьків у порівнянні з участю іншого. Будь-яких обставин, які б заслуговували на увагу і які б давали суду підстави збільшити частку участі батька у додаткових витратах на дитину у порівнянні з матір`ю - позивачка не довела, і не обґрунтувала покладення на батька обов`язку по відшкодуванню більшої суми. Так само позивачем не доведено додаткові витрати у більшому розмірі, оскільки судом з наданих доказів достовірно не встановлено, що такі витрати понесені саме на дітей і що вони відносяться до додаткових витрат, передбачених в статті 185 СК України. Таким чином , позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 12,13, 81, 206, 259, 263-265, 430 ЦПК України, ст.ст. 80,84, 180,182,185,188,191 СК України, суд

Outcome: partial