Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана квартира належить позивачу на праві приватної власності, в квартирі крім позивача зареєстрований відповідач, який проживав у зазначеній квартирі з 2004 по 2008 рік, в цей час зареєстрував шлюб, але за комунальні послуги не сплачував, хоча і постійно працював. В 2009 році відповідач пішов із квартири добровільно. Відповідач перебуває у повторному шлюбі, має дитину, його особисті речі і майно в квартирі відсутні, квартплату і комунальні платежі він не сплачує. Через реєстрацію відповідача позивач не може оформити субсидію. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і зазначив, що відповідач із своєю сім'єю проживає за адресою свого тестя в квартирі [ADDRESS]. Позивач вважає, що у відповідача не має необхідності проживати в квартирі позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи - Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Приймаючи до уваги викладене, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, то у відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1993 року (а.с.4). Згідно до листа КП «ХМБТІ» (а.с.9), інформація про право власності позивача надана станом на 31.12.2012 року. Позивачем не надано суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо актуальної інформації про право власності на вказану квартиру на даний час. В зазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] і відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою з Реєстру територіальної громади м.Харкова (а.с.7). Згідно до відповіді на запит адвоката, до Індустріального ВП ГУНП в Харківській області не надходили заяви і повідомлення від відповідача про перешкоджання в користуванні житлом (а.с.8). В підтвердження факту не проживання відповідача в зазначеній вище квартирі позивач клопотав допитати свідків [PERSON] і [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач не проживає в спірній квартирі 8-10 років. По якій причині відповідач перестав проживати в квартирі, він не знає. Два роки назад відповідач йому говорив по телефону, що відносини із батьком у нього перервані через те, що батько не бажає віддати йому спірну квартиру. На теперішній час квартира пуста, позивач проживає в с.Печеніги, де і працює. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в спірній квартирі ніхто не проживає приблизно 10 років, позивач проживає в с.Печеніги. Зі слів позивача свідок знає, що його син не проживає в квартирі більше п'яти років. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК України та статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення. В своїй позовній заяві і в судовому засіданні позивач конкретно не зазначив причини відсутності відповідача і його не проживання в [ADDRESS] понад один рік. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт того, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад один рік. Показання зазначених вище свідків не лише не спростовують висновки суду, але їх і підтверджують. Згідно до пояснень свідка [PERSON], йому не відомі причини не проживання відповідача. Показаннями свідка [PERSON] підтверджуються обставини того, що відповідач не втратив інтересу до спірної квартири, бажав нею користуватися, і від того що позивач не надав йому квартиру, між ним склалися не належні стосунки. Свідок [PERSON] про не проживання відповідача в квартирі знає лише зі слів позивача. Таким чином, позивач не надав суду докази того, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад один рік. Суд бере до уваги і те, що вказана квартира, відповідно до довідки житлово-комунального відділу Харківського тракторного заводу від 18.06.1993 року, стала однокімнатною. З урахуванням технічних характеристик квартири (а.с.5-6), стосунків між сторонами по справі, відповідач разом із своєю сім'єю не може проживати разом із позивачем в даній однокімнатній квартирі, а тому вимушено проживає в іншому житлі, хоча має інтерес до спірної квартири. Посилання позивача на те, що він отримує не значну пенсію (а.с.34) і не має можливості сплачувати комунальні послуги, не свідчать про наявність підстав для задоволення позову, так як дані обставини відповідно до закону не можуть бути підставою для визнання відповідача таким, що втратив право на житло. Зазначення позивача про те, що реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає йому в отриманні субсидії, спростовуються наданим позивачем витягом з протоколу про те, що субсидія йому була призначена (а.с.10). Доводи позивача про те, що відповідач із своєю сім'єю проживає за адресою свого тестя в квартирі [ADDRESS], не підтверджені доказами. Згідно інформації з Реєстру територіальної громади м.Харкова (а.с.58), в зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] і [PERSON] Суду не надано докази того, яке відношення ці особи мають до відповідача і що він дійсно проживає із зазначеними особами в квартирі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 64 у будинку №16 по вул. Миру у м.Харкові, так як позивач не надав суду належні і допустимі докази того, що відповідач був відсутній у житлі без поважних причин понад один рік.

Outcome: dismissed