Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави, обґрунтовуючи його невиконання [PERSON] грошових зобовязань за кредитним договором, виникненням значної заборгованості, неправомірним відчудженням заставленого майна без згоди банку, просив із врахуванням змін і уточнень позову вилучити у [PERSON] і передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави автомобіль «Toyota Camry», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (АІ 1339 ЕК), комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11\~086,52 долари США звернути стягнення на автомобіль «Toyota Camry», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (АІ 1339 ЕК) шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на наявність боргу по кредиту, успадкування третьою особою грошових зобовязань за кредитом, звернення стягнення на майно судовим рішенням, але послідуючий продаж автомобіля відповідачам без згоди банку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що при купівлі автомобіля у [PERSON] вона не повідомила про наявність застави, а в документах МРЕВ ніяких обтяжень не було, пізніше він продав автомобіль брату. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що при купівлі автомобіль у іншого відповідача він не був обізнаний про наявність застави, а в документах МРЕВ ніяких обтяжень не було. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на аналогічні обставини, а також відсутність доказів існування та розміру боргу, відсутність виконавчого провадження, пропуск строків позовної давності, відсутність у банка права вимоги через відсутність права власності, добросовісність набуття відповідачем права власності на автомобіль. Третя особа в судове засідання не зявилась повторно, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлялась належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направила. Вислухавши відповідачів, представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], був укладений Кредитний договір № KIQ0AK05520469, за яким Позичальнику надавався кредит у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 46\~773,20 дол. США, що підтверджується договором. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище договором 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, предметом якого був легковий автомобіль «TOYOTA Camry», 2007 року випуску, VIN № JTNBE40K003112987, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого був [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію АІС № 062843 від 20.09.2007 року, що підтверджується договором. 22.03.2009 року [PERSON] помер, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами. 19 травня 2011 року автомобіль «TOYOTA Camry», 2007 року випуску, VIN № JTNBE40K003112987, реєстраційний номер [NUMBER], було перереєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину без зміни номерних знаків на третю особу по цій справі [PERSON], що підтверджується листом Територіального сервісного центру 3244, свідоцтвом про реєстрацію, визнається сторонами. Обтяження у виді застави рухомого майна відносно вказаного автомобіля було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 18 червня 2013 року за заявою ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується витягом з цього реєстру. На запит ПАТ КБ «Приватбанк» позивачеві було повідомлено про зняття із реєстрації вказаного автомобіля, що підтверджується листом, витягами із бази даних МРЕВ. 17 січня 2014 року за заявою [PERSON] було знято з обліку вказаний автомобіль для реалізації, що підтверджується заявою, листом Територіального сервісного центру 3244, визнається сторонами. 26 лютого 2014 року автомобіль «TOYOTA Camry», 2007 року випуску, VIN № JTNBE40K003112987, на підставі довідки-рахунку було зареєстровано за [PERSON], видано номерний знак [NUMBER], що підтверджується листом Територіального сервісного центру 3244, витягом із бази даних, заявою, довідкою-рахунком. 04 липня 2015 автомобіль «TOYOTA Camry», 2007 року випуску, VIN № JTNBE40K003112987, на підставі довідки-рахунку було зареєстровано за [PERSON], видано номерний знак [NUMBER], що підтверджується листом Територіального сервісного центру 3244, витягом із бази даних, заявою, свідоцтвом про реєстрацію. Відповідно до\~ст. 572 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до\~ст. 18 Закону України «Про заставу», якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Відповідно до\~ст.19 Закону України «Про заставу»: за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Дана норма узгоджується за аналогією з\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~відповідно до якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Сторони повідомили про прийняття у 2013 році судового рішення про звернення стягнення на предмет застави у спорі із [PERSON], відсутність відкриття виконавчого провадження за таким рішенням, однак від достовірного встановлення цих обставин позивач та третя особа ухилились. Водночас з огляду на існування судового рішення про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором у даному випадку строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~статті 20 Закону України «Про заставу»: заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.\~\~ Відповідно до ч.1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно\~статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається із обставин спору будь-яких правочинів між позивачем та дійсним власником автомобіля, на який пропонується звернути стягнення, не укладалось, сторони не встановлювали у будь-якій формі правовідносин, заставодержатель не звертався із будь-якими повідомленнями чи вимогами до відповідачів у досудовому порядку. Згідно з вимогами\~ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2\~ст. 590 ЦК України). За умовами ч. 1\~ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~\~ст. 19 Закону України\~\~«Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання\~\~ (а\~\~ у\~\~ випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Як передбачено\~ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Статтею 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~передбачено, що за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає, зокрема, відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів і неустойки; сплату основної суми боргу. Відповідно до\~статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом. Згідно ч.1, п.п. 1-4 ч.2\~ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~обтяжувач, який звертається до суду з вимогою\~\~звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх\~\~обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягаютьсплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;\~\~2) опис рухомого майна,\~\~за\~\~рахунок\~\~якого\~\~підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;\~\~3) заходи\~\~\~\~щодо\~\~\~\~забезпечення\~\~ збереження\~\~ предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління наперіод до його реалізації, якщо такі необхідні;\~\~4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених\~статтею 26 цього Закону. В силу п. 2 ч. 1\~ст. 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових\~\~способів\~\~ звернення\~\~ стягнення\~\~ на\~\~ предмет забезпечувального обтяження:\~\~продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.\~\~\~\~ В межах розгляду цієї справи суду не подано будь-яких доказів існування та розміру заборгованості за кредитним договором № KIQ0AK05520469, що унеможливлює визначення судом\~загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження, належну оцінку співмірності обраного позивачем способу захисту своїх інтересів із ступенем втручання у права власника транспортного засобу.\~Також ухилення позивача від подання доказів унеможливило перевірку судом строків предявлення вимоги до майнового поручителя за договором та послідуючих трьох власників предмету застави.\~\~ Враховуючи обставини справи, зазначені вище приписи законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не відповідають умовам договору та чинному законодавству, оскільки суттєві для виникнення передумов для задоволення позову обставини залишились не доведеними. Крім того, при наданні правової оцінки позовним вимогам позивача про передачу в заклад предмета застави суд виходить з наступного.\~\~\~\~\~\~ Частина 2\~ст. 575 ЦК України\~визначає заклад як вид застави рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.\~\~\~\~ З огляду на зміст\~ст. 575 ЦК України, передача рухомого майна в заклад не є способом реалізації заставного майна, а отже не може бути застосована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами - заставний автомобіль перебуває у позивача та було вилучено у відповідача ще до звернення до суду з даним позовом. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, заперечення відповідачів нічим не спростовані, позивач ухилився від виконання обовязку довести свої позовні вимоги та участі в судових засіданнях, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed