Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 26 266, 31 грн. згідно укладеного між ними договору від 24.07.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 600, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого станом на 28.02.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26 266, 31 грн. з яких: заборгованість за кредитом -5420,73 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 16 340, 89 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 2777,72 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1226, 97 грн.. Добровільно борг відповідач не погашав, тому позивач просить суд стягнути з відповідача вищевказану суму боргу та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про те, що розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] та його представник Сідорова І.А. в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не дотримані вимоги щодо належного укладання кредитного договору відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема щодо істотних умов договору та форми правочину, з бланку заявки на отримання банківських послуг не можливо встановити за отриманням яких саме послуг звернувся [PERSON], оскільки відповідні графи бланка не заповнені. Крім того позивач подав позов до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж по поверненню кредиту був здійсненний 22 червня 2012 року в розмірі 100 грн., а представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду в травні 2017 року. Суд, вислухавши пояснення відповідача, його представника, дослідивши представлені докази, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.07.2007 року [PERSON] заповнив заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», в якій він заповнив розділи: «персональні дані», «адреса проживання», «контактна інформація». На звороті заяви зазначено, що [PERSON] надається кредитна картка з валютою гривня, кредитний ліміт 250 гривень, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 22,80% із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.9). Будь-яка інформація про термін дії отриманої [PERSON] картки у вказаній заяві відсутня та позивачем до суду не надавалася. Відомості про продовження строку дії виданої відповідачу карти також суду не надані. Згідно поданого банком розрахунку заборгованість [PERSON] за договором №б/н від 24.07.2007 року станом на 28.02.2017 року становить 26266,31 грн. (а.с.6-8). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч.1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доводи позивача, вказані в позовній заяві, щодо наявності між сторонами договірних зобов'язань грунтувались на тому, що [PERSON] підписав заяву № б/н від 24.07.2007 року і отримав кредит 21600 грн. Суд критично оцінює такі доводи позовної заяви, оскільки в заяві від 24.07.2007 року [PERSON] відзначив, що він бажає отримати послугу. Жодних відомостей про бажання відповідача отримати кредит, його ліміт, анкета заява не містить. Доказів про те, що [PERSON] відповідно до поданої заяви була видана кредитна картка із встановленням відповідно ліміту на неї та зазначенням строку дії картки, позивачем не надано. Позивач у своєму позові вказав, що кредит був отриманий 24 липня 2007 року, тоді як згідно наданого розрахунку заборгованості (а.с.6-8), кредитні кошти були видані [PERSON] 19 червня 2007 року, а сальдо простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 498,71 грн. утворилося 26.01.2009 року. Критично оцінюється і виписка по кредитному рахунку [PERSON], в якій містяться відомості про рух грошових коштів, згідно якої [PERSON] 19.06.2007 року отримав кредитний ліміт 21600 грн., оскільки згідно позовної заяви договір було укладено 24.07.2007 року. Крім того, з виписки не можливо встановити, яку картку отримав [PERSON], чи була отримана кредитна картка універсальна, чи якась інша, тип картки. В матеріалах справи відсутні докази про те, що картка [NUMBER] про яку вказано у заяві є карткою по якій здійснено розрахунок заборгованості, оскільки в розрахунку вказано тільки перші і останні 4 цифри номеру картки. В матеріалах справи відсутнє підтвердження ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки на них відсутній підпис відповідача, в зв'язку з чим не можливо встановити факт обізнаності відповідача з умовами кредитування, а також факт укладення кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням вищезазначеного суд вважає, що цивільно-правові відносини між [PERSON] та банком належним чином не оформлені і позивач не довів обгрунтованість своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed