Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2012 року, але з вересня 2016 року разом не проживають; -від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], 2липня [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на його повному утриманні та вихованні; -він вважає, що причиною розпаду сімї є те, що відповідач покинула сімю, матеріально не утримує та не допомагає дітям; -на його прохання змінити своє ставлення до сімї, відповідач не реагує; -всі спроби зберегти сімю ним вичерпані; -в добровільному порядку відповідач не цікавиться матеріальним утриманням та добробутом своїх дітей; -відповідач виїжджає за межі області на сезонні роботи, має стабільні неофіційні заробітки, але місце роботи та її заробіток йому невідомі, інших утриманців не має, звернувся до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між ним та відповідачем; стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій формі у розмірі по 1200грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання позову до суду. Позивач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву /а.с.24/, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про місце та час слухання справи була неодноразово повідомлена належним чином: шляхом направлення їй судових повісток про виклик до суду на розгляд цієї справи у відповідності до ст.128 ЦПК України за місцем її реєстрації /а.с.17-18,20-21,23,29-30/, а також через оголошення в газеті «Новини Закарпаття» №9 (4720) від 6 лютого 2018 року /а.с.31/, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи у її відсутність від відповідача до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на його утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.5/, та свідоцтвами про народження дітей /а.с.8-9/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у своєму позові посилається на те, що відповідач покинула сімю, матеріально не утримує та не допомагає дітям. Також позивач вказує, що їх шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, всі спроби зберегти сімю ним вичерпані. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо, примиритися не бажають, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам позивача. Спора про спільно нажите майно та місце проживання неповнолітніх дітей сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказав позивач у своєму позові відповідач виїжджає за межі області на сезонні роботи, має стабільні неофіційні заробітки, але місце роботи та її заробіток йому невідомі, інших утриманців не має, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надав. Крім того, позивач взагалі не вказав про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у відповідача непрацюючих батьків; наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення гармонійного розвитку дітей, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій суму з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2018 року - 1492 гривень, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; -мінімальний розмір аліментів на одну дитину до 6 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2018 року не може бути меншим, ніж 746грн.; -жодних доказів про обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, позивач суду не надав, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 1600грн. на двох дітей, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Згідно квитанції №3570710023 від 7 вересня 2017 року /а.с.2/ - позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 640грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнений. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial