Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіна Лілія Володимирівна, служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визнання договору дарування квартири недійсним. Посилаючись на те, що 05.03.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11/079-К, за умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 50 000,00 доларів США у тимчасове платне користування, на умовах визначених даним договором та з терміном їх остаточного погашення 04.03.2027. Кредитні кошти в сумі 50 000,00 доларів США були надані Позичальнику відповідно до меморіального валютного ордеру № 144_6 від 06.03.2007 та згідно з випискою по-особовому рахунку [PERSON] . Оскільки відповідач не належним чином виконував зобов`язання з погашення заборгованості за Кредитним договором позивач був змушений звернутися звернувся з позовом (07.04.2015 - дата направлення позову) до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення простроченої заборгованості відповідача та позовні вимоги позивача задоволені повністю рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01.06.2016 по справі №607/6693/15-ц яким стягнуто заборгованість з [PERSON] , на користь позивача в розмірі 30045,85 доларів США та 3654,00 грн. судових витрат. З метою забезпечення виконання Кредитного договору № 11/079-К від 05.03.2007, позивачем та відповідачем, 06.03.2007 укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 846. Відповідно до договору іпотеки від 06.03.2007, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань боржника [PERSON] за Кредитним договором № 11/079-К від 05.03.2007р. В якості забезпечення вимог Позивача, що випливають з Кредитного договору № 11/079-К від 05.03.2007 Іпотекодавець передав Іпотекодержателю майнові права на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Іпотека за вказаним договором іпотеки поширюється на всі поліпшення та/або переобладнання Предмета іпотеки, що можуть бути здійснені іпотекодавцем або третіми особами (орендарями тощо) після укладення даного договору іпотеки. Предмет іпотеки належить Відповідачу на підставі Договору № 61 від 28.02.2007 про організацію та проведення будівництва, укладеного між [PERSON] та БМУ «Промбуд» ВАТ «Тернопільбуд», документу, який підтверджує сплату іпотекодавцем частини вартості Предмету іпотеки за рахунок власних коштів - квитанція № 3 від 05.03.2007 на суму 79 869,00 грн. На підставі вищезазначеного факту, що підтверджується матеріальним забезпеченням (майнові права на предмет іпотеки) на виконання Кредитного договору № 11/079-К від 05.03.2007, та враховуючи неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості за Кредитним договором. Позивач паралельно/одночасно із позовом про стягнення простроченої заборгованості за Кредитним договором звернувся із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту в розмірі 37 479,39 дол. США. 29.07.2015 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення по справі №607/6711/15-ц, яким: відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на Предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту; задоволено частково зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса ТМНО Салій Г.Я., Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним договору іпотеки, зобов`язання вчинити дії; визнано недійсним договір іпотеки майнових прав від 06.03.2007р. укладений між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та [PERSON] , посвідчений цього ж числа приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №846. Оскільки існувала загроза відчуження Предмету іпотеки чи утруднення виконання можливого рішення суду, Позивачем у справі №607/6693/15-ц (про стягнення заборгованості за кредитним договором) 12.08.2015р. була подана заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчужувати Предмет іпотеки. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу по справі №607/6693/15-ц, якою задоволено заяву ПАТ «Універсал Банк» про забезпечення позову, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в тому числі на трикімнатну квартиру, загальною площею 100,кв.м. житловою площею 59,0кв.м. що знаходиться в [ADDRESS] . Позивач згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №128754669 від 23.06.2018р. дізнався, що 14.10.2015 року [PERSON] відчужено вищезазначену квартиру, зокрема: трикімнатну квартиру, загальною площею 100,00 кв. м., житловою площею 59,0 кв. м. що знаходиться в [ADDRESS] , шляхом переоформлення його Договором дарування №1385 від 14 жовтня 2015 року на [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л. В. ПАТ «Універсал Банк», звертає увагу суду на те, що відповідач розуміючи, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.08.2015 є не законна та може бути скасована апеляційним судом (що і сталося в майбутньому), та усвідомлюючи що отримані, в кредит, кошти фактично витрачені на придбання квартири і задоволення вимоги Банку про повернення боргу можливе лише за рахунок згаданої квартири, розуміючи реальність настання негативних наслідків розгляду позову про стягнення боргу навмисно провів відчуження майна, шляхом Договору дарування від 14.10.2015, в користь Відповідачів задля унеможливлення реального виконання рішення суду про стягнення боргу яке буде прийнято в майбутньому. Метою обтяження майна є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Факт того, що обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІУ від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. А від так, оспорюваний позивачем договір дарування нерухомого майна від 14 жовтня 2015 підлягає визнанню недійсним, оскільки цей договір було укладено під час судового провадження про стягнення заборгованості та вирішення питання про накладення арешту на майно, про що було відомо [PERSON] . Таким чином оспорюваний договір дарування, укладені між відповідачами під час судового провадження про стягнення з Відповідача грошових коштів, вчинено з метою ухилитись від виконання судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до Відповідачів та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, а тому зазначений договір дарування підлягає визнанню недійсними. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати недійсним договір дарування №1385 від 14 жовтня 2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] предметом якого житлове приміщення - трикімнатна квартира загальною площею 100 кв. м. житловою площею 59,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Лілією Володимирівною та стягнути судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову, попередньо подавши відзив на позов, в якому зазначив, що на момент укладення спірного договору дарування не існувало жодних обтяжень чи обмежень (як зареєстрованих і не зареєстрованих), які б перешкоджали чи унеможливлювали укладення такого договору у світлі засад вільного волевиявлення та свободи укладення такого договору. Сам факт укладення спірного договору під час судового провадження про стягнення з відповідача грошових коштів, але за відсутності встановленої рішенням суду заборгованості та обтяжень щодо належного їй майна, жодним чином не свідчить про фіктивність такого договору. Більше того, після того як нею було подаровано квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] , остання вступила у свої права власника та постійно проживає у даній квартирі разом із своїм батьком - [PERSON] . Водночас, в силу певних сімейних обставин, вона вже тривалий час (фактично з кінця листопада 2015 року) не проживає у квартирі [ADDRESS] , а проживає разом зі своїми батьками у [ADDRESS] . Однак, як вбачається із фактичних обставин справи, спірний договір дарування після його укладення було виконано, а саме - квартира, яка є предметом цього договору, передана у фактичне володіння та користування [PERSON] . При цьому, вона, як попередній власник спірної квартири, припинила фактичне користування цією квартирою. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Також, ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалась досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзив та просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову, попередньо подавши відзив на позов, в якому зазначив, що Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзив та просить відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи тим, що він та [PERSON] проживали разом однією сім`єю починаючи з 2005 року. У 2007 році ми вирішили придбати квартиру оскільки планували одружуватися. Так, 28.02.2007 нами було вирішено укласти із БМУ «Промбуд» ВАТ «Тернопільбуд» договір про організацію та проведення будівництва квартири [ADDRESS] . На придбання вказаної квартири ним були позичені грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., з яких 79 869,00 грн. було внесено в якості сплати вартості вказаної квартири. В подальшому ми оплатили решту вартості квартири [ADDRESS] , яку вирішили зареєструвати за [PERSON] 22.05.2009 року я та [PERSON] зареєстрували шлюб. Про те, що [PERSON] 05 березня 2007 року уклала із ВАТ «Банк Універсальний» кредитний договір №11/079-К та отримала кредит у розмірі 50 000,00 дол. США йому не було відомо. Так само йому не було відомо про те, що [PERSON] 06.03.2007 року уклала ще і договір іпотеки за яким передала в іпотеку майнові права на квартиру [ADDRESS] . Він не може погодитися із доводами позовної заяви у тій частині, що [PERSON] вклала отримані в кредит кошти у придбання квартири, оскільки у придбання квартири вкладалися наші з нею спільно нажиті кошти. При цьому, коли 14.10.2015 між ним та [PERSON] укладався договір дарування, то йому не було відомо про існування будь-яких судових проваджень чи боргових зобов`язань щодо [PERSON] . Укладаючи договір дарування із [PERSON] він абсолютно повністю розраховував на набуття права власності на вказану квартиру, оскільки як вже зазначалося, дана квартира була придбана за спільно нажиті кошти, є спільним майном подружжя, а тому укладення цього договору було зумовлено не більш ніж закріпленням його з [PERSON] прав на майно подружжя. При цьому, належною їй часткою квартири [PERSON] вирішила розпорядитися на власний розсуд, а саме подарувати їх доньці - [PERSON] , що також не заборонено законом. Оскільки для фіктивного правочину характерним є те, що сторони відповідно до вимог закону оформлюють укладення договору, не маючи намір створювати реальні правові наслідки, то за вказаних мною обставин він не міг погодитися із тим, що у нього, чи її доньки, не виникало наміру набути у власність вказану квартиру. Укладаючи 14.10.2015 договір дарування його волевиявлення цілком співпадало із його внутрішньою волею, а тому ані у нього ані у [PERSON] не виникало наміру не виконувати договір дарування. Більше того, після укладення 14.10.2015 договору дарування, [PERSON] з кінця листопада 2015 року припинила фактичне користування, та наскільки йому відомо проживає у селі Саджівки в Гусятинському районі, у той час як я з донькою [PERSON] продовжуємо проживати у спірній квартирі [ADDRESS] . Отже вважаю, що позивачем не доведено жодними доказами головної ознаки фіктивного правочину - відсутності наміру створити правові наслідки, обумовлені спірним договорам, так як подальші дії зі сторони [PERSON] , його сторони та сторони його доньки свідчать про виконання укладеного договору дарування. Також я не можу погодитися із твердженнями позивача щодо підстав визнання договору дарування фіктивним. Наскільки можна зрозуміти із доводів позивача, на його думку спірний договір дарування підлягає визнанню недійсним з тих підстав, що цей договір було укладено під час судового провадження про стягнення заборгованості та вирішення питання про накладення арешту на майно, про що було відомо [PERSON] . Так, на момент укладення спірного договору дарування не існувало жодних обтяжень чи обмежень (як зареєстрованих і не зареєстрованих), які б перешкоджали чи унеможливлювали укладення такого договору. Аргументи позивача про те, що [PERSON] уклала спірний договір дарування розуміючи, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.08.2015 є не законна та може бути скасована апеляційним судом не заслуговують на увагу, оскільки є абсурдними та нічим не підтвердженими. Тому просить відмолвити у задоволенні позову. Позивачем подано відповідь на відзиви [PERSON] та [PERSON] в якому зазначено, що є усі підстави для визнання недійсним догорів дарування з підстав та обґрунтувань викладених у позовній заяві. Також відповідачем не спростовано факт укладення договору під час судового провадження та між близькими особами. Відповідач [PERSON] подала заперечення на відповідь на відзив в якому зазначила, що на час укладення договору дарування були відсутні боргові зобов`язання відповідача перед позивачем, а наявність судового провадження не може свідчити про їх наявність. Також на час укладення договору не було будь-яких обтяжень. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіна Лілія Володимирівна у судове засідання не з`явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи у його відсутності, При прийнятті рішення просимо врахувати якнайкращі інтереси дитини. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду забезпечено позов шляхом заборони вчиняти певні дії. Ухвалою суду витребувано докази. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 28.02.2007 між [PERSON] та БМУ «Промбуд» ВАТ «Тернопільбуд» (сторона 2) укладено договір №61 про організацію та проведення будівництва, відповідно до якого сторона 2 зобов`язується від власного імені, за дорученням сторони 1 та за її рахунок вчинити дії з організації та проведення будівництва трикімнатної квартири [ADDRESS] , а сторона 1 зобов`язується оплатити визначену договором вартість об`єкта та прийняти об`єкт нерухомості в порядку і у строки, визначені цим договором. Планова вартість квартири на момент укладення договору склала 330 869,00 грн. Відповідно до квитанції №3 виданої 05.03.2007 філією Тернопільське ЦВ ПІБ, [PERSON] сплатила на користь БМУ «Промбуд» 79 869,00 грн. в якості фінансування будівництва житла по [ADDRESS] , договір № 61 . 05.03.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №11/079-К, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 доларів США у тимчасове платне користування (13% річних), на умовах визначених даним договором та з терміном їх остаточного погашення 04.03.2027. Банком (позивачем) виконано свої зобов`язання щодо видачі кредиту. Видано відповідачу кредит у розмірі 50 000,00 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №144_6 від 06.03.2007 та банківською випискою по особовому рахунку позичальника (відповідача). З метою забезпечення виконання кредитного договору, між сторонами 06.03.2007 укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №846. Відповідно до договору іпотеки, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань боржника [PERSON] за кредитним договором. В якості забезпечення вимог позивача, іпотекодавець надала в іпотеку банку майнові права на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 1.2. Договору іпотеки). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору №61 від 28.02.2007р. про організацію та проведення будівництва, укладеного між [PERSON] та БМУ «Промбуд» ВАТ «Тернопільбуд», документу, який підтверджує сплату іпотекодавцем частини вартості предмету іпотеки за рахунок власних коштів квитанція №3 від 05.03.2007р. на суму 79869,00 грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.07.2015, справа №607/6711/15-ц, у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту відмовити. Зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса ТМНО Салій Г. Я., Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним договору іпотеки, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково та визнано недійсним договір іпотеки майнових прав від 06.03.2007 укладений між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та [PERSON] , посвідчений цього ж числа приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г. Я. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №846. ПАТ «Універсал Банк» звертається до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та подано заяву про забезпечення позову. Згідно ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 15.10.2015, справа № 607/6693/15-ц, було скасовано ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.08.2015, та а передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.10.2015,справа № 607/6693/15-ц, було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, належне на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в межах суми позову - 37 479,39 доларів США, в тому числі на трикімнатну квартиру, загальною площею 100,0 кв.м., житловою площею 59,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна №21783740, номер запису № 1367 в книзі № 29), та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 17 січня 2008 року [NUMBER]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.06.2016,справа № 607/6693/15-ц, стягнуто з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 36 428 доларів США за кредитним договором № 11/079-К від 05 березня 2007 року, з яких: 30 045,80 доларів США сума кредиту, що стягується достроково, 2 693,86 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 3 688,34 доларів США заборгованості за відсотками; а також 2000 (дві тисячі) гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] .. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб за № 540 від 22.05.2009, також у них народилася донька [PERSON] , що підтверджується листом Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану та не заперечувалося сторонами. Як вбачається з акту обстеження житлових умов про фактичне проживання №9 від 18.01.2016, довідкою №307 від 23.11.2018. виданої Саджівецькою сільською радою [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно договору дарування квартири від 14.10.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який діяв від свого імені та діє як батько від імені малолітньої [PERSON] , за згодою матері [PERSON] , на умовах, що [PERSON] безоплатно передає у власність чоловіка [PERSON] та дочки [PERSON] по 1\\2 частині кожного, належній їй на праві приватної власності трикімнатної квартир и, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 100,0 кв. м., житловою площею 59,0 кв. м.. Частиною першого статті 1 Цивільного кодексу України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частини першої статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина перша статті 207 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої та другої статті 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Законодавцем у частині першій статті 717 Цивільного кодексу України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною п`ятою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (стаття 234 Цивільного кодексу України). Для визнання правочину фіктивним слід встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, даний правочин визнається недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 19 жовтня 2016 року по справі №6-1873цс16, який відповідно до ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, не вбачає підстав для відступу від вищевказаного висновку і зазначає, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Спірний договір дарування укладено між відповідачем [PERSON] (дарувальник) та відповідачами [PERSON] та [PERSON] (обдаровані), які є близькими родичами (жінка та чоловік, матір та її малолітня дочка), без реальної мети настання правових наслідків, обумовлених спірними правочином, за відсутності направлених дій на реальний перехід права власності на майно до близького родича, тобто продовження дарувальником вчинення дії по фактичному володінню та користуванню цим майном, та з безсумнівною метою приховування цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. За таких обставин суд в сукупності наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Також суд зазначає, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. За таких обставин, суд, враховуючи викладені вище обставини, належні та допустимі докази, якими вони підтверджуються, положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, які виникли між сторонами спору, вважає, що права позивача підлягають судовому захисту в обраний ним спосіб, оскільки в даному випадку вона має право на ефективне виконання рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення в його користь грошових коштів з відповідача [PERSON] за рахунок належного їй майна, яке вона в свою чергу відчужив за оспорюваним договором дарування в користь свого чоловіка та рідної малолітньої дочки, без наміру створення правових наслідків, а тому, позов підлягає до задоволення, шляхом визнання недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 14 жовтня 2015 року між [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] , посвідчений 14 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л. В., за реєстровим номером 1385. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що слід розподілити судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме підлягає стягнення судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved