Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та Внески у розмірі 45787 грн. 48 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 14780 грн. 16 коп. та 3% річних у розмірі 3970 грн. 57 коп., а всього 64538,21 грн. та судові витрати в сумі 2 102 грн. Свої вимоги мотивує тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Оскільки в цьому будинку [ADDRESS] встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. Лічильник обліку гарячого водопостачання у квартирі [ADDRESS] відсутній, а тому згідно п. 21 вищевказаних правил, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії, плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на зареєстровану особу. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №218714240 від 03.08.2020 року (далі Інформаційна довідка №218714240 від 03.08.2020 року), 05.05.2016 року було зареєстровано право власності відповідача [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2641, виданого 18.10.2012 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. Рішення по справі №711/6158/15-ц від 25.11.2015 року Придніпровського районного суду м. Черкаси, довідка №1760о видана КП «ЧООБТІ» 31.03.2016 року, технічний паспорт №б/н, виданий КП «ЧООБТІ» 14.09.2012 року. Між тим, відповідно до Інформаційної довідки №218714240 від 03.08.2020 року, 29.02.2020 року зареєстровано право власності відповідача [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, серія та номер І-601, виданого 29.02.2020 року державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст.627, 630 ЦК України, ст.ст. 19.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживач (відповідач) зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги позивачу, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг повному обсязі. Відповідачі не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання, а також не здійснювали внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019 року (Внески), внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 01.10.2020 року, яка складає 45787,48 грн., що підтверджується листом-розрахунком по особовому рахунку № [NUMBER] . Позивач зазначає, що не проведення відповідачем [PERSON] у період з 18.10.2012 року по 05.05.2016 року державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] не є свідченням того, що власник не отримував відповідні житлово-комунальні послуги у спірний період, які надавалися позивачем, навіть і при відсутності укладених договорів про їх надання. Це узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові ВГСУ від 12.06.2017 року у справі №910/17128/16: момент звернення власника до відповідного органу з метою проведення державної реєстрації залежить від волевиявлення власника, а не проведення такої реєстрації не свідчить про те, що власник не отримував відповідні житлово-комунальні послуги в спірний період. На момент придбання відповідачем [PERSON] Ѕ частини квартири [ADDRESS] , вказана частина була уже обтяжена боргами за спожиті житлово-комунальні послуги. Жодних виплат за опалення, гаряче водопостачання, які надавалися позивачем, відповідачем [PERSON] з моменту придбання Ѕ частини квартири за вказаною вище адресою, здійснено не було. Відповідачі, фактично споживаючи вищевказані послуги не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання, що свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Досудового врегулювання спору з відповідачами не проводилося, оскільки чинним законодавством такого обов`язку не передбачено. Крім того, відповідно до п. п. 5,10,11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги» за цінами та тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Частиною 3 статті 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом. Стаття 9 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач здійснює оплату за житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідачів, як на співвласників квартири, незалежно від факту їх реєстрації чи проживання у житловому приміщенні. Такої позиції дотримується Верховний Суд, постанови від 02.04.2020 року по справі № 757/29813/17-ц, від 25.06.2020 року у справі №520/16591/16-ц, де сформульовано позицію щодо того, що факт відсутності реєстрації особи у квартирі не звільняє її, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Проте, відповідачі своєчасно з січня 2013 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внесків, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2020 складає 45787,48 грн., що підтверджується листом - розрахунком по ОР № 10082074 (а. с. 5). Крім того, відповідачам на суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК, нараховано інфляційні втрати в сумі 14780 грн. 16 коп. та 3 % річних, що становить 3970 грн. 57 коп. (а.с. 6-11). На підставі викладеного вище, позивач просить суд, - стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внески у розмірі 45787 грн. 48 коп., інфляційну складову боргу - 14780 грн. 16 коп., 3% річних - 3970 грн. 57 коп., а всього - 64538 грн. 21 коп. та сплачений судовий збір в сумі 2 102,00 грн. Ухвалою суду від 09.12.2020 прийнято позовну заяву, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Ухвалою від 05.02.2021 року, позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в частині пред`явлених позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, - залишено без розгляду, згідно поданого представником позивача клопотання від 15.12.2020 року. Позовні вимоги до відповідача [PERSON] підтримані у заявленому обсязі.(а.с.38). В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з`явився, до початку розгляду надав заяву від 10.03.2021, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи судом, неодноразово, належним чином повідомленою про час та місце судового засідання у встановленому законом порядку. Проте, до суду не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подала. Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , неодноразово повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, а представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлено договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що на ПАТ «Черкаське хімволокно» (в подальшому ПрАТ) покладено обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 № 2444). Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вищенаведеного ПрАТ «Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до відомостей, які містяться у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 218714240 від 03.08.2020 року (далі Інформаційна довідка № 218714240 від 03.08.2020 року), 05.05.2016 року було зареєстровано право власності відповідача [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2641, виданого 18.10.2012 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. Рішення по справі № 711/6158/15-ц від 25.11.2015 року Придніпровського районного суду м. Черкаси, довідка № 1760о видана КП «ЧООБТІ» 31.03.2016 року, технічний паспорт № б/н виданий КП «ЧООБТІ» 14.09.2012 року (а.с.31). Крім того, встановлено, що іншій співвласник квартири [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 29.02.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., придбав Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с.33). Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки № 218714240 від 03.08.2020 року, в цей же день - 29.02.2020 року, зареєстровано право власності [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с.31). Варто зазначити, що [PERSON] вказана частина нерухомого майна придбана з наявною заборгованістю ОР № 10082147 в сумі 846 грн. 73 коп. станом на 01.12.2020 року за послуги теплопостачання та ГВП, що підтверджується довідкою, виданою 09.12.2020 року абонентським відділом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» (а.с.32). На запити суду щодо доступу до персональних даних, Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради надано відомості, що надійшли до суду 30.12.2020 року, про те, що відсутня інформація з приводу факту реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Проте, також вказано, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 07.06.1991 року. Ці обставини підтверджуються і даними паспорту [PERSON] . Згідно ухвали від 05.02.2021 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в частині пред`явлених позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, - залишено без розгляду, згідно поданого представником позивача клопотання від 15.12.2020 року (а.с.38), оскільки з`ясовано, що у квартирі [ADDRESS] є два особові рахунки, за споживачем [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ) відсутня заборгованість. Позовні вимоги до відповідача [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ) підтримано представником позивача у заявленому обсязі. Частиною 3 статті 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання включаються до плати виконавцю відповідної комунальної послуги і в рахунку відображаються окремо. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що чинна з 09 червня 2018 року; діє в частині положень частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18 з 1 січня 2019 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875- ІV) визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, в редакції, що чинна з 09 червня 2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону. Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Правовідносини із власниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Правовідносини власників житлових приміщень щодо оплати комунальних послуг з підприємствами, які надають ці послуги, регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими комунальними послугами. Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] , будучи з 18.10.2012р. власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] (за особовим рахунком [NUMBER] ) своєчасно не вносив плату за надані послуги централізованого опалення, гарячого водопостачання та Внесків, тож згідно з розрахунком ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» по цьому особовому рахунку № [NUMBER] , заборгованість відповідача по оплаті вказаних послуг з 01 січня 2013 року по 01 жовтня 2020 року становить 45787 грн. 48 коп. (а.с. 5). Заперечень проти такого розрахунку боргу, відповідачем [PERSON] до суду не надано. При цьому, суд вважає, що заборгованість нарахована протягом часу, за яким остання була і є власником частини квартири. Суд звертає увагу, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019. Даних про звернення відповідача [PERSON] до позивача із такими претензіями, по справі немає. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано вірний розрахунок інфляційних втрат в сумі 14780 грн. 16 коп. за період з 01.01.2013 року по 01.08.2020 та трьох процентів річних в сумі 3970 грн. 57 коп. у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг, які нараховані за період з 01.01.2013 року по 01.09.2020 року (а.с.6-11). За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, ним були надані відповідні послуги відповідачу, як споживачу таких послуг, наведені ним розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами та не спростовані відповідачем, а тому до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає заборгованість за послуги централізованого опалення, гарячого водопостачання та Ввесків станом на 01.10.2020 в сумі 45787, 48 грн., інфляційні нарахування в сумі 14780, 16 грн. та три відсотки річних в сумі 3970, 57 грн., у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 146 від 25.11.2020. Отже, до стягнення із відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Черкаської міської ради підлягає сума 2 102 грн. (судовий збір). На підставі викладеного та

Outcome: approved