Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач подав до суду позов до відповідача про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням - належною їй квартирою №18 в б.30 по вул.Героїв 93-ї бригади в м.Запоріжжі, оскільки він в ній більше одного року не проживає без поважних причин, його місце проживання їй не відоме. Відповідач [PERSON] у судові засіданні двічі не з»явився, про їх час повідомлявся належним чином через направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями, та через оголошення у газеті «Запорізька правда» від 19.01.2017 року та від 02.02.2017 року, заперечень проти позову суду не надав. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зазначила що відповідач є її батьком, у належній їй з матір»ю квартирі він з 2004 року не проживає, з ними не спілкується, де він проживає їй не відомо. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №1756К від 15.07.1995 року, укладеного на Запорізькій регіональній біржі нерухомості, позивачу [PERSON] /[PERSON]/ О.М. належить ? частина квартири [ADDRESS] бригади в м.Запоріжжі. На підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2015 року, засвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], третій особі [PERSON] належить ? частина квартири [ADDRESS] бригади в м.Запоріжжі. Позивач та третя особа здійснили державну реєстрацію свого права власності на вказану квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2017 року. В квартирі зареєстровані позивач, її донька [PERSON] та відповідач. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 20.07.2004 року. 14.08.2004 року позивач уклала шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Як зазначили позивач та третя особа, в 2004 році відповідач добровільно виїхав з квартири, проживає десь за іншою адресою, де саме їм невідомо. Свідок [PERSON] знайомий позивачки суду пояснив, що відповідач йому відомий, він проживав із позивачкою у період їх шлюбу, вони працювали на Півночі вахтовим методом, в 2004 році вони розлучились і свідку відомо, що відповідач виїхав з квартири добровільно, десь вступив у інший шлюб, але подробиці йому не відомі, відповідач дійсно не проживає в квартирі позивача з 2004 року, свідок буває в цій квартирі, відповідача та його речей в квартирі немає. Вислухавши позивача, третьої особи та свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги можуть бути задоволені з наступних підстав. У відповідності до ст.401,403 ЦК України право користування чужим майном /сервітут/ може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування чужим майном. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону /особистий сервітут/. При цьому, у відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. В даному випадку встановлено, що відповідач був членом сім»ї співвласника житла - квартири [ADDRESS] бригади в м.Запоріжжі [PERSON], та є членом сім»ї іншого співвласника житла [PERSON]. Позивач надала суду докази того, що відповідач з 2004 року, тобто понад один рік, у вказаній квартирі не проживає. З боку відповідача не надійшло будь-яких заперечень проти позову та вказаних обставин, та не надано доказів, які б спростовували доводи позивача, третьої особи та пояснення свідка. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог, оскільки відповідач понад один рік у квартирі, що належить позивачу, не проживає, а відтак втратила право користування вказаним житлом на підставі ч.2 ст.405 ЦК України.

Outcome: approved