Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] про виселення. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27.08.2008 року між ним та відповідачем [PERSON] на умовах повернення, строковості та платності було укладено кредитний договір №56-ЖК, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 170610 доларів США зі сплатою 14,99 % річних строком до 10 серпня 2033 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27.08.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 139,9 кв.м. та майнові права на земельну ділянку загальною площею 0,1063 га, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0722881600:03:001:1126. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.03.2010 року в погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 27.08.2008 року №56-ЖК в розмірі 1421417,67 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки. На підставі вказаного рішення суду позивачу виданий виконавчий лист, відкрито виконавче провадження та державним виконавцем накладено арешт на іпотечне майно. Покликаючись на те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно є підставою для виселення всіх мешканців, відповідачі вимогу банку про виселення добровільно не виконують, ПАТ КБ «Надра» просить виселити [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки - житлового будинку, загальною площею 139,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 17.07.2014 рокудо участі в справі як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача було залучено орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], їх представник [PERSON] та представники третіх осіб Симонович Н.Л., Гемерлінг І.І. проти позову заперечили. Просили в позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.08.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №56-ЖК, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 170610 доларів США зі сплатою 14,99 % річних строком до 10 серпня 2033 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27.08.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 139,9 кв.м. та майнові права на земельну ділянку загальною площею 0,1063 га, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0722881600:03:001:1126. Рішенням Гіркополонківської сільської ради Луцького району від 14.08.2008 року № 81 за заявою [PERSON], останньому був наданий дозвіл на передачу в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] та зазначено, що майнові інтереси малолітніх дітей будуть збережені (а.с.16). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.03.2010 року в погашення заборгованості за кредитним договором від 27.08.2008 року №56-ЖК в розмірі 1421417,67 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.10,11). На підставі вказаного рішення 15.09.2010 року ПАТ КБ «Надра» було видано виконавчий лист, на підставі якого відділом державної виконавчої служби Луцького РУЮ відкрито виконавче провадження та державним виконавцем накладено арешт на іпотечне майно(а.с.12-14). З часу відкриття виконавчого провадження і на час звернення до суду з позовом заборгованість відповідачів за кредитним договором не погашалась. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані та проживають в житловому будинку, який є предметом іпотеки по [ADDRESS]. Крім того в даному житловому будинку без реєстрації проживають брат відповідача [PERSON], [INFO], якому встановлений статус дитини-сироти, та племінник відповідача [PERSON], [INFO], якому встановлений статус дитини, позбавленої батьківського піклування, відповідно піклувальником та опікуном яких є відповідач [PERSON].(а.с.18-20,34-37,59). Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що рішення Луцького міськрайонного суду від 12.03.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки перебуває на виконанні, в межах виконавчого провадження на іпотечне майно державним виконавцем накладений арешт, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому, відповідачі добровільно вимогу про виселення не виконали. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання ?звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду. Згідно ст. 5 договору іпотеки іпоткодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки у межах, передбачених договором. Відповідно до ст. 40 Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 12 квітня 2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON] особисто отримали письмову вимогу ПАТ КБ «Надра» про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги, яка залишилась без виконання (а.с.15). 07 червня 2014 року, після ухвалення рішення судом першої інстанції, набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами ? резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Однак, при розгляді справи, суди зобов'язані враховувати не тільки буквальне текстове вираження норми права, але тлумачити і застосовувати вказану норму у контексті тих завдань та очікувань, які стали підставою для прийняття конкретного нормативного акта. Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві. Отже, зазначений Закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Основною метою прийняття Закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань. Норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін. Набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» після прийняття рішення судом зобов'язує застосувати його норми за наявності критеріїв, викладених у ст. 1 цього Закону. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що відповідач отримав кредит в іноземній валюті на придбання житлового будинку, загальна площа такого нерухомого житла не перевищує 250 кв. м, це житло використовується як місце постійного проживання позичальника і зазначене житлове приміщення передане банку в іпотеку, у власності позичальника не знаходиться інше нерухоме житлове майно, іпотекодавець(він же позичальник) не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, оскільки протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди відповідача [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], який є предметом іпотеки, жодним чином не порушені права позивача проживанням у вказаному будинку відповідачів протягом дії цього Закону, тому немає підстав для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача і, відповідно, відсутні підстави для задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування Гіркополонківської сільської ради Луцького району, орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації про виселення слід відмовити. На підставі ст.109 ЖК України, Закону України «Про мораторій», Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed