Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору № б/н від 17.06.2009 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору не виконує, має заборгованість по кредиту у розмірі 22070,13 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 17.06.2009 року укладений кредитний договір № б/н відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 2400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язувалася повернути кредит у повному обсязі. На підтвердження надання кредиту позивачем видавались відповідачу банківські картки №4149437328229875, №4149437711068104, №4149437808313462, строк дії останньої до травня 2016 року. Видача картки саме відповідачу підтверджується фото з екрану банку з фотографією відповідача, на якому [PERSON] сфотографована разом з кредитною карткою. Банк взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти, проте відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує. Тому 14.11.2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредиту. Статтею 525 ЦК України\~встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач не виконує умови договору, станом на 31.10.2016 року заборгованість за кредитним договором складає - тіло кредиту 1771,97 гривень, 15871,01 гривень відсотки, які підлягають стягненню з відповідача. Заперечення відповідача щодо застосування строку позовної давності не прийняті судом до уваги, оскільки строк дії останньої картки закінчився в травні 2016 року, а з позовом позивач звернувся 14.11.2016 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн + 5% від суми заборгованості. Пред'являючи позов, банк прохав стягнути з відповідача і штраф і пеню по суті за одні і ті самі порушення грошових зобов'язань. За загальним правилом, яке закріплене у\~ст. 61 Конституції України, заборонена подвійна цивільно-правова відповідальність за одне й те саме порушення. Статтею 549 ЦК України\~встановлено два види неустойки: пеня і штраф, які є різними за своїм змістом і не можуть бути засновані одночасно за одне й те саме порушення(постанова ВСУ № 6-2003 цс15 від 21 жовтня 2015 року). Отже, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню, оскільки стягнення пені і штрафу за одні й ті ж самі порушення грошових зобов'язань суперечить принципу, встановленого\~ст.61 Конституції України Крім того, в розрахунку заборгованості за кредитом банк не провів розмежування нарахованих сум пені і комісії, виведена загальна сума, тому неможливо визначити окремо суму комісії і суму пені. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії задоволенню не підлягають. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню за допущені порушення грошових зобов'язань лише штраф: його фіксована складова -500грн та процентна складова\~\~1027,15 гривень. Згідно до\~ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони ,понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову банком було сплачено судовий збір в сумі 1378 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial