Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] , мотивуючи тим, що вона є власниками даного будинку, хоча зареєстрована за іншою адресою. В даному будинку зареєстровані та фактично проживають її батьки. Крім них у будинку також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , діти її рідного брата. Відповідачі з 1994р. не проживають в даному будинку, її брат разом з родиною, в тому числі і відповідачі, переїхав жити в с. Требухів у свій будинок, який йому подарували їхні батьки. На даний час вона зі своїми племінниками не спілкується, в будинку вони не проживають з 1994 року, не сплачують комунальні послуги, їх речі відсутні. Позивач та її батьки, які проживають у даному будинку, не можуть оформити соціальні пільги у зв`язку з наявністю реєстрації відповідачів. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному. Відповідачі в судове засідання не з?явилися жодного разу, були повідомлені належним чином, рекомендованими листами за місцем зареєстрованого проживання. Відзиву відповідачі не подавали. Суд ухвалив справу розглянути заочно, відповідно до ст.280-281 ЦПК України. З наданих доказів судом встановлено такі обставини: З договору дарування вбачається, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Згідно довідки Красилівської сільської ради від 29.01.2020р. встановлено, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] , також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які у вказаному будинку не проживають. Згідно акту обстеження житлових умов [PERSON] та [PERSON] прописані у будинку [ADDRESS] , але в ньому не проживають . Свідок [PERSON] в суді підтвердила, що у будинку проживають батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] , а їхні внуки, племінники позивачки, [PERSON] та [PERSON] у будинку не проживають ще з дитинства, коли разом з батьками переїхали жити у інший будинок. Таким чином, суд встановив такі факти: Позивач є власником будинку. Відповідачі зареєстровані на проживання у даному будинку як члени сім?ї співвласника. Відповідачі не були і не є співвласниками даного майна, відповідачі були вселені у жиле приміщення у якості членів сім?ї. Відповідачі не проживають у будинку з 1994 року, не користуються будинком тривалий час, значно більше одного року. Не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача щодо проживання відповідача в даному жилому приміщенні протягом всього зазначеного часу. Не встановлено будь-яких поважних причин відсутності відповідачів у будинку, і не встановлено підстав для збереження за ними права користування даним жилим приміщенням. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - даним будинком, з підстав, передбачених ст..405 ЦК України.

Outcome: approved