Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» (далі ПрАТ «Страхова компанія «Перша»), в поданій до суду позовній заяві просить стягнути з ПП [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «Перша» відшкодування в порядку регресу в розмірі 2\~694,31 грн. та судові витрати по справі, посилаючись на те, що 11.12.2013 року о 08годині 30 хв. в м. Бердянську Запорізької області по вул. 12-го грудня сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], під керуванням водія приватного підприємця [PERSON] [PERSON] та автомобіля марки FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 27.12.2013 року по справі про адміністративне правопорушення [PERSON] визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді і останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за що він він був підданий штрафу в розмірі 340 грн. На момент скоєння ДТП 11.12.2013 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша» відповідно до полісу № АІ/6150662 від 03.12.2013 року з періодом дії з 04.12.2013 р. до 03.06.2014 року, відповідно до умов якого ПрАТ «Страхова компанія «Перша» взяло на себе обовязок у разі настання страхового випадку відшкодувати потерпілій стороні шкоду, заподіяну при експлуатації даного забезпеченого транспортного засобу. До ПрАТ «Страхова компанія «Перша» звернувся власник транспортного засобу марки FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER], [PERSON], як потерпіла особа, яка відповідно до чинного законодавства України, отримала право на страхове відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП 11.12.2013 року, надавши необхідні документи. Після розгляду наданих документів страховою компанією випадок був визнаний страховим і здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому [PERSON] за пошкоджений транспортний засіб в розмірі 2\~694,31 грн. за вирахуванням фізичного зносу транспортного засобу та франшизи, що підтверджується платіжними дорученням № 352 від 10.04.2014. Після скоєння ДТП, ні водій автомобіля марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], під керуванням водія приватного підприємця [PERSON] [PERSON], ні сама ПП [PERSON], як власник вказаного вище автомобіля та роботодавець водія [PERSON], з письмовим повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду до ПрАТ Страхова компанія «Перша» не зверталися, а і відповідно ніяких інших необхідних документів та відомостей про місцезнаходження свого транспортного засобу чи свою адресу ними надано не було. Невиконання даного обовязку потягло за собою виникнення у ПрАТ «Страхова компанія «Перша» права на звернення з регресним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу на підставі п.п.г) ст. 38.1.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На момент скоєння ДТП 11.12.2013 року за участю транспортних засобів: автомобіля марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], та автомобіля марки FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER], та беручи до уваги, що автомобіль марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], знаходився у власності [PERSON], а водій, визнаний на законних підставах винним у даній ДТП, [PERSON], на дату 11.12.2013 року був працівником відповідача ПП [PERSON] та виконував свої трудові обовязки, тому обовязок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER]) покладається на власника цього джерела підвищеної небезпеки та роботодавця - на ПП [PERSON] Однак останні не виконали обовязок щодо письмового повідомлення ПрАТ про настання вищевказаної події на протязі трьох робочих днів, а тому відповідно до діючого законодавства ПрАТ Страхова компанія «Перша» після виплати страхового відшкодування потерпілій особі отримало право регресної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме у сумі 2\~694,31 грн. А тому за захистом своїх прав позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без його присутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання на зявилася, судові повістки, направлені відповідачу за адресою місця реєстрації відповідача та фактичного її проживання, повернулися до суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання»; викликати відповідача через оголошення у пресі позивач відмовився. Згідно з ч. 5 ст. 74 ЦПК Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим письмом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам-підприємцям за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних-осіб-підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів щодо прав та обовязків сторін, неповідомлення відповідачем суд про причини неявки, суд розглядає справу за останнім місцем проживання відповідача [PERSON] у її відсутність і зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України За обставинами справи про адміністративне правопорушення №681/2526/13-п, 3/680/972/2013 Полонського районного суду Хмельницької області, 11 грудня 2013 року о 08 год. 30 хв. в м. Бердянськ по вул. 12 грудня водій [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Вольво», державний реєстраційний номер [NUMBER], не надав переваги в русі автомобілю марки «Форд», державний реєстрацій номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.4 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і постановою судді Полонського районного суду від 27.12.2015 року підданий до сплати штрафу в розмірі 340 грн. Власником автомобіля марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], є відповідач ПП [PERSON], яка є роботодавцем водія [PERSON], з вини якого трапилася ДТП. Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Як вбачається з матеріалів справи на момент заподіяння шкоди та предявлення позову до суду відповідальність власника наземного транспортного засобу ПП [PERSON] була застрахована в установленому законом порядку полісом обовязкового страхування: АІ / 6150662, укладеного 03.12.3013 року зі строком дії 04.12.2013 року по 03.06.2014 року. Статтею 1187 ЦК України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України на [PERSON], як на власника автомобіля, покладається відповідальність за відшкодування шкоди, завданої потерпілій особі. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного звязку між ними. Разом з тим, суд бере до уваги положення статті 1188 ЦК України якою передбачено, що шкода, завдана внаслідок зіткнення транспортних засобів відшкодовується на загальних підставах. При цьому наявність або відсутність вини кожного з володільців джерела підвищеної небезпеки встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. При цьому суд бере до уваги, що в адміністративній справі зясовуються обставини скоєння ДТП та вина сторін, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому, розглядаючи справу у цивільному порядку, суд не має права перевіряти обставини ДТП і робити висновки про відповідальність осіб причетних до цієї ДТП. Як вбачається з матеріалів цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення 11 грудня 2013 року з вини водія [PERSON], який керував автомобілем марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль марки FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER], під керування водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.4.ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] допустив порушення правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення керованого ним транспортного засобу із автомобілем, яким на дату скоєння ДТП, керував [PERSON], тому відповідати за шкоду, завдану останньому, повинна власник транспортного засобу, а саме ПП [PERSON] Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], на момент ДТП 11.12.2013 року була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша» відповідно до полісу № АІ/6150662 від 03.12.2013 року з періодом дії з 04.12.2013 р. до 03.06.2014 року, відповідно до умов якого ПрАТ «Страхова компанія «Перша» взяло на себе обовязок у разі настання страхового випадку відшкодувати потерпілій стороні шкоду, заподіяну при експлуатації даного забезпеченого транспортного засобу. До ПрАТ «Страхова компанія «Перша» звернувся власник транспортного засобу марки FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER], [PERSON], як потерпіла особа, яка відповідно до чинного законодавства України, отримала право на страхове відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП 11.12.2013 року, надавши необхідні документи. ПрАТ «Страхова компанія «Перша» розглянула надані документи, випадок був визнаний страховим і на підставі заяви про страхове відшкодування, страхового акту ЦВ-23-7776 від 27.03.2014 року, згідно з Актом огляду т/з FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER] від 17.12.2013 року та ремонтною калькуляцією № ОU-13-2667 від 27/03/2014 здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому [PERSON] за пошкоджений транспортний засіб в розмірі 2\~694,31 грн. за вирахуванням фізичного зносу транспортного засобу та франшизи, що підтверджується платіжними дорученням № 352 від 10.04.2014. Після скоєння ДТП, ні водій автомобіля марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], [PERSON], який був працівником ПП [PERSON], ні сама ПП [PERSON], як власник вказаного вище автомобіля та роботодавець водія [PERSON], з письмовим повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду до ПрАТ Страхова компанія «Перша» не зверталися, а і відповідно ніяких інших необхідних документів та відомостей про місцезнаходження свого транспортного засобу чи свою адресу ними надано не було. Невиконання даного обовязку потягло за собою виникнення у ПрАТ «Страхова компанія «Перша» права на звернення з регресним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу на підставі п.п.г) ст. 38.1.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки на момент ДТП 11.12.2013 року за участю транспортних засобів: автомобіля марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], та автомобіля марки FORD TRANSIT, державний номер [NUMBER], при чому автомобіль марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], знаходився у власності [PERSON], а водій, визнаний на законних підставах винним у даній ДТП, [PERSON] на дату 11.12.2013 року був працівником відповідача ПП [PERSON] та виконував свої трудові обовязки, тому обовязок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER]) покладається на власника цього джерела підвищеної небезпеки та роботодавця-на ПП [PERSON] Оскільки останні не виконали обовязок щодо письмового повідомлення ПрАТ про настання вищевказаної події, ПрАТ Страхова компанія «Перша», з яким було укладено договір цивільно-правової відповідальності на забезпечений транспортний засіб VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER] на протязі трьох робочих днів, позивач, ПрАТ Страхова компанія «Перша», після виплати страхового відшкодування потерпілій особі отримало право регресної вимоги до відповідча в розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме у сумі 2\~694,31 грн. Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON], який працював водієм у фізичної особи підприємця [PERSON], саме під час виконання своїх трудових обовязків скоїв ДТП на автомобілі марки VOLVO FN 12, державний номер [NUMBER], власником якого є фізична особа підприємець - [PERSON] Позивачем була здійснена виплата страхового відшкодування з підстав того, що була застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строку його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 зазначено, що оскільки особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону предявлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Таким чином, у разі, якщо потерпілий предявив позов безпосередньо до винної особи, він може бути задоволений у тому випадку, якщо особа, яка має нести цивільну відповідальність замість винного (володілець джерела підвищеної небезпеки, страхувальник, роботодавець, тощо) має право регресу до винної особи. Статтею 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов. Регресний позов подається до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП у декількох випадках, серед яких є такий: якщо страхувальник (водій) не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2.п.33.1. ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів». З врахуванням обставин події ДТП та визначенням розміру збитку позивач прийшов до висновку на підставі діючого законодавства, що вказана вище подія визнається страховим випадком та визначив розмір страхового відшкодування, що підтверджується страховим актом № ЦВ-23-7776 від 27.03.2014 року. Для підтвердження розміру шкоди позивачем надано розрахунок суми страхового відшкодування, акт огляду транспортного засобу від 17.12.2013 року, даними ремонтної калькуляції № ОU 13-2667 від 27.032014 року. Наведене не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 57, 212 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цивільно-процесуальним Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, якщо позивач, для підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, звіт про незалежну експертну оцінку, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався. Таким чином, позивач надав суду докази щодо розміру шкоди, які не спростовано відповідачем, і сумніві у доказах у суду не виникло. При цьому суд бере до уваги, що обовязок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а незгода відповідача з розміром матеріальної шкоди не підтверджена відповідними доказами. Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у звязку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плати за послуги стоянки. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, суд бере до уваги положення ст. 1192 ЦК України, згідно з якими з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Згідно із розясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливий, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну. Суд не зазначає про необхідність передачі, зокрема, запасних частин автомобіля, що не можуть використовуватись, особі, відповідальній за шкоду після повного відшкодування збитків. Щодо витребування запчастин, то таке питання мало бути вирішено одночасно із стягненням заподіяних збитків. У разі неповернення добровільно після відшкодування збитків таких запчастин їх може бути повернуто в примусовому порядку державним виконавцем, якщо зазначено в рішення суду. На підставі наведеного суд вважає, що позивач надав належні докази на підтвердження розміру шкоди, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі заявлених вимог. На підставі ст. ст. 982, 1187, 1188, 1192, 1193 ЦК України, Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved