Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO], уродженкою м. Тетіїв Київської області, та [PERSON], [INFO], уродженця с. Стави Кагарлицького району, Київської області, що був укладений 19 квітня 2008 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції, про що видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 19.04.2008 року, а в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 34, після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище - «[PERSON]», місцем проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], визначити місце проживання матері - [PERSON], судові витрати покласти на відповідача - [PERSON], посилаючись на те, що 19 квітня 2008 року між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку з чим відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 19.04.2008 року, а в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 34. Від спільного шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними не склалося, оскільки як з'ясувалося останнім часом, характери подружжя є зовсім різними, її погляди та погляди відповідача на подружнє життя не співпадають, у зв'язку з чим виникають постійні конфлікти та сварки, і вона та відповідач не можуть знайти порозуміння, що впливає не тільки на їхні взаємовідносини, а й також на моральний та психологічний стан їхніх дітей. Враховуючи вищезазначені обставини їхнє спільне проживання як подружжя стало не можливим, і з лютого 2015 року, тобто протягом останнього року, вона з [PERSON] проживає окремо: вона проживає у своїх батьків, а відповідач проживає разом зі своєю матір'ю. Отже, шлюбні відносини між ними фактично припинені вже майже як рік, і шлюб носить суто формальний характер. Спільний бюджет та спільне господарство вона з відповідачем не веде, оскільки проживають протягом року на різних житлових площах. Тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини вона не вбачає. Слід зазначити, що з відповідача на її користь рішенням Кагарлицького районного суду було стягнуто аліменти на утримання їхніх двох неповнолітніх дітей. Це свідчить про те, що виконувати свої сімейні обов'язки відповідач припинив ще задовго до того, як вони припинили проживати разом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 12.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з подружжя чи інтересам їх дітей. Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між нею та відповідачем є неможливим, оскільки вона ні за яких умов не буде проживати однією сім'єю з відповідачем. Подальше спільне життя з відповідачем і збереження їхнього з ним шлюбу буде суперечити її інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору їхніх подальших шлюбних стосунків. Отже, збереження шлюбу між нею та відповідачем, є неможливим, і у разі надання їй та відповідачу судом строку для примирення, шлюб все одно не буде збережено. Примирення між нею та відповідачем не можливе, тому вона, як позивач заперечує щодо надання строку для примирення і наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може пред'явлено одним із подружжя. Після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище «[PERSON]». Шлюб вона та відповідач розриває вперше. Оскільки їхні діти є неповнолітніми та проживають разом з нею, місцем проживання дітей вона вважає необхідним визначити місце проживання матері. Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Надавати їм строк для примирення не потрібно. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 19 квітня 2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного страну реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 34, у зв'язку з чим Відділом РАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 19.04.2008 р. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені з лютого 2015 року. Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно яких вони позбавлені батьківських прав. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сім'я розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сім'ї. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань сторонам та їхнім дітям. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні було встановлено, що позивач може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дітям. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд не може передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Судом не встановлено виняткових обставин, які можуть бути підставою для залишення проживати малолітніх дітей сторін синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з відповідачем, тому суд приходить до висновку про необхідність місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], визначити місце проживання матері - [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд прису\-джує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві про\-порційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, що підтверджено квитанцією про його сплату, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 974 грн. 40 коп. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved