Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач просить визнати право власності на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області по вул. Пригородня б. 12 (колишній № 18-А), право власності на який зареєстровано за померлим 04.12.2016 року [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що спірний будинок був придбаний за час шлюбу з відповідачем за їхні спільні кошти, право власності на який було оформлено за [PERSON] 24.07.1989р. Після розірвання шлюбу вони з колишнім чоловіком та донькою весь час мешкали разом, він ніколи не заперечував проти її проживання в цьому будинку. Тому вона не зверталася до суду з позовом про поділ майна подружжя, бо не вважала за потрібне захищати свої права, які не порушувалися і визнавалися її колишнім чоловіком. 04.12.2015 року [PERSON] помер, після його смерті [PERSON] стала формальною власницею спірного будинку, яка не визнає її прав на цей будинок. Вважає, що спірний будинок відноситься до спільно нажитого в період шлюбу майна, розподіл якого добровільно не відбувається, вона має право на половину спірного майна як дружина. Тому вона звернулася до суду з цим позовом. В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України позивач просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 49) Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем її проживання (перебування) (а.с. 30), про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки (а.с. 63), однак в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Письмових заперечень не надано. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017225677 від 19.10.2016 року з 10 липня 1983 року по 15 листопада 2012 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне Шевчук) [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Відповідно до довідки Балаклійського БТІ станом на 31.12.2012р. право власності на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області по вул. Пригородня б. 12 (колишній № 18-А)зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Вербівською сільською радою 24.07.1989р., та зареєстрованого в Балаклійському БТІ 24.07.1989р., реєстр. № 657 (а.с. 9). 04 грудня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 49 від 09.12.2015р. (а.с. 62). На день смерті [PERSON], тобто станом на 04.12.2015 року, позивач та відповідач [PERSON] були зареєстрованими разом з ним у вказаному вище житловому будинку, що підтверджується довідкою з Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області № 1448 від 29.09.2016 року (а.с. 18). За даними Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 14.12.2016 року, після смерті 04.12.2015 року [PERSON] із заявою до Балаклійської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто із спадкоємців не звертався (а.с. 65, 66). [PERSON] до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділу спільного майна подружжя», вирішуючи суперечки між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спірними у справі є правовідносини, які виникли до набрання Сімейним Кодексом України чинності, тому спірні правовідносини регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю, положення якого діяли до 01.01.2004р. [PERSON] ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР 1969 року, який діяв на час набуття права власності на спірний житловий будинок, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таке ж положення містить і ст. 60 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] цієї ж статті Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР 1969 року, подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Однак, не дивлячись на це, в період шлюбу, набуття права власності на житловий будинок позивач працювала та мала самостійний дохід, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON], яка була заповнена 17.05.1982р. (а.с. 17), тому можна зробити висновок, що спірний будинок був побудований за спільні кошти. Таким чином, спірний житловий будинок з надвірними будівлями є об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], як колишнього подружжя. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР 1969 року частки подружжя у праві спільної сумісної власності є рівними. Аналогічне положення міститься у ст. 70 Сімейного кодексу України. З наведеного вбачається, що частки [PERSON] та позивача [PERSON] у праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2. Відповідно до ст. 154 ЦПК України суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved