Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач ПАТ Страхова компанія «ВУСО» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з даним позовом, мотивуючи його тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» і [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 0210218 від 27.03.2014 року, за яким страховик прийняв під страховий захист транспортний засіб страхувальника, а саме автомобіль Smart MC - [NUMBER],державний реєстраційний номер [NUMBER]. 11.03.2015 року в м. Києві, пр.-т. Л.Курбаса 5 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Smart MC - [NUMBER],державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням водія [PERSON], та автомобіля Skoda, державний реєстраційний номер під управлінням водія [PERSON]. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з довідкою ДАІ, Постановами Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року особами винними у скоєнні ДТП є [PERSON] та [PERSON]. Так, 14.08.2015 року до ПрАТ «СК ВУСО» звернулося ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу. ДТП було визначено позивачем страховим випадком та на підставі звіту № 642164 від 02.09.2015 року та страхового акту № 3243-24 від 06.10.2015 року здійснено виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «УСГ» у розмірі 2 624,1 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12275 від 06.10.2015 року. Страховик про ДТП, що мале місце 11.03.2015 року відповідачем повідомлений не був, станом на дату подачі позову не освічений про причини невиконання такого обов'язку. А тому до позивача перейшло право зворотної (регресної) вимоги до відповідача. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ВУСО» суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 2 624,18 грн. та стягнути судові витрати. В представник позивача направив суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як вбачається з положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як встановлено в судовому засіданні, між ПрАТ «СК «ВУСО» і [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 0210218 від 27.03.2014 року, за яким страховик прийняв під страховий захист транспортний засіб страхувальника, а саме автомобіль Smart MC - [NUMBER],державний реєстраційний номер [NUMBER]. 11.03.2015 року в м. Києві, пр.-т. Л.Курбаса 5 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Smart MC - [NUMBER],державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням водія [PERSON], та автомобіля Skoda, державний реєстраційний номер під управлінням водія [PERSON]. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року [PERSON] піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року [PERSON] піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено,що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 14.08.2015 року до ПрАТ «СК ВУСО» звернулося ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу. ДТП що сталось 11.03.2015 р. було визначено страховим випадком та на підставі звіту № 642164 від 02.09.2015 року та страхового акту № 3243-24 від 06.10.2015 року здійснено виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «УСГ» у розмірі 2 624,1 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12275 від 06.10.2015 року. Відповідно до пп.33.1.4. п. 33.1. ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «водій транспортного засобу, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), причетний до такої пригоди , зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу». Згідно з абзацом «ґ» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.» Верховний Суд України у постанові від 12.02.2014 року у справі № 6-1ЦС14 зробив правовий висновок, про те, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зі змінами: «Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями джерела підвищеної небезпеки має наставати як при цілеспрямованому їх використанні так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Збитки відшкодовуються в повному обсязі відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобовязання про відшкодування шкоди.» Відповідач не повідомив позивача про ДТП, що сталося 11.03.2015 р. о 14.30 год. Крім того, позивачу не були надані будь-які документальні підтвердження того, що відповідач не мав змоги виконати обов'язок повідомити позивача про ДТП у визначені строки та за відповідних умов. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved