Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач по первісному позову звернувся до суду, посилаючись на наступне. Постановою господарського суду Херсонської області від 22.05.2012 року по справі № 5024/411/2012 Фізичну особу-підприємця [PERSON] було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON]. В ході проведення ліквідаційної процедури було встановлено, що за боржником на праві власності зареєстрований житловий будинок, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Верещагіна, 74, що підтверджено дублікатом договору дарування від 05.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], зареєстрований за № 3013 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5906312 від 09.07.2013 року. Також в ході проведення ліквідаційної процедури було встановлено, що 06.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку, який посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] та зареєстрований за № 2195. Але державну реєстрацію, як передбачено ст. ст. 182, 334 ЦК України договору купівлі-продажу будинку відповідачем [PERSON] не було здійснено. Незважаючи на ці обставини 06 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 08-998Н003-1, який було посвідчено приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2198. Також, нотаріусом на підставі цього іпотечного договору було накладено заборону на відчуження будинку, яка зареєстрована за № 7698519 від 06.08.2008 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотек 06.08.2008 року за № 7698708. [PERSON] передбачений обовязок договором купівлі-продажу та вимоги чинного законодавства стосовно державної реєстрації права власності на будинок не виконав. Фактично переходу права власності на будинок не відбулося та на теперішній час будинок лише перебуває у володінні [PERSON]. Достатня правова підстава для утримання будинку відповідачем на даний момент відсутня. Листом [PERSON] повідомив позивача, що згоден розірвати договір купівлі-продажу будинку у разі якщо йому буде повернено сплачені ним 80\~000 доларів США або суму у гривневому еквіваленті. Будинок було включено до ліквідаційної маси боржника. Рішенням комітету кредиторів боржника, оформленим протоколом № 1 від 14.08.2013 року було визначено порядок реалізації будинку, а саме обрано спосіб реалізації для житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Верещагіна, 74 - з публічних торгів (аукціону) за початковою ціною, у розмірі 183\~514,56 гривень. В результаті того, що обмеження щодо розпорядження майном боржника не були скасовані (зокрема накладені на будинок) ліквідатор звернувся до господарського суду з відповідним клопотанням. Ухвалою господарського суду Херсонської області від 19.12.2013 року клопотання ліквідатора про скасування заборон на відчуження майна було відхилено у звязку з тим, що в межах провадження у справі про банкрутство при розгляді клопотання ліквідатора боржника про скасування обмежень по розпорядженню майном банкрута судом не може бути вирішено спір про право власності на майно, зареєстровано за третіми особами, клопотання ліквідатора боржника задоволенню не підлягає. Також судом було зазначено, що такі питання мають вирішуватися в загальному порядку в позовному провадженні. Також ліквідатором для повернення будинку у володіння боржника було подано до господарського суду Херсонської області заяву про витребування майна та усунення перешкод у користуванні майном, яке увійшло до ліквідаційної маси однак, ухвалою господарського суду Херсонської області від 16.04.2013 року у прийнятті заяви ліквідатора боржника арбітражного керуючого [PERSON] було відмовлено. Вищезазначену ухвалу господарського суду було мотивовано тим, що за приписами статті 24 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії учасників ліквідаційної процедури, здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Позивач вважає, що [PERSON] утримує будинок (володіє ним) без достатньої правової підстави. В звязку з даною обставиною позивач змушений звернутися до суду та просить суд: Повернути у власність Фізичної особи-підприємця [PERSON] житловий будинок № 74, який знаходиться по вулиці Верещагіна, у місті Запоріжжя, що утримується [PERSON] без достатньої правової підстави. Визнати право приватної власності за [PERSON] на житловий будинок № 74, який знаходиться по вул. Верещагіна, у місті Запоріжжі. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому вказує, що 06 серпня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 74 по вул. Верещагіна у м. Запоріжжі, який посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] та зареєстрований за № 2195. За умовами розділу 2 вищезазначеного договору купівлі-продажу позивач передав [PERSON] у момент вчинення правочину суму еквівалентною 80\~000 доларів США. 25 грудня 2013 року до позивача з листом № 02-03/102 звернувся ліквідатор ФОП [PERSON] арбітражний керуючий [PERSON], який діє на підставі постанови господарського суду Херсонської області від 22.05.2012 року по справі № 5024/411/2012, та повідомив, що в ході проведення ліквідаційної процедури ним було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 06 серпня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №74 по вул. Верещагіна, у м. Запоріжжі. Але державну реєстрацію житлового будинку, як це передбачено ст. ст. 182, 334 ЦК України договору купівлі-продажу позивачем здійснено не було. У зв'язку з чим фактично повного права власності позивач на житловий будинок не набув. У зв'язку з чим майнові права на будинок були включені ліквідатором до ліквідаційної маси боржника. Також ліквідатор просив позивача нотаріально оформити розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку для його подальшої реалізації в межах ліквідаційної процедури. Однак, на це позивач відповів, що погоджується на добровільне розірвання договору купівлі-продажу у разі повернення йому сплачених ним за будинок грошових коштів у розмірі еквівалентному 80 000 доларів США для того щоб він зміг в подальшому розрахуватися з ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 08-998Н003-К від 06.08.2008 року, в забезпечення зобов'язань за яким позивачеві було передано в іпотеку спірний житловий будинок. Однак не повертаючи грошових коштів та не ставлячи в позові жодних вимог з цього приводу, ліквідатор звернувся до суду та просить вилучити в позивача будинок. Фактично подача позову про вилучення в позивача майна без постановки питань про повернення грошових коштів сплачених ним за будинок порушує майнові права [PERSON]. Тому позивач вважає, можливим задовольнити позовні вимоги ліквідатора [PERSON] після повернення йому з боку [PERSON] грошових коштів які позивач сплатив за придбання будинку, що на день подачі позову за офіційним курсом НБУ (11,8546) становить 80 000 доларів США х 11,8546 = 948 368,00 гривень. Позивач за зустрічним позовом просить суд: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 948 368 гривень, сплачених за договором купівлі-продажу житлового будинку № 74, який знаходиться по вулиці Верещагіна, у місті Запоріжжя, укладеного 06 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 2195 та судові витрати покласти на [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом наполягає на позовних вимогах та повністю визнає позовні вимоги позивача за зустрічним позовом. Відповідач за первісним позовом у судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача за первісним позовом, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку, який посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] та зареєстрований за № 2195. Але державну реєстрацію, як передбачено ст. ст. 182, 334 ЦК України договору купівлі-продажу будинку відповідачем [PERSON] не було здійснено. 06 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 08-998Н003-1, який було посвідчено приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2198. Також, нотаріусом на підставі цього іпотечного договору було накладено заборону на відчуження будинку, яка зареєстрована за № 7698519 від 06.08.2008 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотек 06.08.2008 року за № 7698708. [PERSON] передбачений обовязок договором купівлі-продажу та вимоги чинного законодавства стосовно державної реєстрації права власності на будинок не виконав. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно п. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії Згідно п. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 4.1 договору купівлі-продажу встановлено, що право власності на придбаний житловий будинок виникає у покупця у відповідності до ст. ст. 182, 334 ЦК України, тобто з моменту проведення державної реєстрації договору. Як вбачається з зустрічного позову [PERSON] підтримує позовні вимоги позивача за первісним позовом за умови стягнення на його користь вартості спірного будинку 948\~368 грн. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги за зустрічним позовом визнає в повному обсязі. Прийнявши до уваги визнання зустрічного позову представником відповідача за зустрічним позовом, відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає можливим задовольнити первісний та зустрічний позови в повному обсязі оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved