Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсиббанк» 20.02.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] Тіграна Льоваєвича, [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в розмірі\~48965,02 швейцарських франків за курсом НБУ що еквівалентно 1 315108,87 гривень та стягнення судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 17.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибанк», який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року було перейменовано в ПАТ «УкрСибанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0011078742000, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 55330 швейцарських франків, строком з 17.11.2006 року по 17.11.2027 року, зі сплатою 7,99 % річних за час фактичного користування кредитом. Відповідно до положень зазначеного кредитного договору [PERSON] зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені договором строки. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON], про що між ним та Банком було укладено Договір поруки № 60411 від 17.11.2006, за яким [PERSON] несе солідарну відповідальність перед Банком за невиконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитними договором виконав належним чином та надав [PERSON] кошти, які в ньому зазначені. Позичальником [PERSON] у встановлені кредитним договором строки, повернення наданого йому кредиту (основної суми) та строки сплати відсотків за користування кредитом не дотримуються, у звязку з чим у нього перед Банком, станом на 11.02.2015 року, виникла заборгованість у розмірі 48965,02 швейц. франків. Крім того, відповідачам з боку Банка направлялася кореспонденція щодо порушень зобовязань за кредитним договором та про необхідність погашення боргу, однак вони так і не виконали свої зобовязання. В судове засідання 02.06.2015 року представник позивача ПАТ «УкрСибанк» не зявився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представили, чим позбавили суд можливості вислухати їх пояснення та думку по суті, але 29.05.2015 року надав суду заяву про відкладення розгляду справи, дана заява отримана суддею 02.06.2015 року. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представили, чим позбавили суд можливості вислухати їх пояснення та думку по суті. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не надано. Суд, у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх\~осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибанк», який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року було перейменовано в ПАТ «УкрСибанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0011078742000, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 55330 швейцарських франків, строком з 17.11.2006 року по 17.11.2027 року, зі сплатою 7,99 % річних за час фактичного користування кредитом. Відповідно до положень зазначеного кредитного договору [PERSON] зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені договором строки передбачені Додатком №1. (а.с.11-18, 19-23). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору [PERSON] був ознайомлий та згоден, про що свідчить його підписи на кожній сторінці договору. В забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за кредитним договором, 17.11.2006 року між позивачем з одного боку та [PERSON] (надалі відповідач-2, поручитель) з іншого боку був укладений договір поруки № 60411, відповідно до якого [PERSON] виступив поручителем та поручилася перед Банком солідарно відповідати за невиконання відповідачем-1 умов кредитного договору (а.с.27-28). Зі змістом, умовами та правовими наслідками договору поруки відповідач-2 був ознайомлений та згодний, про що свідчать його підписи на кожній сторінці цього договору. Згідно додаткової угоди №1 від 04.02.2009 року до договору про надання споживчого кредити №11078742000 від 17.11.2006 року сторони домовились, що для ідентифікації номер договору може застосовуватись як номер Договору при його укладанні, так і номер 11078742001 та розмір аутентичного платежу складає 370 швейцар. Франків та день сплати кожного 04 числа календарного місяця, також було змінено кінцевий термін виконання основного зобовязання до 17.11.2037 року, (а.с.24-25). Аналогічна додаткова угода №1 від 04.02.2009р. до договору поруки також була підписана і поручителем [PERSON] (а.с.29). Згідно додаткової угоди №2 від 26.05.2009 року до договору про надання споживчого кредиту №11078742000 від 17.11.2006 року сторони (позивач та [PERSON]Л.) домовились, що розмір аутентичного платежу 09.06.2009 складає 402,36 швейцар. Франків, розмір аутентичного платежу з 09.07.2009 року складає 370 швейцар. франка. День сплати09 число кожного календарного місяця.(а.с.26). З позову вбачається, що відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року в статут АКІБ «УкрСибанк» були внесені зміни, відповідно до яких повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСибанк», яке залишилося правонаступником всіх прав та обовязків АКІБ «УкрСибанк». Відповідно до положень зазначеного кредитного договору позивач зобовязався надати позичальнику кредитні кошти, які зазначені в кредитному договорі, а позичальник зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісію, тощо у встановлені кредитним договором строки. З позову вбачається, що позивач умови кредитного договору виконав та надав відповідачу-1 кошти, які зазначені у кредитному договорі. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобовязується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 55330 швейц. франків та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів порядку і на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит в повному обсязі в термін, не пізніше 17.11.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. Позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі встановлених договором та додатковими угодами, укладеними між сторонами. Згідно п. 4.1. та п. 4.2. кредитного договору позичальник зобовязується використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані Банком проценти та інші платежі у порядку та терміни встановлені договором, погашати кредит та сплачувати нараховані проценти шляхом сплати ануїтет них платежів, розмір яких встановлений згідно із п. 1.2.2. договору. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору у випадку порушення позичальником зобовязання в частині несплати чергового ануїтетного платежу у встановлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором то Банк на прострочену суму основного боргу нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 5 %. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу (дня сплати ануїтетного платежу). На суму прострочених процентів, Банк може нарахувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів. Пеня нараховується у наступному порядку, а саме: - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті; - пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою Банка. Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 001107874200 від 17.11.2006 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Згідно п. 1.2 договору поруки поручителю добре відомі усі умови кредитного договору, зокрема суму основного боргу у розмірі 55330 швейц. франків, термін виконання основного зобовязання з 17.11.2006 року по 17.11.2027 року, якщо не будуть застосовані інші терміни та інші вимоги основного договору. Згідно п. 1.3. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Згідно п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Згідно п. 1.5. договору поруки причини невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобовязань за договором. Згідно п. 2.2. договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за основним кредитним договором, кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Згідно п. 3.2. договорів поруки у випадку невиконання поручителем вимоги кредитора, предявленої згідно умов п. 2.2. договору, поручитель сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення поручителем виконання своїх зобовязань за договором, за кожен день прострочення. Ці пункти Договорів поруки цілком відповідають ч.1 ст. 554 ЦК України, в якій зазначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна відповідальність) поручителя. Відповідно до ст. 553 ЦК України Поручителі, поручаються перед кредитором боржника за виконання ним свого зобовязання, а також відповідають перед кредитором за порушення зобовязань боржником. З позову вбачається, що відповідач-1 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, та не зявляється до позивача у звязку з вирішенням питання щодо погашення цієї заборгованості. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором у відповідача-1 перед позивачем, станом на 11.02.2015 року, виникла прострочена заборгованість, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості, становить 48965,02 шв. франка, що за курсом НБУ на 11.02.2015 року, еквівалентно 1\~315\~108,87 та пені у розмірі 6719,62 гривні, з яких: · заборгованість за кредитом 46984,86 шв.франка, що еквівалентно 1\~261\~925,48 грн. у тому числі 650,12 шв. Франка, - прострочена заборгованість за строк з 09.04.2014 року по 11.02.2015 року; · прострочена заборгованість по відсоткам 1980,16 шв. франка, що еквівалентно 53183,39 грн. За строк; · пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1605,58 грн., за строк з 11.05.2014 року по 11.02.2015 року; · пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 5114,04 грн., за строк з 11.05.2014 року по 11.02.2015 року Розрахунок заборгованості зазначений в позові та додано до матеріалів справи (а.с.45-57). Судом встановлено, що Розділом 7 кредитного договору передбачено в разі невиконання зобовязань стягнення з позичальника на користь Банка пені та неустойки. Стягнення пені з поручителя передбачено п. 3.2. договору поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання відповідачем-1 зобовязань за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою Кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. На підставі вищезазначеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів пені, заявлені обґрунтовано. Судом встановлено, що позивач направляв відповідачам письмові вимоги за Вих. №№ 30-11/19956 та 30-11/19957 від 01.12.2014 року щодо погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується реєстром замовлених поштових відправлень від 07.04.2014 року (а.с.30-33,39-40) та які були ними отримання (а.с.34-35). Однак, вказані вимоги залишилися поза увагою відповідачів та заборгованість погашена не була. Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідачі порушили не тільки свої договірні зобовязання, а й вимоги законодавства України. На момент розгляду справи доказів погашення відповідачами кредиту, сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків, тощо у суду не має. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідачів всієї суми заборгованості, яка виникла у них за кредитним договором, обґрунтованими та такими, що відповідають умовам цих договорів та ст. 1050 ЦК України. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Також, у вказаній постанові зазначено, що відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином вбачається, що Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів, в рівних частках з кожного, на його користь, суму сплаченого ним судового збору, на підставі наступного. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору, позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № [NUMBER] від 11.02.2015 року (а.с.4). Отже, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі\~1827 гривень, з кожного окремо. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved