Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 26 жовтня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 004-06500-261010, у відповідності до якого для відповідача відкрито кредитну лінію на загальну суму 30000,00 грн. з лімітом кредитної лінії на рахунку в сумі 2000,00 грн. Зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 30.04.2015 року має заборгованість перед банком на загальну суму 12369,87 грн., а саме: 6012,42 грн. тіло кредиту, 2210,70 грн. прострочене тіло кредиту; 4146,75 грн. заборгованість за відсотками. А тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 12369,87 грн., а також судові витрати. Також позивач у своєму позові зауважує, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк», код ЄДРПОУ 34047020, [PERSON]. З дня свого призначення уповноважена особа Фонду гарантування набула всі повноваження органів управління та органів контролю банку і розпочала здійснювати заходи для забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна, захисту інтересів вкладників і кредиторів банку. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак в позовній заяві просив суд розглядати справу без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання без поважних причин повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Відповідач [PERSON] у судове засідання без поважних причин повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Зокрема, судові повістки-виклики в судові засідання на ім'я відповідача направлялись судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, їх отримання підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1553461 9/88018 0336789 4), врученим особисто [PERSON] 01.07.2015 року, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1567496 8/88018 0338219 2), врученим особисто [PERSON] 24.07.2015 року, а рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1595396 4), повернуто на адресу суду з довідкою про повернення за закінченням терміну зберігання. Ч. 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку. На підставі наявних доказів судом встановлено, що 26 жовтня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 004-06500-261010, у відповідності до якого для відповідача відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну суму 30000,00 грн. з лімітом кредитної лінії на рахунку в сумі 2000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,99 % річних. Отримання 26 жовтня 2015 року позичальником держателем картки №4438717050898413 та ПІН-конверту до неї підтверджується власноручними підписами [PERSON] у розділі 6 вищенаведеного договору. Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку ціни позову за кредитним договором № 004-06500-261010 від 26.10.2010 р., [PERSON] останній платіж щодо погашення кредиту у сумі 807,41 грн.; 1487,28 грн. комісії, 205,31 грн. пені здійснила у період 03.03.2014 31.03.2014, а в подальшому взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 30.04.2015 року має заборгованість перед банком в сумі 12369,87 грн. та складається з наступного: 6012,42 грн. тіло кредиту; 2210,70 грн. прострочене тіло кредиту; 4146,75 грн. відсотки. Відповідно до п. 3.6 договору № 004-06500-261010 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 26 жовтня 2010 року, держатель картки зобовязаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються у тарифах. Обовязковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. За п. 2.3. вищезазначеного договору держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які визначені в тарифах. Сторонами договору у п. 5.2 погоджено, що договір діє до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити прострочене тіло кредиту та комісію. За положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушення зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Окрім того у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк, при цьому, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦПК України). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 004-06500-261010 від 26 жовтня 2010 року в розмірі 12 369,87 грн. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає до стягнення з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 243,60 грн. за ставкою, що діяла на момент звернення з позовною заявою.

Outcome: approved