Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] ; -наразі вона не може подати позов до Хустського районного суду про розірвання шлюбу, оскільки дитині не виповнився один рік; -вони з відповідачем фактично не проживають разом, а дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні; -відповідач не надає фінансову підтримку, яка могла би бути достатньою для забезпечення нормальних умов фізичного і розумового розвитку дитини; -вона самостійно не може повністю забезпечувати дитину, оскільки знаходиться у декретній відпустці; -відповідач є здоровим та працездатним, постійно виїжджає на сезонні заробітки, має достатній дохід, а тому вона вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі по 3000грн. щомісячно, та на її утримання на час знаходження у декретній відпустці у розмірі по 1500грн. щомісячно, звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її утримання суму 1500грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду заяву /а.с.22/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу у її відсутність. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином - особисто /а.с.26/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.7/, свідоцтвом про народження дитини /а.с.6/ та довідкою виконавчого комітету Ізянської сільської ради /а.с.8/. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказала позивач у своєму позові: відповідач є здоровим та працездатним, постійно виїжджає на сезонні заробітки, має достатній дохід, а тому вона вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі по 3000грн. щомісячно, та на її утримання на час знаходження у декретній відпустці у розмірі по 1500грн. щомісячно, але ніяких доказів цих обставин суду не надала. Відповідач відзиву на позов та ніяких доказів по суті позову суду не надав. Крім того ні позивач, ні відповідач взагалі не вказали про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідачем не надано суду жодних доказів своєї непрацездатності, а тому суд вважає його здоровим та працездатним, який зобов`язаний працювати та утримувати свого неповнолітнього сина; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2020 року - 1779грн., з 1 липня 2020 року - 1859грн., з 1 грудня 2020 року - 1921грн.; -сторони мають одну неповнолітню дитину віком до 6 років; -мінімальний розмір аліментів на дитину до 6 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2020 року - не може бути меншим, ніж 889грн.50коп.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком до 6 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час - 1779грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -ні позивач, ні відповідач не надали суду жодних доказів достатності /недостатності/ заробітку /доходу/ платника аліментів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково - у твердій грошовій сумі - у розмірі 1800грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивача аліменти щомісячно по 1800грн. на утримання неповнолітньої дитини, не встановлено. Відповідно до ст.84 СК України: дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України: аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі вищевстановлених обставин, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] не надав суду ніяких доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свою позовну вимогу про стягнення з відповідача твердої грошової суми на своє утримання до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру такого утримання, слід задовольнити частково - у твердій грошовій сумі - у розмірі 1000грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. На підставі ст.141 ЦПК України: суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору, від сплати якого позивач звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial