Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач пред`явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2011 року. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на її повному утриманні та вихованні. Відповідач в добровільному порядку не надає допомоги на утримання дітей, а тому вона змушена звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів з відповідача. Відповідач працює двірником Солотвинської селищної ради, розмір заробітної плати приховує, а тому вважає, що він в змозі сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по Ѕ частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягненням ними повноліття. Тому просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі по Ѕ частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягненням ними повноліття. Відповідно до ст. 274 ЦПК України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надіслала суду заяву в якій просить про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що працює двірником Солотвинської селищної ради і його заробітна плата складає 4200 грн. В добровільному порядку, без рішення суду, він сплачував своїм дітям щомісячно по дві тисячі гривень, а оскільки позивачка звернулася з даним позовом до суду, то відмовляється сплачувати аліменти. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка уклала шлюб з відповідачем 12 травня 2011 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 12.05.2011 р.. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.12.2011 р., донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.11.2012 р. та донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.08.2017 року, які знаходяться на повному утриманні та вихованні позивачки, що стверджується довідкою Бедевлянської сільської ради № 277 від 11.03.2020 року. Позивачка разом з дітьми проживає у будинку родичів, сама виховує дітей та потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює двірником Солотвинської селищної ради і його заробітна плата складає 4200 грн. на місяць. При розгляді позовних вимог за предметом спору суд передусім виходить з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дітей, з урахуванням того, що відповідач працює двірником Солотвинської селищної ради і його заробітна плата складає приблизно 4200 грн. на місяць, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дітей у відповідності до ст. 183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/2 частки від заробітку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дітей, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved