Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11.04.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Позивач свій обовязок по кредитному договору, щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідачем не здійснювалось погашення кредитних коштів, таким чином відповідач зобовязання за договором не виконав. Станом на 31.01.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 43\~706,55 грн. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2012 року з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 19 429,12 грн., а тому заборгованість відповідача з урахуванням стягнутої заборгованості за кредитним договором та штрафів відповідно до умов договору становить 25\~741,30 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити, застосувавши до виниклих правовідносин строк позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11.04.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, відповідачем не здійснювалось погашення кредитних коштів. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 525-526, 530, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Станом на 31.01.2016 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.04.2008 року становить 43\~706,55 грн., з них: 9\~753,92 грн. заборгованість за кредитом; 27\~374,52 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6\~578,11 грн. заборгованість за пенею та комісією. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2012 року у цивільній справі №221/4672/2012 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору недійсним, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору від 11.04.2008 року в сумі 19\~429,12 грн. А тому, заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням стягнутої заборгованості за рішенням суду станом на 31.01.2016 року становить 24\~277,43 грн., а з урахуванням штрафів відповідно до умов договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1\~213,87 грн. штраф (процентна складова), загальна заборгованість за кредитним договором становить 25\~741,30 грн. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК України). Отже, оскільки позивач, звернувшись у листопаді 2012 року до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, останній вчинив дію, передбачену частиною другою статті 264 ЦК України, та перервав перебіг строку позовної давності, то такий строк у даній справі обчислюється із листопада 2012 року по листопад 2015 року, а щодо стягнення заборгованості за пенею із листопада 2012 року по листопад 2013 року. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором знаходяться поза межами загального трирічного строку позовної даності, а також річного строку позовної давності щодо вимог про стягнення штрафів та пені. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. А тому, враховуючи вищевикладене та зважаючи, що позивач предявив даний позов лише 18.03.2016 року із пропуском загального та спеціального строків позовної давності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed