Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач, посилаючись на ст.ст.203, 1247, 1257 ЦК України, просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON], який помер [INFO], на користь [PERSON], посвідчений секретарем Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області 31 березня 2004 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що волевиявлення спадкодавця не відповідало його волі та заповіт не був підписаний самим спадкодавцем. Позивач у судовому засіданні суду пояснив, що його батько - [PERSON] після смерті дружини та матері позивача - [PERSON], яка померла у 2005 році, проживав сам. За життя обох батьків позивач допомагав батькам. [PERSON] за життя висловлював свою волю на те, щоб земельний пай матері успадкувала сестра позивача - [PERSON], а земельний пай батька - позивач. [PERSON] хотів, щоб після його смерті здійснювався догляд за могилами його та матері позивача. [PERSON] за життя - у січні 2014 року написав довіреність, якою уповноважив його переоформити на позивача належну спадкодавцю земельну частку (пай). Документальним оформленням позивач мав намір займатися весною 2014 року, але батько помер. Підстав складати заповіт на користь відповідача у спадкодавця не було, оскільки він не спілкувався з відповідачем. Поки був живий [PERSON], відповідач не допомагав йому, а після смерті - не доглядає за могилами батьків позивача. Тому позивач вважає несправедливим те, що земельну частку (пай) після смерті [PERSON] успадкує відповідач. Крім того, заповіт спадкодавець не підписував, у позивача є сумніви щодо підписання заповіту спадкодавцем, оскільки той за життя йому про оспорюваний заповіт не казав, говорив, що заповіту не складав, підпис на заповіті не відповідає підписам спадкодавця на документах, що є в розпорядженні позивача. З заявою про підробку підпису спадкодавця у заповіті він до міліції не звертався. Позивачу не потрібна земельна частка (пай), він вважає, що майно, яке є предметом заповіту повинно дістатися тим, хто буде доглядати могили батьків позивача. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, що мотивував необґрунтованістю позовних вимог та їх недоведеністю. Представник відповідача також проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, суду надано заяви про розгляд справи без їх участі. Допитані у судовому засіданні свідки позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та свідок відповідача [PERSON] - суду пояснили, що їм з приводу складання та підписання оспорюваного заповіту нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. Приблизно через 1-2 тижні після посвідчення заповіту, у 2004 році, батько - [PERSON] сам передав їй заповіт, яким заповів земельну частку (пай) її сину - відповідачу у цій справі. Їй відомо, що до сільської ради для посвідчення заповіту батька возив її чоловік, вона сама при цьому присутня не була. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 1996 по 2010 роки працювала секретарем Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області. 31 березня 2014 року посвідчувала заповіт [PERSON], який для складання та посвідчення заповіту надавав необхідні документи: свій паспорт, сертифікат на земельну частку (пай) та паспорт чи копію паспорта спадкоємця. Вона роз'яснила положення законодавства щодо заповіту спадкодавцю, про можливість його зміни чи скасування. [PERSON] був при здоровому глузді та при пам'яті, висловив свою волю та бажання, самостійно підписав заповіт у її присутності. При складанні та підписанні заповіту у кабінеті, де це відбулося, вони були вдвох. До складання заповіту [PERSON] був у неї на консультації з дружиною. За час її роботи, жодного заповіту, який вона посвідчувала недійсним визнано не було. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у с.Орлянське Василівського району Запорізької області, що підтверджено свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі (а.с.5,37 ) Позивач є сином померлого, що підтверджено свідоцтвом про народження, копія якого також є у справі (а.с.6). Відповідно до повідомлення відділу Держземагенствуа у Василівському районі Запорізької області (а.с.8) за [PERSON] зареєстровано сертифікат ЗП № 0102080 про право на 4, 46 ум.кад.га. Надані позивачем: довідка про земельну ділянку (а.с.9) судом як належний доказ не приймається, оскільки не має жодного значення для вирішення заявлених вимог позивача. Також суд не приймає до уваги як допустимий доказ на підтвердження доводів позивача про волевиявлення спадкодавця довіреності (а.с.10), оскільки довіреність за формою та змістом не відповідає вимогам ст.ст. 244, 245, 247 ЦК України. Пояснювальну, надану у судовому засіданні позивачем, суд також не приймає як допустимий та належний доказ, оскільки її зміст не стосується предмету позову, та її авторство достовірно не відоме. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] , заведену 11 квітня 2014 року (а.с.30-31). Відповідно до копії спадкової справи №45/2014, розпочатої 11 квітня 2014 року (а.с.32-49) після смерті [PERSON], який помер [INFO] позивач звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом, а відповідач - звертався з заявою про прийняття спадщини за заповітом. У спадковій справі є два заповіти, один з яких від 11 березня 2005 року на користь [PERSON] - дочки спадкодавця скасований за заявою 21 вересня 2007 року. Також у спадковій справі є оспорюваний позивачем заповіт, який відповідно до Спадкового реєстру на день смерті спадкодавця є чинним, був посвідчений 31 березня 2004 року Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області (а.с.45). Заповіт за формою та змістом відповідає положенням ст.ст. 203, 205, 207-209, 211, 1247, 1251 ЦК України. Жодного доказу того, що заповіт був підписаний не спадкодавцем [PERSON], а іншою особою позивачем суду не надано. Його припущення про це та посилання на те, що у 2014 році спадкодавець висловлювався про своє бажання, щоб позивач успадкував його земельну частку (пай) та запевняв позивача, що заповіту він не складав - не є підставою, відповідно до ст.1257 ЦК України, для визнання заповіту недійсним. Доказів того, що спадкодавець у передбаченому законодавством порядку змінив чи скасував своє волевиявлення, зафіксоване у оспорюваному позивачем заповіті - суду не надано. Також суду позивачем не надано доказів того, що волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не відповідало його волі та не було вільним. Таким чином, підстав для задоволення позову суд не вбачає. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed