Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 11134,22 грн., за договором №Б/Н від 13 квітня 2007 року. Крім цього просить стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 13 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір №Б/Н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач у порушення вимог договору свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 11134,22 грн., які просить суд стягнути з відповідача та судові витрати по справі у розмірі 1 378 грн.. Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суд заперечення на позовну заяву, та вважає що позовні вимоги є необґрунтованими з наступних підстав. Позивачем на власний розсуд тлумачиться визначення та порушуються умови укладання договорів. Вважає, що Заява на яку посилається ПАТ КБ «ПриватБанк» не може бути договором, оскільки у ній не зазначено істотних умов, щодо яких дійшли сторони згоди. Більше того, додатки на які посилається позивач, ніким не підписані у тому числі і [PERSON], та з Умовами та правилами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою, відповідач - не знайомий. Тобто, заява із додатками на якій посилається позивач не можуть бути кредитним договором. По - друге, позивачем не дотримано вимог законодавства щодо нарахування неустойки, оскільки стягнення неустойки є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, на суму неустойки не нараховуються проценти, то зазначені суми 500 грн. та 506,39 грн. - штраф (фіксована частина та процентна ставка) нарахована в супереч вимогам чинного законодавства та судовій практиці. Тобто, до стягнення з відповідача підлягатиме п'ятдесят відсотків від розміру заборгованості по кредиту. По-третє, позивачем не дотримано вимог законодавства та судової практики щодо збільшення процентної ставки, оскільки Банком в односторонньому порядку без згоди позичальника підвищено процентну ставку за кредитом - до 43,2% із 01 квітня 2014 року, що суперечить тому, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. По-четверте, позивачем не дотримано вимог, щодо заборони застосування пені і штрафу за -2- одне порушення, а також позивачем не дотримано строки спеціальної позовної давності. Також представником відповідача - [PERSON] подана Заява від 17 червня 2016 року про застосування строків позовної давності. Обгрунтовує її тим, що відповідно до Заяви від 12 квітня 2007 року, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, яка була видана строком на два роки. Після закінчення даного строку, кредитна картка була здана б Банк та знищена. Отже термін дії картки закінчився 26 квітня 2009 року. На підставі вищенаведеного, у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору №Б/Н від 13 квітня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 5 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-13). Згідно до розрахунку заборгованості за договором №Б/Н від 13 квітня 2007 року, станом на 31 березня 2016 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість, яка складає 11 134,22 грн., з яких 5268,05 грн. - заборгованість за кредитом, 4 259,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 600 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 506,39 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-6). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Згідно статтей 526, 527 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок. У відповідності статтей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Розглядаючи заяву представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 20 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах затвердженої Постановою №492 Правлінням Національного банку України 12 листопада 2003 року, поточні рахунки клієнтів банків закриваються: на підставі заяви клієнта; на підставі рішення відповідного органу, на який згідно із законом покладено функції щодо припинення юридичної особи, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та визнання фізичної особи банкрутом (за заявою ліквідатора, голови або члена ліквідаційної комісії, управителя майна тощо); у разі смерті власника рахунку - фізичної особи - за зверненням спадкоємця; у разі смерті власника рахунку фізичної особи - підприємця - за зверненням третьої особи, зокрема спадкоємця; на інших підставах, передбачених законодавством України або договором між банком і клієнтом. Закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням відповідних реквізитів. У заяві про закриття поточного рахунку (паперовій копії заяви в електронній формі) головний бухгалтер банку або інша уповноважена особа банку зазначає дату та час отримання заяви, дату закриття рахунку та засвідчує це своїм підписом. Заява про закриття поточного рахунку зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку. Враховуючи вищенаведене, суд приходиться до висновку, що підстави для застосування строків позовної давності щодо нарахування пені - відсутні, оскільки стороною відповідача не доведено, що [PERSON] звертався до Банку з власноручно написаною заявою про закриття рахунку та Довідку закриття рахунку, видану Банком - суду не надав, а також клопотань про витребування таких не заявляв. Тому в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності необхідно відмовити. -3- Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем [PERSON], а останній належним чином не виконав умови договору №Б/Н від 13 квітня 2007 року, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved