Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» 01.10.2014року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP76560203 від 06.10.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 7800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами згідно Умов. Посилаючись на те, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 17.09.2014 року має заборгованість в сумі 119032,03 частину з якої у розмірі 76\~515,64 грн., стягнуто з відповідача за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2013р. на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим позивач уточнив свої позовні вимоги і просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 42\~516,39 грн. з яких: 0,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7503,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 35012,79 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання ним позовних вимог в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином через оголошення в газеті про час та місце розгляду справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України 06.10.2006 року укладено кредитний договір № DNH4KP76560203 , згідно з яким банком надано відповідачу кредит в сумі 7 800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом(а.с.7) Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2013 року достроково стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором DNH4KP76560203 ВІД 06.10.2006 року у сумі 81\~341,42 грн., яка складається з 7800 грн. заборгованості за кредитом; 30\~937,89 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 37\~777,75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500грн. штрафу (фіксована частина); 4325,78 грн. штраф (процентна складова)(а.с.4) Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вирішуючи спір, суд виходив із наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 24.05.2013р. Таким чином, мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового зв'язку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматися від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання ( ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Порушення зобовязань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежного виконання) ( ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязань є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк(термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановлення договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільнений від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абзацах 1,2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судами розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Оскільки раніше було ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Враховуючи те, що у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати черговості платежів Банк реалізував своє право на предявлення вимоги до позичальника про виконання зобовязань за кредитним договором шляхом звернення з позовом до відповідача в Індустріальний суд м. Дніпропетровська, яким цей позов було задоволено у зв'язку з чим припинилася дія договірних зобовязань, які виникли між сторонами, а отже й можливість нарахування процентів за користування кредитом та неустойки. З урахуванням викладеного позовні вимоги банку є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed