Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 27 вересня 2010 року [PERSON] отримала кредит в сумі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник погодилась, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та в будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений) банком. Підписання договору є прямою та безумовною згодою позичальника про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складають між нею та Банком Договір, про що свідчить її особистий підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У звязку з порушеннями відповідачем зобовязань за кредитним договором, остання має заборгованість, яка станом на 31 серпня 2016 року становить 32984,10 гривень та складається з наступного: 3997,65 гривень заборгованість за кредитом, 25374,84 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 2950 гривень заборгованість за пенею та комісією. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачці нараховані штрафи 500 гривень - фіксована частина, 161,61 гривень - процентна складова. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також судові витрати в сумі 1378,00 гривень. У п. 3 позовних вимог позивач просить у разі неявки відповідача розглядати справу за відсутності представника Банку та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою її проживання, однак адресат до поштового відділення для отримання кореспонденції не прибув, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням строку зберігання. За наведених обставин, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Згідно ст.ст.\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За правилами ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 27 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з одного боку, та [PERSON], з іншого, була досягнута домовленість про надання останній кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у анкеті-заяві від 27 вересня 2010 року, засвідчила свою згоду із тим, що дана заява з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складають між нею і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому позичальник також засвідчила своє ознайомлення із переліченими документами, що складають собою договір, а також те, що вони були надані їй у письмовому вигляді, та була проінформована про розміщення Умов і Правил надання банківських послуг на офіційних Web-ресурсах банку, які зобовязалась виконувати, регулярно ознайомлюючись з їх змінами. Отже, суд вважає встановленим факт укладення між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] договору кредиту № б/н від 27 вересня 2010 року. Частиною другою статті 1050 ЦК України закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобовязання в цілому у разі невиконання позичальником зобовязання. Як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості позичальник [PERSON] свої зобовязання за договором систематично не виконує, внаслідок чого станом на 31 серпня 2016 року за нею рахується заборгованість в сумі 32984,10 гривень, яка складається з наступного: 3997,65 гривень заборгованість за кредитом, 25374,84 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 2950 гривень заборгованість за пенею та комісією. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачу нараховані штрафи в сумі 661,61 гривень. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне справо на спростування наведених обставин і доказування належного виконання нею умов договору кредиту, а отже їх не оспорює. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення предявленого позову в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 3997,65 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 25374,84 гривень. Із заявленою до стягнення сумою пені суд погодитись не може, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де мешкає відповідач [PERSON] Враховуючи наведені положення, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування позичальникові [PERSON] пені з 14 квітня 2014 року. З доданого до позову розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача з пені станом на 14 квітня 2014 року становить 150 гривень, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як така, що нарахована правомірно. У стягненні пені у розмірі 2800,00 гривень суд відмовляє, оскільки вказана сума нарахована за період з 14 квітня 2014 року по 31 серпня 2016 року, тобто вже після введення мораторію на нарахування пені та (або) штрафів. Крім того, виходячи з вищевикладеного вмотивування суд також відмовляє і у стягненні з відповідача штрафів у загальній сумі 661,61 гривень, нарахованих відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, як таких, що обчислені станом на 31 серпня 2016 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 1378 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial