Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди, завданої його майну внаслідок ДТП , що сталась 21.08.2014р. в м. Бровари по вул. Короленка, за участю відповідача [PERSON] і за участю водія [PERSON] (дружини позивача), яка керувала автомобілем Тойота Авенсіс, д.н.з.[NUMBER], в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля - 14020грн. - згідно понесених ним дійсних витрат на оплату ремонту; крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на проведення автотехнічної експертизи 3000грн. для підтвердження вини відповідача в даній ДТП. Позовні вимоги мотивував тим, що ДТП сталась з вини відповідача, який порушив правила дорожнього руху; пошкоджений автомобіль належить йому, позивачу; він поніс витрати н ремонт автомобіль від пошкоджень, отриманих в ДТП, що підтверджено платіжними документами; він не отримував відшкодування від страховика, не звертався до страховика, вважає, що має право вибору, до кого пред'являти позов у даному випадку, і використовує таке право, пред'являючи позовні вимоги безпосередньо до винуватця заподіяння шкоди, а не до страховика, оскільки вважає не доцільним пред'являти позов до страховика у даному випадку через такі обставини: вважає, що представлений відповідачем страховий поліс є нікчемним, бо він не укладався особою, зазначеною у полісі як страхувальник ([PERSON]), і не підписувався зазначеною особою; у бланку полісу є виправлення, тому вважається даний бланк зіпсованим; крім того, даний договір не містить у собі всіх необхідних умов договору, зокрема реквізитів (повних даних про страхувальника, його паспорту), в ньому зазначено посвідчення водія [PERSON], натомість договір укладений від імені [PERSON]; даний договір страхування не внесений до єдиної централізованої бази даних МТСБУ, крім того дана страхова компанія виключена з членів МТСБУ; вважає, що даний договір є недійсним. Відповідач позов не визнав, подав заперечення, не оспорюючи самого факту ДТП з його участю і з участю водія [PERSON], та факту пошкодження в ДТП обох автомобілів, в тому числі автомобіля позивача, але вважає , що він не є належним відповідачем, що належним відповідачем за даними вимогами повинен бути страховик, з яким був укладений договір страхування на забезпечення даного транспортного засобу. Крім того, не згоден з тим, що є винуватим в ДТП, винуватою вважає водія [PERSON], але згоден з тим, що постановою у справі про притягнення до адміністративної відповідальності він визнаний винуватим в ДТП, і дана постанова є чинною. Також позов не визнав з тих підстав, що позивач не надав доказів на підтвердження тому, що вказані збитки задані йому, оскільки долучив у якості доказів платіжні документи, платником за якими вказана інша особа - [PERSON] Оспорює також розмір завданих збитків, посилаючись на те, що позивач не долучив оціночного акту вартості ремонту за протоколом огляду транспортного засобу, коли автомобіль позивача оглядався за дорученням МТСБУ і у присутності відповідача; піддає сумніву документи, подані позивачем також з тих підстав, що вони складені через багато місяців після ДТП, що не виключає можливість включення в обсяг ремонту інших пошкоджень, не пов'язаних з ДТП. Відповідач просив залучити до участі у справі страховика ПАТ «СК Інкомстрах». Позивач з залученням даної юридичної особи до участі у справі у якості відповідача не погодився, не заявив до вказаного страховика позовних вимог, тому вказана особа була залучена до участі у справі у якості третьої особи н боці відповідача, з урахуванням вимог ст..33 та ст..35 ЦПК України. Третя особа ПАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» заперечень, письмових пояснень, доказів не подала, до суду представника не направила. Згідно даним Єдиного держаного реєстру - вказана страхова компанія не ліквідована, відсутні дані про порушення щодо неї справи про банкрутство, про ліквідацію, про припинення нею діяльності. У зв'язку з цим, а також, враховуючи, що жодна з сторін не заявила клопотання про залучення до участі у справі МТСБУ , вказане бюро до участі у справі не залучалось. Третя особа [PERSON], яка залучена до участі у справі за клопотанням учасників процесу, і яка зазначена в графі страхувальник у страховому полісі, на який посилався відповідач, від себе самостійних вимог не заявила, з приводу укладення договору страхування (страхового полісу) пояснила, що належний їй автомобіль Рено Лагуна, д.н.з. [NUMBER] вона за довіреністю передала у повне розпорядження відповідачу (фактично продала), видавши довіреність своєму чоловіку, а той видав довіреність [PERSON] з передачею усіх прав, необхідних для здійснення ним прав власника; після того вона ніякого відношення до керування, володіння і розпорядження даним автомобілем не мала, зазначеного договору страхування не укладала, але не заперечує, що видавала чоловіку а той видав довіреність [PERSON] з передачею йому зазначених у довіреності прав і повноважень. Судом встановлено, що 21 серпня 2014 року, близько 13 години, в районі буд.64 по вул. Короленка в м.Бровари Київської області відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу Тойота Авенсіс, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Рено Лагуна, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Встановлено, що 21.08.2014р. на місці ДТП протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 189553 від 21.08.2014 р. складено відносно водія Тойота Авенсіс, д.н.з. [NUMBER]- [PERSON], за ст..124 КУПАП - за ознаками порушення нею п.10.4 Правил дорожнього руху України. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2014р. [PERSON] визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. 09 жовтня 2014 року постанова суду від 09.09.2014 р. скасована Апеляційним судом Київської області, матеріали відносно [PERSON] про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП повернуто на новий розгляд. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2014р. адміністративну справу відносно [PERSON] за ст.124 КупАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2014р. у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито провадження за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, водночас в постанові суду зазначено, що [PERSON] порушив п.13.1 ПДР України і його дії у зазначеній вище дорожньо -транспортній пригоді за участю водія [PERSON] знаходились у причинному зв'язку з настанням ДТП, яка мала місце 21.08.2014р. Постановою Апеляційного суду Київської області від 02.02.2015р. постанова від 23.12.2014 р. залишена без змін. Таким чином, вважається встановленою вина відповідача в даній ДТП. І дана обставина, встановлена в порядку провадження у справі про адміністративне правопорушення, не потребує додаткового доказування з боку позивача, і не може в даній справі оспорюватись чи спростовуватись відповідачем. Згідно даної постанови, а також згідно довідки про ДТП, виданої УДАІ, - в даній ДТП пошкоджено автомобіль Тойота Авенсіс [NUMBER], механічні ушкодження заднього лівого крила, лівого заднього підкрилку, заднього бампера з лівого боку. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] встановлено, що власником транспортного засобу Тойота Авенсіс, д.н.з. [NUMBER], 2008 р.в., кузов № [NUMBER], є [PERSON]. Таким чином, позивач довів, що належний йому на праві власності автомобіль був пошкоджений в ДТП з вини відповідача, і тому він має право на відшкодування завданої йому пошкодженням автомобілю шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України , майнова шкода , завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала . Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода , завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою , яка на відповідній правовій підставі (право власності , інше речове право, тощо) володіє транспортним засобом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону) експлуатація транспортного засобу забороняється без поліса обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності. Відповідно до ст.6 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » (далі Закон), - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди , яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи , відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 22 цього Закону - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідач на підтвердження наявності договору страхування цивільно - правової відповідальності, яким було забезпечено даний транспортний засіб, представив суду Страховий поліс № АС/6044614. В даному полісі зазначено наступне: страховик : ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах», є всі реквізити і адреса; страхувальник: [PERSON], зазначена адреса, відсутні дані паспорту; в графі «документ, що посвідчує особу» вказані дані про посвідчення водія - як пояснив відповідач [PERSON] - зазначено його посвідчення водія; забезпечений транспортний засіб: Рено Лагуна, 1994 р.в., д.н.з. [NUMBER], вказано номер кузову; в полісі зазначені умови страхування, заповнені графи щодо особливостей експлуатації транспортного засобу; строк договору: з 14-00 07.10.2013р. по 07.10.2014р.; страховий платіж 621грн., дата оплати 14-00 07.10.2013р.; є відмітка про видачу спец. знаку АС/6044614; дата укладення договору: 7.10.2013р.; в графах «підпис страхувальника і страховика» є підписи; зазначено номер телефону гарячої лінії на випадок ДТП; в графі безкоштовна доставка полісів, зазначено номер стаціонарного телефону, закреслений, заміть нього вписаний номер мобільного зв'язку особи, що діяла від страховика. Судом був досліджений оригінал полісу, на ньому є кутовий штамп і печатка Страхової компанії страховика. Тобто за формою і виглядом страховий поліс не викликає сумніву щодо його достовірності, відповідає вимогам до даного договору і документу. Позивач просить не приймати до уваги даний страховий поліс, посилаючись на його нікчемність, недійсність і зіпсований бланк, посилаючись на Інструкцію про порядок заповнення страхового полісу №558 від 29.08.2011р., зокрема, на те, що бланк має закреслення, а тому вважається зіпсованим; вважає договір недійсним і нікчемним, оскільки в договорі вказана страхувальником [PERSON], але відсутні дані її паспорту, в графі документ, що посвідчує особу , зазначено посвідчення водія відповідача, договір в графі «підпис страхувальника» підписаний не [PERSON], а іншою особою - [PERSON], тобто не стороною у договорі. Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання даного договору (страхового полісу) нікчемним. Сам факт наявності закреслення у полісі номеру телефону особи, що діяла від імені страховика, не є підставою, щоб в цілому визнавати бланк полісу зіпсованим, а договір нікчемним. Щодо підписання договору не особою, зазначеною як страхувальник, а іншою ([PERSON]), то дана обставина також не є підставою для визнання вказаного договору нікчемним, виходячи з наступного: Згідно довіреності, посвідченої нотаріусом Сікуцьким О.А. 15.05.2010р., [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатись належним їй на праві власності автомобілем «Рено Лагуна», д.н.[NUMBER], 1994р.в., в тому числі знімати з обліку, ставити на облік, здавати в оренду, продавати, та інше, для чого надала право представляти її інтереси у відповідних установах та організаціях, зокрема в органах ДАІ, станціях техобслуговування, в нотаріальних конторах, комісійних магазинах, в страхових компаніях, подавати від її імені заяви, отримувати довідки та документи, розписуватись за неї, визначати умови та ціну продажу, отримувати страхове відшкодування, належні гроші за договорами оренди, купівлі-продажу, у випаду ДТП- діяти у судах та інших органах з усіма правами позивача; довіреність видана з правом передоручення, строком до 15.05.2015р. Згідно довіреності, посвідченої нотаріусом Сікуцьким О.А. 29.09.2012р. , [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатись вказаним автомобілем, належним [PERSON], в тому числі з передачею усіх, передбачених вище прав, зокрема, права знімати з обліку, продавати, представляти інтереси власника [PERSON] в страхових компаніях, подавати від її імені зави і розписуватись за неї. Довіреність видана без права передоручення, строком до 15.05.2015р. Як видно з наданих документів, станом на час укладення даного договору, забезпечений цим договором автомобіль перебував у повному розпорядженні відповідача [PERSON] на підставі виданої йому від власника довіреності. В даній довіреності у відповідності до вимог закону власник автомобілю [PERSON] передала [PERSON] всі повноваження щодо повного розпорядження автомобілем, в тому числі повноваження діяти від її імені у страхових компаніях, підписувати відповідні документи від її імені, тощо. Дані обставини не оспорювала і підтвердила [PERSON] у суді. При наявності тих повноважень, які були передані відповідачу - особі, яка володіла і розпоряджалась даним транспортним засобом на законній підставі, він мав право від імені власника укладати договір страхування і підписуватись від імені власника у таких документах. Крім того, як пояснив відповідач у судовому засіданні з приводу обставин укладення договору, він передав страховому агенту всі наявні у нього документи на підтвердження права власності на автомобіль, на підтвердження передачі йому повноважень, своє водійське посвідчення, а страховий агент заповнив бланк страхового полісу і дав його підписати. У даному випадку слід вважати, що відповідач при укладенні договору діяв на виконання вимог закону щодо обов'язковості укладення договору страхування цивільно - правової відповідальності, діяв добросовісно, а всі недоліки при заповненні бланку полісу допущені особою, що його заповнювала, а не відповідачем, крім того вони не стосуються суттєвих умов договору страхування, зокрема забезпеченого транспортного засобу. На даний час договір вважається укладеним, в ньому зазначені всі необхідні і суттєві умови договору; договір є дійсним, оскільки він не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, і таких позовних вимог не заявлено. Даний договір укладений на забезпечення вказаного транспортного засобу, яким було заподіяно шкоду позивачу, і за умовами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і умовами договору вважається, що даним договором застрахована відповідальність водія, який керував даним транспортним засобом на законних підставах. Тому даний договір повинен прийматись до уваги при вирішенні даного спору. Згідно Постанови ВССУ №4 від 1.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п.23 - договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу діє протягом строку, на який його укладено. У разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу (відчуження та інше) договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії . Таким чином, дана ДТП є страховим випадком; і за даним договором у страховика виникли певні зобов'язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем, який керував забезпеченим транспортним засобом. Залучений до участі у справі третьою особою Страховик проти даних обставин заперечень не подав, і даного факту не спростував. Як встановлено в судовому засіданні позивач не звертався до вказаного страховика і не пред'являв до нього відповідного позову. На даний час відсутня відмова даного страховика у виплаті страхового відшкодування за даним страховим випадком, як підстава , що надала б позивачу право вимоги безпосередньо до заподіювача шкоди. Позивач послався на недоцільність пред'явлення вимог до страховика, який виключений з членів МТСБУ, має податкові борги, і існує багато виконавчих проваджень щодо даного страховика як боржника. З наданого позивачем витягу з інтернетресурсу видно, що ПрАТ «СК Інкомстрах» дійсно має податковий борг, крім того, існують відкриті виконавчі провадження щодо вказаної особи як до боржника. З 4.02.2014р. ПрАТ «СК «Інкомстрах» позбавлений членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ. Посилання позивача на дану обставину як підставу для пред'явлення позову безпосередньо до заподіювача шкоди є також необґрунтованим, оскільки даний страховик був членом МТСБ до вказаної дати, тобто станом на день ДТП. Розпорядженням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, №3950 від 31.10.2013р., - з 4.11.2013р. анульована ліцензія ПрАТ «СК Інкомстрах» на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як видно з дати укладення договору страхування, ПрАТ «СК «Інкомстрах» не була позбавлена ліцензії і мала таку ліцензію станом на день укладення договору страхування. Згідно п.3 даного Розпорядження - анулювання ліцензії не звільняє страховика від обов'язку виконувати свої зобов'язання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг. Згідно ст..3 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » та згідно роз'яснень ВССУ у Постанові №4 від 1.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників. Враховуючи положення ст.1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Позивач посилається на те, що відсутні відомості про даний страховий поліс в централізованій базі даних МТСБУ, як на обставину, що дає йому підстави для звернення з позовом безпосередньо до самого водія. З відповіді М(Т)СБУ, яку він 10.04.2015р. надав [PERSON] щодо страхового покриття, видно, що в єдиній централізованій базі даних, яка формується на підставі відомостей, отриманих від страховиків - членів МТСБУ, станом на 21.08.2014р. відсутня інформація про договір обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ФС/6044614, а також про інший договір, укладений по відношенню до транспортного засобу д.н. [NUMBER]. Разом з тим, згідно Закону « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » відомості про договори страхування і про забезпечені даними договорами транспортні засоби подаються до централізованої бази МТСБУ страховиком. Тому сам факт невиконання страховиком вказаної вимоги закону, не є підставою для визнання договору нікчемним або недійним, і не є підставою для перекладення відповідальності на водія чи для звільнення страховика, а у певних випадках і МТСБУ, від виконання зобов'язань за договором страхування. Таким чином, наведені вище обставини не є підставою для звільнення страховика від виконання зобов'язань за вказаним договором страхування, і не є підставою, яка автоматично перекладає відповідальність на заподіювача шкоди, або яка надає потерпілому право вибору , до кого пред'являти вимогу про відшкодування шкоди. З листа МТСБУ від 13.05.2015р., який був направлений [PERSON], видно, що у зв'язку з відсутністю інформації про наявність страхового поліса, йому пропонувалось письмово повідомити в МТСБУ про наявність у нього страхового полісу, укладеного щодо керованого ним транспортного засобу і представити копію полісу. З листа від 18.05.2015р., який відправив [PERSON] на адресу МТСБУ на викання даного запиту МТСБУ, [PERSON] повідомив МТСБУ про наявність у нього зазначеного страхового полісу і представив його копію. Ніяких заяв чи відомостей від МТСБУ щодо недійсності наданого [PERSON] страхового полісу чи його невизнання , не було. Як видно з додатку до протоколу про адміністративне правопорушення від 21.08.2014р. (який був складений на місці ДТП відносно водія [PERSON]), в ньому зазначені відомості про страховий поліс, яким забезпечений транспортний засіб, керований водієм [PERSON] на момент ДТП; в даному додатку до протоколу зазначено: страхувальник [PERSON], страховик ПрАТ «СК «Інкомстрах», реквізити страхового полісу. Тобто на місці ДТП відповідач повідомив про наявність у нього страхового полісу і пред'явив даний поліс, і таким чином, не скривав від другого водія даних про страховика. Позивач посилається на те, що відповідач не повідомив страховика протягом 3-х днів про дану ДТП, тому це є підставою для відмови страховиком у здійсненні страхової виплати, і тому він вважає недоцільним пред'являти позов до страховика, і бажає отримати відшкодування від відповідача. З даного приводу суд дійшов таких висновків: Згідно п.33.1.4 ст.33 «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » та згідно роз'яснень ВССУ у Постанові №4 від 1.03.2013р. - у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Згідно п.5 ч.1 ст.991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод. Згідно ст..979 ЦК України, ст. 16 Закону «Про страхування», згідно вимог Закону «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та роз'яснень ВССУ в Постанові №4 від 1.03.2013р. - у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, що має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Строки, передбачені статтею 33 « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » для звернення до страховика, а у випадку, зазначеному в статті 41 цього Закону, - до МТСБУ, із заявою про дорожньо-транспортну пригоду, не є строками здійснення потерпілим свого права на отримання страхового відшкодування. Тому у разі відмови страховика від прийняття документів на отримання страхового відшкодування з посиланням на пропущення цих строків потерпілий має право звернутися до суду з метою вирішення спору по суті. З аналізу наведених норм закону, що регулюють дані правовідносини, а також враховуючи сукупність досліджених судом доказів, поданих сторонами, суд дійшов такого висновку: Сам по собі факт ненадання страховику водієм, чия відповідальність забезпечена договором страхування, у триденний строк повідомлення про ДТП (страховий випадок) не є однозначною підставою для покладення на нього відповідальності за заподіяну ним шкоду, і не є однозначною підставою для відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування. По -перше, як встановлено у судовому засіданні з наданих доказів, - відповідач [PERSON] не повідомив протягом 3 днів після ДТП свого страховика про дану ДТП з поважних причин. При цьому суд враховує, що при оформленні даного ДТП працівником ДАІ протокол про адмін..правопорушення складався відносно другого водія - учасника ДТП - [PERSON], а не відносно водія [PERSON], тому заслуговують на увагу його пояснення у суді з приводу того, що він лише по телефону повідомив свого страховика, а також повідомив страховика водія [PERSON] про дану ДТП, і після ДТП він збирав документи для звернення до страховика водія [PERSON] , оскільки на той час вважав себе потерпілим, а винуватою в ДТП вважав другого учасника ДТП -[PERSON], - відносно якої було складено протокол за ст..124 КУПАП. Як видно з судових постанов , - вина водія [PERSON] в даній ДТП була встановлена лише у грудні 2013р., і саме тоді було закрито провадження у справі про адмін.правопорушення відносно водія [PERSON] Крім того, суд враховує, що одразу після ДТП водій [PERSON] надав працівнику ДАІ страховий поліс і надав всі відомості про страховика ПрАТ «СК Інкомстрах». Водій [PERSON] так само мала право і не була позбавлена можливості своєчасно, тобто протягом 3 днів після ДТП (якщо вважала себе потерпілою, і не винуватою в ДТП), повідомити відповідного страховика про ДТП з метою подальшого звернення за страховою виплатою. При наявності вказаних обставин суд вважає, що формальне невиконання водієм [PERSON] вимоги ст..33 Закону « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » в даному випадку не може розглядатись як невиконання ним даної вимоги без поважних причин, і як однозначна підстава для покладення на нього відповідальності по відшкодуванню шкоди позивачу. По- друге, сам факт неповідомлення про ДТП не зробив неможливим для страховика (або для МТСБУ) пересвідчитись у тому, що дана дорожня транспортна пригода є страховим випадком, - оскільки даний факт був встановлений на місці ДТП, був зафіксований, всі необхідні факти для встановлення страхового випадку були вставлені судом у постановах. По -третє, законом страховику надається право відмовити у страховій виплаті, що не означає однозначно відмову. А у даному випадку потерпілий до вказаного страховика не звертався з заявою про виплату йому страхового відшкодування, і на даний час відсутня відмова страховика у виплаті потерпілому страхового відшкодування з будь- яких підстав, і зокрема з підстави, передбаченої ст..33 Закону. Як встановлено у судовому засіданні, позивач звертався до МТСБУ з даного питання, але відмова МТСБУ у нарахуванні страхової виплати позивачу також відсутня. Принаймні такої відмови суду не представлено. Крім того, як видно з наданих документів, МТБСУ, до якого звернувся потерпілий у травні 2014 року, обстежив пошкоджений транспортний засіб на предмет визначення обсягу шкоди і розміру страхового відшкодування, давши відповідне доручення експерту - оцінщику, який здійснив огляд пошкодженого автомобілю. Тобто право страховика (або МТСБУ) на безпосередній огляд пошкодженого транспортного засобу, також порушено не було. При наведених вище конкретних обставинах, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні законні підстави для перекладення на водія відповідальності за повне відшкодування заподіяної ним у ДТП шкоди позивачу - з причини формального недотримання строків, передбачених в ст..33 Закону. Позивач за законом , що регулює дані правовідносини, не наділений правом самостійно вирішувати питання щодо наявності або відсутності у страховика підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, і так само не наділений правом вибору на власний розсуд з кого: страховика чи заподіювача шкоди - вимагати відшкодування шкоди, оскільки відповідальність заподіювача шкоди і страховика не є солідарною, коли закон передбачає право потерпілого вибирати, до кого пред'являти вимоги. В даній справі позов до страховика не пред'явлено, тому дані питання знаходяться поза межами позовних вимог і розгляду, і суд не перебирає на себе повноважень страховика щодо прийняття ним рішення про відмову або про задоволення заяви потерпілого про виплату йому страхового відшкодування за даним страховим випадком. До того ж ніяких заперечень з боку страховика, залученого до участі у справі у якості третьої особи, не надійшло. І на даний час для потерпілого не вичерпана можливість отримання страхового відшкодування від страховика. Таким чином, у даному конкретному випадку , відповідальність відповідача [PERSON] визначається згідно ст.1194 ЦК України, і обмежується відшкодуванням позивачу лише шкоди, в тій частині, яка не покривається страховою виплатою - тобто в розмірі передбаченої договором страхування франшизи - 1000грн. Законних підстав для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню шкоди, заподіяної власнику пошкодженого транспортного засобу, у більшому розмірі - суд не вбачає. Крім того, відмовляючи позивачу в позові про відшкодування інших збитків, вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, і 3000грн. за проведену авто технічну експертизу, суд виходить також і з наступного: Відповідно до ст. 29 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством . Відповідно до ст.. 34 Закону - протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов'язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк (10 днів ) , то потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоду. З протоколу огляду транспортного засобу від 18.05.2015р., складеного оцінювачем (експертом) [PERSON], видно, що вказаний автомобіль був оглянутий на підставі доручення МТСБУ 18.05.2015р., у присутності двох сторін, в протоколі [PERSON] зазначив, що з думкою експерта згоден, крім заміни крила, яке деформоване , а не розірване; в протоколі також зазначено про наявність ушкоджень, не пов'язаних з ДТП. Але в даному протоколі не зазначено вартісні значення (вартість деталей, матеріалів і робіт). Позивачем не надано акт оцінки, складений даним оцінщиком на підставі представлених протоколів огляду транспортного засобу. При з'ясуванні даного питання і на вимогу відповідача позивач не надав даного висновку щодо вартості необхідного ремонту, послався на недоцільність його долучення, оскільки позивач заявляє вимоги про відшкодування йому дійсно понесених ним витрат на ремонт автомобіля - згідно представлених ним платіжних документів. З протоколу огляду транспортного засобу від 19.05.2015р., складеного тим самим оцінювачем, видно, що вказаний автомобіль був оглянутий додатково наступного дня, виявлені додаткові ушкодження транспортного засобу, але при цьому огляді вже не був присутній [PERSON]. Тому слушними є зауваження відповідача щодо сумнівів відносно відповідності сплачених сум за ремонт дійсному розміру заподіяної шкоди. Позивачем на підтвердження розміру позовних вимог подано платіжні документи, де платником зазначена інша особа- [PERSON]: Наряд - заказ № 28052015-762 від 19.05.2015р. , Акт виконаних робіт № 28052015 -762, Товарний чек № 28052015 -762 , - згідно даних документів, [PERSON] є замовником в Автосервісі «Катрин» робіт та послуг з ремонту автомобіля Тойота Авенсіс, д.н.з. [NUMBER], 2008 р.в., кузов № [NUMBER]; виконані наступні роботи з ремонту даного автомобіля : згідно переліку, вартість робіт 14020грн., дані роботи в сумі 14020грн., оплачено замовником [PERSON]; Рахунок - фактура №001/09-АТ від 1.09.2014р., згідно якого [PERSON] сплатила 3000грн. за експертизу обставин ДТП (за висновок №32-09/14 від 8.09.2014р. за заявою [PERSON] про проведення експертного авто-технічного дослідження з питань відповідності дій водіїв [PERSON] і [PERSON] в даній ДТП. Позивач категорично відмовився від залучення до участі у справі особи, яка зазначена як платник у наданих позивачем платіжних та інших документах ([PERSON]). Вказана особа судом не залучалась до участі у справі за ініціативою суду з тих міркувань, що позивач проти залучення вказаної особи заперечував, і рішення у даній справі за позовом [PERSON] не може вплинути на права і обов'язки вказаної особи (згідно ч.2 ст.35 ЦПК), оскільки вказана особа не втрачає можливості захищати свої права, в тому числі і на відшкодування завданих їй збитків. Позивач на підтвердження того, що вказані витрати (3000грн.) ніс саме він, представив суду заяву від імені [PERSON], датовану 31.07.2015р., згідно якої [PERSON] повідомляла суду, що 3000грн. вона заплатила чоловіковими грошима, оскільки не працювала на той час і не мала своїх доходів. Разом з тим, дана заява не може розглядатись як належний доказ у відповідності до вимог ст.ст.57-64 ЦПК, інших доказів позивач не подав, не зважаючи на роз'яснення йому вказаних вимог закону щодо доказів і їх подання. З приводу вимог про відшкодування відповідачем позивачу вартості експертизи 3000грн., суд відмовляє у позові в цій частині також і з тих підстав, що вказані витрати були понесені іншою особою - [PERSON] - у справі про адміністративне правопорушення, відкритої за протоколом, складеним щодо водія [PERSON], а позивач [PERSON] не був учасником у вказаній справі. Дані витрати не понесені позивачем. Це є витрати, понесені учасником процесу у справі про адміністративне правопорушення. Такі витрати не є витратами власника транспортного засобу, на відшкодування яких власник може претендувати в межах реалізації ним права на відшкодування йому шкоди, завданої пошкодженням належного йому майна. При таких обставинах, суд задовольняє позов частково, лише в частині стягнення шкоди в розмірі передбаченої договором страхування франшизи, і відмовляє за безпідставністю і необґрунтованістю позовних вимог в іншій частині. Враховуючи, що суд позов задовольняє частково, то судові витрати підлягають частковому відшкодуванню, відповідно до ст.88 ЦПК України - пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи розмір заявлених і задоволених позовних вимог, слід вважати, що суд задовольняє позовні вимоги на 7% від заявлених, тому понесені позивачем судові витрати - сплачений ним судовий збір 243,60грн. - підлягають відшкодуванню відповідачем у розмірі 7%, тобто в розмірі 17грн.

Outcome: partial