Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач, посилаються на те, що: -після смерті [PERSON], що настала 30 січня 2005 року, залишилося спадкове майно, яке складається з окремого майна, що належало їй на день смерті, а саме: земельних ділянок, земельних часток /паї/ та іншого майна, що знаходиться в с.Бороняво Хустського району Закарпатської області; -при житті - 5 червня 2003 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла їй окремі земельні ділянки та земельну частку /пай/, що належали померлій на день смерті; -вона вступила у володіння спадковим майном, обробляє земельні ділянки, сплачує земельний податок, але відповідні документи не оформляла; -їй не було відомо про те, що потрібно прийняти спадщину та оформити свої спадкові права, вона вважала, що наявність заповіту посвідчує її право на спадкове майно; -у встановлений законом 6-ти місячний строк після відкриття спадщини вона не змогла звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки була вимушена терміново виїхати на сезонні роботи за кордон до Росії, де працювала за домовленістю та не могла повернутися до України у звязку з загрозою невиплати грошових коштів за зроблену роботу; -у 2014 році вона звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини і відповідних правовстановлюючих документів на земельні ділянки, але нотаріус їй відмовила у звязку з пропущенням шестимісячного строку та їй було запропоновано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, звернулася до суду з позовом та просить: визначити їй додатковий строк 2 місяці з дня набрання рішенням чинності для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом за померлою 30 січня 2005 року [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача - Боронявської сільської ради в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву /а.с.105/, згідно якої позовні вимоги визнав та просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засідання позов не визнала, оскільки: -позивач була особисто присутня на похоронах своєї матері - [PERSON] і перед виїздом до Росії ще була вдома приблизно 3 місяця після смерті матері; -позивач не надала суду ніяких доказів того, що вона у період з дня відкриття спадщини до 2013 року безперервно перебувала за межами України, у звязку з чим не могла звернутися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини; -позивач неодноразово приїжджала додому з заробітків: для обміну свого паспорту на початку грудня 2006 року, на день народження відповідача [PERSON] - 30 серпня 2010 року та ще декілька разів. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 січня 2005 року померла [PERSON] /а.с.8/. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається, в тому числі із земельних ділянок, що розташовані по вулиці Центральній в урочищі «Біля рибника», площею 0,19га та 0,65га, які згідно із посвідченим секретарем Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області заповітом від 5 червня 2003 року, [PERSON] заповідала [PERSON]. Крім того, спадщина складається також із земельної частки /пай/, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акту від 15 жовтня 2002 року, серії РЗ №179235, яку згідно із вказаним вище заповітом остання заповіла в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с.7/. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України: спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини /ч.1 ст.1220, ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1270 ЦК України/. Згідно з ч.1 ст.1272 ЦК України: якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України: за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд України розяснив, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, твердження позивача [PERSON] про те, що вона у звязку з важким матеріальним становищем вимушена була виїхати за кордон на заробітки, а, перебуваючи за кордоном, вимушена була виконувати взяту на себе роботу, тому не мала можливості повернутися на України, на думку суду, не є поважною причиною. Крім того, суд не може визнати поважною таку причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача [PERSON] щодо строку та порядку прийняття спадщини. Тривале перебування позивача [PERSON] за кордоном із-за неможливості повернення в Україну спростовано наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією паспорта громадянина України, серії ВР №268554, на імя [PERSON], згідно якого цей документ виданий Хустським МВ УМВС України в Закарпатській області 9 грудня 2006 року /а.с.6/. Крім того, сама позивач [PERSON] у судовому засіданні визнала декілька фактів перебування нею в Україні: -з моменту смерті матері 30 квітня 2005 року до квітня 2005 року; -при отриманні нею свого паспорту - 9 грудня 2006 року; -на 50-річчя відповідача [PERSON] у серпні 2010 року; -на похоронах свого колишнього чоловіка; -на свадьбі свого сина. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач [PERSON] не довела поважність причин пропуску встановленого строку для прийняття спадщини, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Що стосується твердження позивача про те, що вона вступила у фактичне володіння та користування спадковим майном, обробляє земельні ділянки, сплачує земельний податок, то це не є підставою для продовження строку для прийняття спадщини, оскільки закон передбачає єдину підставу для продовження строку поважність причини його пропуску. Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилалася на неможливість прийняття спадщини у звязку з відсутністю її на території України, одночасно зазначаючи про фактичне прийняття спадщини, що, на думку суду, є взаємовиключними обставинами. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed