Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач пояснив, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року підтверджене його право власності на земельну ділянку площею 4,05 гектари на території Кирничанської сільської ради ізмаїльського району Одеської області, яка належала його батькові [PERSON] на час смерті 06 вересня 2015 року. Також пояснив, що відповідно до п.4.1 договору оренди вказаної земельної ділянки від 01 квітня 2014 року відповідач повинен один раз у рік не пізніше 15 числа наступного за звітним роком місяця сплачувати орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки, яка визначена в розмірі 93670,75 грн., відповідно до чого оренда плата становить 4212,03 грн. Між тим відповідач сплатив 21 липня 2017 року 3390,68 грн., у зв?язку із чим просить договір оренди розірвати на підставі пункту 13.3 договору оренди. Відповідач проти позовних вимог заперечує, пояснив, що фактично оплата проведена, разом із тим розмір визначений помилково. Також пояснив, що з орендодавцем існує домовленість про оплату у два рази, з урахуванням чого він готовий сплатити недораховані 821,35 грн. Вислухавши пояснення, думку захисту, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученим до матеріалів справи рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року підтверджене право власності позивача на земельну ділянку площею 4,05 гектари на території Кирничанської сільської ради ізмаїльського району Одеської області, яка належала його батькові [PERSON] на час смерті 06 вересня 2015 року. Спадкодавець уклав з відповідачем 01 квітня 2014 року договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, починаючи з часу його державної реєстрації, яка за індексним номером витягу 28925724 від 03 листопада 2014 року визначена 28 жовтня 2014 року. Відповідно до п.4.1 договору оренди вказаної земельної ділянки від 01 квітня 2014 року відповідач повинен один раз у рік не пізніше 15 числа наступного за звітним роком місяця сплачувати орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки, яка визначена в розмірі 93670,75 грн., відповідно до чого оренда плата становить 4212,03 грн. Між тим відповідач сплатив 21 липня 2017 року 3390,68 грн., що підтверджене квитанцією відповідача від 21 липня 2017 року та платіжною відомістю №4 на видачу доходу за оренду земельних паїв 2017 року. Разом із тим, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до позивача переходять права спадкодавця у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, що у свою чергу з урахуванням вимог ст. 128 ЦК України про склад спадщини зумовлює обов?язок відповідача виконувати домовленості щодо виконання договору, які існували між спадкодавцем та відповідачем. Відповідач пояснив, проти чого позивач не надав заперечень, що оплата визначена із суми, яка зазвичай сплачувалась спадкодавцеві з наступними розрахунками до часу, визначеному у договорі, тобто до 15 числа наступного за звітним роком місяця. Звернення позивача до суду відбулось без узгодження з відповідачем стягнення 4212,03 грн. замість сплачених 3390,68 грн. та можливості доплати 821,35 грн. Відповідач не заперечує щодо можливості доплати 821,35 грн., розмір якої вважає помилкою у бухгалтерському нарахуванні. З урахуванням вказаного суд вважає неможливим дострокове розірвання договору оренди, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: approved