Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 10.06.2008 р. згідно з яким [PERSON] отримала кредит в сумі 5000 грн., а відповідач [PERSON] як поручитель несе солідарну відповідальність за цим зобовязанням. Оскільки, позичальник свої зобов'язання по договору належним чином не виконала, то станом на 07.08.2015 р. утворилась заборгованість 7200 грн., яка складається з: 1950 грн. тіло кредиту, 450 грн. відсотки за користування кредитом, 4800 грн. додаткові відсотки за прострочення. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просять позов задовольнити, пояснивши, що спілка нараховує додаткові відсотки в розмірі, меншому, ніж встановлений договором. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позов частково. Визнає, що повинна сплатити заборгованість за тілом кредиту і процентами за користування ним, але вважає, що спілка безпідставно нарахувала додаткові відсотки 4800 грн., оскільки вважає, що вони нараховані з вини позивача у зв'язку з ліквідацією філії. Відділення кредитної спілки «Мрія», в якому вона отримувала кредит, зникло. У 2011 р. вона звернулась до філії кредитної спілки «Мрія» в м.Луцьк, показала наявні в неї квитанції, після чого вважала, що врегулювала всі питання з позивачем. Однак, в травні 2015 р. знову отримала попередження від позивача про звернення до суду з приводу заборгованості. Просить відмовити в стягненні додаткових відсотків в сумі 4800 грн. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. З матеріалів справи встановлено, що позивач і відповідач [PERSON] 10.06.2008 р. уклали договір, згідно з яким остання отримала кредит на суму 5000 грн. терміном на 10 місяців з 10.06.2008 р. по 10.04.2009 р. і зобовязалась суму позики сплачувати частинами щомісячно згідно з графіком, сплатити відсотки за користування кредитом /а.с.4/. П.5.2. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати місячного платежу, відсотків за користування кредитом, спілка має право нарахувати додаткові відсотки із розрахунку 0,5 % від суми за кожен день простроченого кредиту за кожен день. Відповідач [PERSON] є її поручителем і несе солідарну відповідальність за невиконання зобовязання згідно з договором від 10.06.2008 р. /а.с.8/. Згідно з п.2.6 Договору виконання зобовязання припиняється днем повного погашення отриманого кредиту, нарахованих відсотків за його користування і додаткових відсотків (п.5.2а). Згідно з вимогами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 526, 527 ЦК). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт користування відповідачем коштами підтверджується інформацією про хід оплати кредиту і відсотків і визнається відповідачкою [PERSON] Згідно з наданим позивачем розрахунком встановлено, що заборгованість за тілом кредиту становить 1950 грн.; за відсотками за користування кредитом - 450 грн., які відповідач визнає і готова сплатити. Також є заборгованість за додатковими відсотками (п.5.2 Договору) - 4800 грн., зі сплатою яких не погоджується відповідач. Доводи відповідачки [PERSON] про те, що додаткові відсотки нараховані безпідставно і виникли у зв'язку із ліквідацією філії кредитної спілки в м.Ковелі суд не бере до уваги. Нарахування додаткових відсотків передбачено пунктом 5.2 Договору як санкція за несвоєчасне виконання зобовязання. Факт несвоєчасного виконання зобовязання (тіло кредиту і відсотки за користування ним) відповідач визнає. За таких обставин, факт ліквідації філії кредитної спілки в м.Ковелі не спростовує підставність їх нарахування. Крім того, відповідач як вона пояснила після ліквідації зверталась в філію кредитної спілки в м.Луцьк, отже знала про невиконане зобовязання. Відповідач надала суду розписку про отримання працівником кредитної спілки коштів в сумі 2500 грн. на підтвердження погашення суми кредиту. Однак вказана розписка не береться до уваги, оскільки вона не відповідає вимогам, встановленим до платіжного документа, і такого порядку погашення кредиту в п.3.2. Договору не передбачено. А згідно з умовами п.3.2. кредитного договору позичальник зобовязується погашати кредит і сплачувати відсотки за користування ним через касу Спілки готівкою, шляхом переказу коштів через підприємства зв'язку, утримання коштів із заробітної плати. Крім того, вимоги щодо коштів, зазначених в розписці, можуть бути предметом самостійного судового розгляду. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК України). У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд погоджується із доказами, наданим позивачем, оскільки вони обґрунтовані і підтверджені матеріалами справи. Відповідач, всупереч принципу змагальності сторін, не надала доказів на спростування доводів позову. Заяв про застосування позовної давності сторони не заявляли. Таким чином, позивач має право вимагати стягнення заборгованості за вказаним Договором. Разом з тим, вказану заборгованість слід стягнути не солідарно з обох відповідачів, а з відповідачки [PERSON], а в стягненні заборгованості з поручителя [PERSON] слід відмовити з таких підстав. Згідно зі ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови укладеного позивачем та [PERSON] договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань [PERSON] не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителів. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами здійснити 10.04.2009 року, тому з часу несплати цього платежу відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої ст.559 ЦК України порука припиняється в частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Таким чином, шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя повинен обраховуватись з дня настання строку виконання кожного із чергових щомісячних платежів, а оскільки строк договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як встановлено судом із графіка погашення кредиту, останній черговий платіж боржник повинна була внести 10.04.2009 року, тому на час розгляду справи в суді у даному випадку підлягає застосуванню ч.4 ст. 559 ЦК України. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Про необхідність пред'явлення саме позову до поручителя про стягнення кредитної заборгованості у передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк, а не претензійної вимоги в позасудовому порядку, свідчить правовий висновок Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14. Аналіз ч.4 ст.559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки не є строком позовної давності (яка, на відміну від ч.4 ст. 559, застосовується лише за заявою сторони в спорі), а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Оскільки договір поруки припинився, то інститут позовної давності не застосовується, тому що всі обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими (правовий висновок Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-263 цс15). Таким чином, закінчення передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права позивача на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя (правовий висновок Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № -2056цс15). Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача [PERSON]

Outcome: partial