Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач подав до суду позов до відповідача, який в подальшому уточнив, в якому просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №02011170019 від 18.04.2008 року у сумі 59870,28 грн., з яких заборгованість по відсоткам 51122,81 грн., за комісією 8211,60 грн., штраф 535,87 грн. та судові витрати. Представник відповідача у судовому засіданні з позовом не погодився та зазначив, що оскільки строк дії вказаного кредитного договору закінчився 10.04.2014 року, а комісія за договором мала сплачуватись за управління кредитом, то підстав для стягнення комісії поза строком дії договору не вбачається; щодо вимог про сплату неустойки штрафу, повинна застосовуватись позовна давність в один рік, тому вимоги про стягнення штрафу, який нараховано 25.06.2012 року, а позов пред»явлено 01.03.2016 року, мають бути відхилені з цих підстав; щодо нарахованих відсотків, то оскільки у договорі передбачена процентна ставка в 9,90% річних, а в даному випадку проценти нараховані у період з 25.06.2012 року по 10.02.2016 року з застосуванням процентної ставки в 14,43% річних, а відповідач не отримував жодних повідомлень про підвищення процентної ставки і графіки до додаткових угод, надані до позову не підписував, то в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів також необхідно відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 18.04.2008 року ТОВ «ПростоФінанс» уклало з відповідачем кредитний договір №02011170019, за умовами якого надало відповідачу кредит у сумі 121650 грн. на придбання автомобіля [NUMBER], на строк до 10.04.2014 року, з виплатою процентів в розмірі 9,90% річних, щомісячної комісії за управління кредитом в розмірі 0,15% від початкової вартості /п.2.3 кредитного договору/, та штрафу за порушення зобов»язань /п.7.2 договору/. Платежі повинні здійснюватись згідно графіку. Згідно 2.8.3 кредитного договору сторони домовились, що розмір процентної ставки за кредитним договором може бути змінено у сторону збільшення, якщо середньоарифметичне значення курсу національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого НБУ, протягом одного місяця зросте більш ніж на три відсотки у порівнянні з курсом національної валюти до долара США, встановленого НБУ на момент укладення цього договору; при цьому кредитодавець в разі зміни процентної ставки надсилає позичальнику письмове повідомлення рекомендованим листом за адресою позичальника, і таке відправлення вважається належним повідомленням, про відповідну зміну розміру процентної ставки за кредитом та новий графік платежів, в якому визначаються щомісячні платежі, розраховані за новою процентною ставкою. ТОВ «ПростоФінанс» виконало свої зобов»язання за кредитним договором, надавши відповідачу гроші в сумі 121650 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0006321730 від 21.04.2008 року. До позову наданий графік платежів /додаток №1 до кредитного договору/ від 18.04.2008 року, підписаний сторонами договору. 18.05.2012 року ТОВ «ПростоФінанс» уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «ПростоФінанс» передало позивачу права грошової вимоги до боржників згідно Додатку №1 до договору. Згідно цього Додатку №1, належним чином завірена копія якого надана суду, позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором №02011170019 від 18.04.2008 року. До позову наданий графік платежів від 26.12.2008 року у новій редакції, де зазначено новий /більший/ розмір процентів. 22.02.2016 року позивач надіслав відповідачу вимогу про досудове врегулювання спору в зв»язку з неналежним виконанням відповідачем зобов»язань за кредитним договором на суму 154365,21 грн.. Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05.10.2010 року задоволені позовні вимоги ТОВ «ПростоФінанс», з відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором №02011170019 від 18.04.2008 року в сумі 130149,62 грн.. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили, оскільки ухвалою цього ж суду від 01.07.2011 року заява відповідача про перегляд цього заочного рішення суду залишена без задоволення. Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05.10.2010 року встановлено, що оскільки п.2.8.3 кредитного договору передбачено право позичальника відмовитись від нової процентної ставки, але свої заперечення проти підвищення процентної ставки з 9,90% до 14,43% річних відповідач не надіслав, то тим самим він надав згоду на зміну процентної ставки за кредитним договором та на відповідну зміну графіку платежів. Цим рішення встановлено, що процентна ставка за кредитним договором у період з 18.04.2008 року по 01.01.2009 року складала 9,90% річних, а з 01.01.2009 року 14,43% річних. Вказаним рішенням суду задоволені позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу: залишку кредиту в сумі 92229,76 грн., штрафні санкції 4294,96 грн., заборгованість по щомісячним платежам 33624,90 грн.. В ухвалі Оболонського районного суду м.Києва від 01.07.2011 року, якою заяву відповідача про перегляд заочного рішення цього суду від 05.10.2010 року залишено без задоволення, встановлено, що ТОВ «ПростоФінанс» надіслав відповідачу лист-повідомлення №0231200482591 про нові умови кредитування, а саме про підвищення процентної ставки за кредитним договором, 17.01.2009 року мати відповідача особисто отримала цей лист-повідомлення, відповідач на дане повідомлення не відреагував, з часу прийняття рішення не надійшло жодної проплати за договором. Вказана ухвала набрала законної сили. Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 05.10.2010 року після відмови у його перегляді в апеляційному порядку відповідачем не оскаржувалось. Згідно ухвали Оболонського районного суду м.Києва від 21.08.2012 року, по справі замінено стягувача з ТОВ «ПростоФінанс» до ТОВ «Кредитні ініціативи». Ухвала набрала законної сили. Таким чином встановлено, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов»язання за кредитним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість по відсоткам у відповідача станом на 10.02.2016 року складає 51122,81 грн., за комісією 8211,60 грн., штраф 535,87 грн. Вислухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-1206цс15 від 23.09.2015 року. У відповідності до ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням по цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. В даному випадку встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05.10.2010 року та ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 01.07.2011 року, якою заяву відповідача про перегляд заочного рішення цього суду від 05.10.2010 року залишено без задоволення, які набрали законної сили щодо правовідносин між позивачем та відповідачем встановлені наступні обставини: що відповідач уклав кредитний договір №02011170019 від 18.04.2008 року та отримав зазначені у ньому кредитні кошти на вказаних у договорі умовах; що позивач є належним стягувачем по цій справі; що з відповідача на користь позивача вже була стягнута заборгованість за цим договором - залишок кредиту в сумі 92229,76 грн., штрафні санкції 4294,96 грн., заборгованість по щомісячним платежам 33624,90 грн., яка не погашена по даний час; що процентна ставка за кредитним договором у період з 18.04.2008 року по 01.01.2009 року складала 9,90% річних, а з 01.01.2009 року 14,43% річних і відповідач був належним чином повідомлений про зміну процентної ставки та не надіслав своїх заперечень проти такої зміни. Оскільки вказані обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, то повторному доказуванню при розгляді цієї справи вони не підлягають. Таким чином, враховуючи встановлені обставини та правову позицію Верховного Суду України №6-1206цс15 від 23.09.2015 року, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті проценти за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, та інші платежі, передбачені умовами договору. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки /штрафу, пені/. При визначенні суми заборгованості суд керується вимогами ст.253-261 ЦК України. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строків починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Щодо позовних вимог про стягнення штрафу у сумі 535,87 грн., то з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що цей штраф нарахований за період з 18.04.2008 року по 25.06.2012 року, а позов пред»явлений до суду 01.03.2016 року, тобто строк позовної давності для стягнення неустойки /штрафу/ в один рік на час пред»явлення позову сплив, тому у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за управління кредитом в сумі 8211,60 грн., то з розрахунку вбачається, що вона нарахована за період з 20.06.2012 року по 10.02.2016 року, проте для заборгованості по комісії, що виникла у період з 20.06.2012 року по 10.03.2013 року сплив трирічний строк позовної давності, а строк кредитного договору закінчився 10.04.2014 року, тому для подальшого нарахування комісії за управління кредитом підстав немає, тому ці вимоги необхідно задовольнити частково, стягнути комісію за період з 10.03.2013 року по 10.04.2014 року у сумі 2189,76 грн. / 12 місяців х 182,48 грн. = 2189,76 грн./. Щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, які, згідно розрахунку позивача, нараховані за період з 25.06.2012 року по 10.02.2016 року у сумі 51122,81 грн. виходячи з відсоткової ставки 14,43% річних, а відповідач оспорює те, що він був належним чином повідомлений про збільшення відсоткової ставки та вважає, що така ставка має становити 9,90% річних, то суд виходить із такого. Як вже було зазначено у цьому рішенні, заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05.10.2010 року та ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 01.07.2011 року, якою заяву відповідача про перегляд заочного рішення цього суду від 05.10.2010 року залишено без задоволення, та які набрали законної сили, було встановлено ту обставину, що відсоткова ставка за кредитним договором з 01.01.2009 року складає 14,43% річних і відповідач був належним чином повідомлений про зміну процентної ставки та не надіслав своїх заперечень проти такої зміни, а також частина заборгованості, стягнута вказаним заочним рішенням Оболонського суду, також була розрахована вже з відсотковою ставкою 14,43%, і відповідач вказане рішення не оскаржив, тобто фактично був обізнаний і погодився з підвищенням відсоткової ставки, що і передбачено п. 2.8.3 кредитного договору. Враховуючи ці обставини суд не бере до уваги доводи представника відповідача у судовому засіданні щодо того, що відповідач не був належним чином повідомлений про підвищення процентної ставки, тому відсотки мають нараховуватись виходячи зі ставки 9,90% річних, оскільки ці доводи спростовуються наведеним заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05.10.2010 року та ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 01.07.2011 року, які набрали законної сили. При цьому, оскільки заборгованість по процентах, яка нарахована з 25.06.2012 року по день закінчення кредитного договору, та після закінчення строку дії кредитного договору до 10.02.2016 року, нарахована більш ніж за три роки до подання позову до суду, позивач не навів поважних причин пропущення позовної давності, а з боку відповідача не надано заперечень щодо розрахунку суми процентів, крім заперечень проти відсоткової ставки, тому суд бере до уваги розрахунок, наданий позивачем та приходить до висновку про те, що заборгованість по відсотках має бути стягнута за три роки перед поданням позову до суду, починаючи з 10.03.2013 року по 10.02.2016 року, тобто за 35 місяців х 1136,30 грн. /щомісячний платіж згідно графіку/ = 39770,50 грн.. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути заборгованість за комісією в сумі 2189,76 грн., по процентах 39770,50 грн., а всього 41960,26 грн.. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 551,20 грн..

Outcome: partial