Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 19000 грн., який виник на підставі договору позики, підтвердженого розпискою від 17.02.2016 р. Зобовязавшись повернути кошти до 29.02.2016 р., відповідач своє зобовязання не виконав. У звязку із цим, окрім суми основного боргу просить також стягнути 166,64 грн. процентів та 285 грн. 3% річних, усього 19451,64 грн. В судових засіданнях позивач позов підтримав з аналогічних мотивів. Ствердив, що сторони тривалий час знайомі. 17.02.2016 р. позивач позичив відповідачу 19000 грн. і розпискою відповідач зобовязався повернути борг до 29.02.2016 р., однак, своє зобовязання не виконав. Представник позивача [PERSON] заявою від 11.10.2016 р. просив проводити розгляд справи у відсутності позивача та його представника, крім того, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не зявлявся, про причини неявки суд не повідомляв, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи за адресою його реєстрації, зазначеною у відповіді на запит від 23.08.2016 р. У звязку із наведеним, враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач вважається таким, якому судовий виклик був вручений належним чином, а позивач у клопотанні не заперечує проти заочного розгляду справи, судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] позичив у [PERSON] 19000 грн., які зобовязався повернути до 29.02.2016 р., що підтверджується розпискою від 17.02.2016 р. Позивач покликається на неповернення боргу. Доказів повернення зазначених коштів суду не надано. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки сума позики перевищує 50-кратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, відносини сторін не підпадають під критерій безпроцентності позики, визначений у п. 1 ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Приймаючи рішення про стягнення сум за кредитним договором, суду слід керуватись положенням ч. 1 ст. 1050 ЦК та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК - заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Зазначене випливає з «узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» судової палати у цивільних справах Верховного Суду України. Те, що договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного винятку як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок одержання встановлюється договором (частина перша статті 1048 ЦК України), зазначено і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. №10-1390/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів». Як вбачається з розрахунку, виходячи з розміру облікової ставки НБУ за період з 01.03.2016 р. по 23.08.2016 р. сума процентів становить 166,64 грн. Відповідач правильність розрахунку не заперечував. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з поданого розрахунку, з 01.03.2016 р. по 23.08.2016 р. 3% річних становлять 285 грн. Відповідач правильність розрахунку не заперечував. Усього стягненню з відповідача підлягає 19451,64 грн. Відтак, позов слід задовольнити. За правилом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно положень ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати, на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 розяснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Приєднаними до справи договором про надання правової допомоги, копією книги обліку доходів і витрат за 2016 р., квитанцією від 23.08.2016 р., розрахунком витрат, понесених на правову допомогу підтверджується оплата позивачем витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 1500 грн., на підставі чого суд вважає, що сплачені позивачем кошти за правову допомогу адвоката є адекватною компенсацією наданих адвокатом послуг, у звязку з чим дані витрати позивача також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У звязку із задоволенням позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved