Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 07.11.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 01.04.2016 року відповідач [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої отримала кредит у розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підставі п.2.1.1.5.5 договору, відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Однак, всупереч норм закону та умов договору, [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 04.07.2017 року має заборгованість у сумі 26459,02 гривень, яка складається із 14271,53 - тіло кредиту; 2128,98 - нараховано відсотків за користування кредитом; 8322,37 гривень - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500, 00 гривень штрафу (фіксована частина), 1236,14 гривень штрафу (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язань і заборгованість по договору не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача до суду не з'явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 26.01.2018 року позов не визнала, не згодна платити кредит, бо брала кошти не в квітні, а в серпні 2016 року, є інвалідом 2 групи, отримує невелику пенсію і живе з матір'ю пенсійного віку. Судове засідання 22.02.2018 року суд вирішив проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2016 року відповідач [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої отримала кредит у розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підставі п.2.1.1.5.5 договору, відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 04.07.2017 року має заборгованість. Згідно умов Договору позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов (а.с.6-22). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що встановлено ст.610 ЦК України. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч.1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Задовольняючи позов частково, суд враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. За умовами кредитного договору передбачено за його невиконання стягнення пені та штрафів за порушення строків виконання грошових зобов'язань, що є порушенням конституційної норми. Тому, суд вважає, що з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, з відповідача слід стягнути тільки заборгованість по штрафу (процентна та фіксовані складові), що становить 1736,14 гривень. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені слід відмовити з вищенаведених підстав. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по кредиту у сумі 18136,65 гривень, в задоволенні інших позовних вимог позивачу слід відмовити. Питання про судові витрати суд вирішив відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial