Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.12.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ними та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір. На підставі договору позивач видав відповідачу кредит в національній валюті України в розмірі 3000 грн. Відповідач своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості не надавав. У зв'язку з порушенням умов договору станом на 31.01.2014 року за відповідачем наявна заборгованість за картковим рахунком в сумі 12813 грн 35 коп., з них: заборгованість за кредитом - 3146,27 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8580,73 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 7586 грн. 35 коп. Просить стягти з [PERSON] заборгованість у вказаній сумі, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав, просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду. Як зазначено у ст.10,11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено: 20 грудня 2005 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна» з установленим кредитним лімітом на ній у сумі 3 000 грн. на умовах сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9-15). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ними та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір. Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Пам'ятка клієнта, з якими він ознайомився та погодився, є додатками даного договору. Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Взяті на себе кредитні зобов'язання [PERSON] за договором від 20 грудня 2005 року належним чином не виконувала. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 31.01.2014 року за картковим рахунком складає 12813 грн 35 коп., з них: заборгованість за кредитом - 3146,27 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8580,73 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 7586 грн. 35 коп.(а.с.4-8). Розрахунок заборгованості перед ПАТ «ПриватБанк» відповідач не оспорювала. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 526,530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України. Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також Умовами та Правилами надання банківських послуг встановлено, що Позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по Кредиту, процентах за його використання, оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором (п.6.5). При порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більше, ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00грн.+5% від суми позову (п.8.6). Враховуючи викладене, суд уважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом є обгрунтованими. Проте, у ході судового розгляду встановлено, що до суду позивач звернувся з пропуском строку позовної давності відносно частини заявлених вимог. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює тривалість загальної позовної давності у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Приймаючи до уваги те, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності суд приходить до висновку про застосування до даних правовідносин строку позовної давності. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. З огляду на те, що жодна із сторін з моменту підписання договору не заявляла про намір припинити дію договору, даний договір щорічно пролонговувався і діє до даного часу. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Її початок пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 252-255 ЦК України). Згідно п. п.5.3,5.4 розділу ІІ Правила користування платіжною картою Умов і Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частками (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, встановлені в Пам'ятці клієнта (щомісячна сплата кредитного ліміту, процентів за попередній місяць, комісії), а також встановлено відповідальність за порушення внесення щомісячних платежів. Оскільки Заявою позичальника, Умовами і Правилами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами і встановлюють відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи викладене, а також те, що дія кредитного договору на час подачі позовної заяви не закінчилася, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором б/н від 20.12.2005 року за три останні роки, що передують зверненню до суду, а саме з 31.01.2011 року по 31.01.2014 року у сумі 7617,47 грн, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 1459,02 грн., 6158,45 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом. Окрім того, у відповідності до п.8.6. Умов та Правил надання банківських послуг, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 380,85 грн. штрафу (процентна складова 5% від суми заборгованості). Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 8498,32 грн. заборгованості за кредитним договором. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 161,56 грн. судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

Outcome: partial