Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач просить суд постановити рішення суду, яким позбавити батьківських прав відповідача по справі [PERSON] відносно його малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], а також змінити розмір аліментів, визначених рішенням Краснопільського районного суду Сумської області в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, стягнувши їх у твердій грошовій сумі по 100 гривень щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом до досягнення дитиною віку повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі з 09 жовтня 2004 року, але 19 січня 2007 року шлюб було розірвано. Неповнолітній [PERSON] є її з відповідачем сином, однак відповідач не приймає участі у вихованні сина, не спілкується з ним, не цікавиться станом здоров'я та навчання, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо. Позивачка та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підтримали повністю, а від позовних вимог в частині зміни розміру аліментів стягуваних з останнього на її користь відповідно до рішення Краснопільського районного суду від - відмовилися. Відповідач у судовому засіданні з позовними вимогами не погодився. Представник третьої особи - органу опіки і піклування Краснопільської РДА, у судовому засіданні з позовними вимогами погодилася. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 09 жовтня 2004 року (а.с.8). Під час спільного проживання сторін, позивачка народила сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.7). Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 26 грудня 2006 року, шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто аліменти з відповідача на утримання сина в розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму відповідного віку дитини на користь матері дитини [PERSON], починаючи стягнення з 01.09.2006 року, до досягнення дитиною віку повноліття. На виконання рішення суду позивачка отримала виконавчий лист а.с.90 і він був переданий на виконання по місцю проживання відповідача, але у зв'язку з відсутністю відповідача по місцю проживання останній був оголошений в розшук, про що свідчить довідка інспектора СГІРФО Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області від 06.08.2012 року (а.с.20). В силу вказаних вище обставин позивачка отримувала державну допомогу, про що свідчить довідка УСЗН Краснопільської РДА (а.с.23-24). 28.04.2014 року позивачка звернулась до служби у справох дітей Краснопільської РДА про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо сина сторін [PERSON] [PERSON]. На підставі висновку Краснопільської РДА було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.19), що і стало підставою звернення позивачки до суду, так як на її думку відповідач не виконує батьківські обов'язки відносно сина. Дослідивши зібрані по справі докази та вислухавши думку прокурора, який просив суд задовольнити позов, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із слідуючого. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року з послідуючими змінами та доповненнями, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно ст.165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, орган опіки та піклування, та інші. Як було встановлено судом під час розгляду справи в суді відповідач після звільнення з місць позбавлення волі 8.12.2009 року так і до чергового засудження Тростянецьким районним судом 19.01.2009 року мав реальну можливість виконувати свої батьківські обов'язки по матеріальному забезпеченню сина, так як знав, що за рішенням Краснопільського райсуду від 26 грудня 2006 року він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання останнього (а.с.8), що не заперечував відповідач при розгляді справи в суді. Також відповідач мав можливість відвідувати сина за місцем проживання та приймати участь у його вихованні. Посилання відповідача на те, що йому забороняли зустрічатись з сином було спростовано поясненнями даними суду позивачкою та представником органу опіки і піклування Краснопільської РДА, яка пояснила, що звернень до Краснопільської РДА від відповідача щодо перешкод зустрічатись з сином зі сторони позивачки не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дійсно після розлучення сторін відповідач приїздив до неї в смт. Краснопілля лише один раз десь приблизно в 2007-2008 роках. Про місце проживання сина відповідач знав, але ніякої допомоги не надавав і так як відповідач перебував у розшуку, позивачка, її онука змушена була звертатись для призначення допомоги в УСЗН Краснопільської РДА і отримувала її на утримання сина [PERSON] з 2008 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома зі сторонами по справі. В силу службових обов'язків вона проводила реєстрацію народження сина сторін в 2005 році. Деякий час сторони проживали разом, але згодом спільне життя сторін припинилося. Десь приблизно в 2007 році до Краснопільського РАЦС завітав відповідач і попросив зробити відмітку в паспорті, що він має сина, що і було нею зроблено з дотриманням чинного законодавства. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з сторонами по справі , знає, що деякий час вони проживали однією сім'єю, але згодом розійшлися. Після розлучення вихованням сина займалася позивачка. Відповідач ніякої участі в утриманні і вихованні сина не приймав. Згідно вимог ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи проживали вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог ч.1- ч.3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно вимог ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно вимог ст. 159 ч.1 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Посилання відповідача на ухилення від сплати допомоги на утримання сина в силу заборони позивачки зустрічатися з сином, та погроз йому не знайшла підтвердження в ході розгляду справи, так як його заперечення спростовуються дослідженими матеріалами справи та поясненнями свідків, які сумнівів у суду не викликають. Так зокрема, згідно повідомлення начальника служби у справах дітей Краснопільської РДА від 25.09.2014 року №575/01-15, [PERSON], [INFO] до служби щодо надання висновку про час та місце зустрічі з малолітнім сином [PERSON], [INFO] не звертався (а.с. 92). Можливість відповідача приймати участь у вихованні сина та надавати матеріальну допомогу сину свідчить перебування [PERSON] поза місцями позбавлення волі, так як згідно довідки начальника ПИК-15, він звільнився від відбуття покарання УДО 17.08.2007 року і відбув за адресою м. Суми (а.с.89). В судовому засіданні знайшло підтвердження ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню свого сина [PERSON], [INFO], тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно останнього, так як обставини, які могли перешкоджати виконанню батьківських обов'язків відповідачем в ході розгляду справи судом не встановлено. Не визнання відповідачем позовних вимог, суд розцінює як змогу уникнути цивільно-правової відповідальності, так як його пояснення спростовуються доказами дослідженими судом, які сумніву у суду не викликають. Тому,

Outcome: approved