Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Семенівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 24.01.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №PLRSRK01901659, за яким [PERSON] було надано кредит у розмірі 5652,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто Відповідач умови договору належним чином не виконав. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором Відповідач, станом на 11.03.2013р. має заборгованість на загальну суму 27355,05грн., яка складається з : заборгованість за кредитом - 805,92 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 8386,64 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 16687,39грн.; Позивач прохав стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №PLRSRK01901659 від 24.01.2007 р. в розмірі 27355грн. 05коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача - Шокало Т. В., що діє на підставі доручення, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій прохав суд застосувати строк позовної давності та відмовити в позові в повному обсязі Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, вказав, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягають до задоволення, оскільки позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, прохав відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, встановив наступні обставини та приходить до наступного. 24.01.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №PLRSRK01901659, за яким [PERSON] було надано кредит у розмірі 5652,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно з п.1.1 Кредитного договору №PLRSRK01901659 цей договір є строковим з терміном дії з 24 січня 2007 року по 23 січня 2009 року (а.с.5). Відповідно до п. 2.2.4 вказаного Договору, позичальник зобов'язується погашення кредиту зробити в порядку, умовах і строки, передбачені п.1.1., 2.3.3 Договору, тобто 23.01.2009р. Відповідно до виписки по кредитному договору №PLRSRK01901659 (а.с. 81-83) останню сплату за вказаним Кредитним договором [PERSON] здійснив 12.02.2010р. в сумі 257,88грн. Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.526, ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також у встановлений строк (термін). Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Таким чином, позивачу в справі було відомо про порушення його прав, про наявність заборгованості відповідача в день закінчення строку кредитного договору за наявності заборгованості відповідача, тобто 23.01.2009р. Також, строк позовної давності був перерваний здійсненням сплати частини заборгованості відповідачем - 12.02.2010р. в сумі 257.88грн. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що трирічний строк позовної давності слід рахувати з 13.02.2010року. Позивач звернувся до суду з позовом 26.03.2013р. тому захисту можуть підлягати лише його порушені права в період з 26.03.2010р. Встановлено, що сторони в Кредитному договорі не збільшували строк позовної давності. При цьому представником позивача не заявлялося клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Посилання представника позивача на те, що п.5.1. даного Кредитного договору передбачено, що договір діє до повного виконання зобов'язання і тому позовна давність у даному випадку застосуванню не підлягає, суперечить п. 1.1. Кредитного договору, яким встановлений строк даного договору та строк виконання зобов'язання, тому суд не бере до уваги такі твердження представника позивача, оскільки вони також суперечать правовій природі інституту позовної давності, що урегульований главою 19 ЦК України та положеннями параграфів 1 та 2 глави 71 ЦК України про строковість позики та банківського кредиту.. Враховуючи вищевикладене та те, що права позивача були порушені в період до 26.03.2010р., строк позовної давності в три роки закінчився до моменту звернення з позовом до суду, поважні причини пропуску строку позовної давності судом не встановлені, відповідач заявив про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: dismissed