Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач просить задовольнити позов, посилаючись на докази: 09 січня 2001 року між [PERSON] та ПСП «УДАЧА» було укладено Договір відповідального зберігання № 1/04, за яким позивач прийняв на себе зобов'язання надавати послуги зі збереження наступного майна ПСП «УДАЧА» автомобіля ЗІЛ ММЗ 554, 1976 року випуску, зеленого кольору, № шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] від 08.12.2000 року, автопричепа ГКБ 819,1991 року випуску, сірого кольору, № шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] від 01.12.2000 року, автопричепа ГКБ 819, 1991 року випуску, сірого кольору, № шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] від 01.12.2000 року. Відповідно до умов вказаного Договору відповідального зберігання № 1/04 від 09.01.2004 року, ПСП «УДАЧА», прийняло на себе зобов'язання сплачувати на користь Позивача винагороду за надання послуг із відповідального зберігання у розмірі 1800,00 грн., щомісяця. Вказаний договір було укладено на заздалегідь не на встановлений строк, до моменту коли від ПСП «УДАЧА» не надійде письмова вимога про повернення майна переданого на відповідальне зберігання. 28.11.2002 року ПСП «УДАЧА» Господарським судом Харківської області було визнане банкрутом та був призначений арбітражний керуючий ліквідатор Винник Анатолій Іввнович. 02.12.2003 року між позивачем та Арбітражним керуючим ліквідатором ПСП «УДАЧА» був укладений Договір про погашення кредиторської заборгованості ПСП «УДАЧА» перед позивачем, шляхом передачі рухомого майна. 29.12.2003 року між сторонами був складений Акт приймання передачі майна. Просить визнати право власності на зазначене рухоме майно. Позивач надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю, на позові наполягає. Відповідач надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутністю, проти заявлених позовних вимог не заперечує. Суд, встановивши факти по справі та відповідні їм правовідносини, находить, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Дійсно, 09 січня 2001 року між [PERSON] та ПСП «УДАЧА» було укладено Договір відповідального зберігання № 1/04, за яким позивач прийняв на себе зобов'язання надавати послуги зі збереження наступного майна ПСП «УДАЧА» автомобіля ЗІЛ ММЗ 554, 1976 року випуску, зеленого кольору, № шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] від 08.12.2000 року, автопричепа ГКБ 819,1991 року випуску, сірого кольору, № шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] від 01.12.2000 року, автопричепа ГКБ 819, 1991 року випуску, сірого кольору, № шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] від 01.12.2000 року (а. с. 7-10). Відповідно до умов вказаного Договору відповідального зберігання № 1/04 від 09.01.2004 року, ПСП «УДАЧА», прийняло на себе зобов'язання сплачувати на користь Позивача винагороду за надання послуг із відповідального зберігання у розмірі 1800,00 грн., щомісяця. Вказаний договір було укладено на заздалегідь не на встановлений строк, до моменту коли від ПСП «УДАЧА» не надійде письмова вимога про повернення майна переданого на відповідальне зберігання. 12 січня 2001 року, згідно умов Договору відповідального зберігання № 1/04 від 09.01.2004 року ПСП «УДАЧА» передало, а позивач прийняв на відповідальне зберігання вказане у цьому Договорі майно. Факт такої передачі засвідчується відповідним актом приймання-передачі (а. с. 11). Передача майна на зберігання відбулось шляхом його розміщення на території (в автомобільних боксах) позивача, за адресою: [ADDRESS]. 28.11.2002 року ПСП «УДАЧА» Господарським судом Харківської області було визнане банкрутом та був призначений арбітражний керуючий ліквідатор Винник Анатолій Іввнович. Оскільки перераховане майно знаходилось на відповідальному зберіганні позивача, а кошти за зберігання майна позивач не отримував, а також у зв'язку з ти, що відповідно до п. 5.4 вказаного Договору відповідальність Поклажодавця не може бути більше ніж вартість майна переданого на зберігання, 11.10.2003 року позивач звернувся з претензією до арбітражного керуючого ліквідатора Винник Анатолія Івановича в якій просив включити позивача до складу комітету кредиторів ПСП « Удача» (а. с. 12). 13.10.2003 року арбітражний керуючий ліквідатор листом за № 87/03 запропонував позивачу уладнати виниклий спір, що до кредиторської заборгованості, шляхом передачі майна у власність позивача (а. с. 13). 02.12.2003 року між позивачем та Арбітражним керуючим ліквідатором ПСП «УДАЧА» був укладений Договір про погашення кредиторської заборгованості ПСП «УДАЧА» перед позивачем, шляхом передачі рухомого майна (а. с. 14). 29.12.2003 року між сторонами був складений Акт приймання передачі майна (а. с. 16). Відповідно до положень статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем) і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Ст. 937 ЦК України, передбачає, що договір зберігання укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 946 ЦК України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Відповідно до положень ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Як вбачається із фактичних обставин справи, позивач належним чином, тривалий час виконував прийняті на себе господарські зобов'язання, забезпечуючи схоронність спірного майна, переданого йому на зберігання. В той же час ПСП «УДАЧА» не виконало належним чином прийнятих на себе зобов'язань та не оплатило послуги із відповідального зберігання. При цьому, чинним законодавством України для позивача не надано права в односторонньому порядку відмовитись від виконання прийнятих на себе зобов'язань зі зберігання спірного майна, заподіюючи тим самим збитки позивачу. Позивачу стало відомо про те, що ПСП «УДАЧА» було ліквідовано 11 листопада 2004 року. Саме цього дня до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, було внесений відповідний запис (а. с. 17-21). Таким чином невиконання зобов'язань зі сплати вартості послуг із відповідального зберігання відбулось через припинення функціонування ПСП «УДАЧА». У зв'язку з ліквідацією ПСП «УДАЧА», 11 листопада 2004 р була припинена діяльність Арбітражного керуючого ліквідатора ПСП « Удача». В даному випадку при укладенні правочину Договору про погашення кредиторської заборгованості шляхом передачі позивачу рухомого майна сторонами виконані всі вимоги чинного законодавства України, зміст правочину не суперечив нормам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства. Особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин вчинений у формі, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст. 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В даному випадку придбання у власність позивачем спірного рухомого майна не заборонено законом. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до чинного законодавства Договір про погашення кредиторської заборгованості шляхом передачі Позивачу рухомого майна не підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, оскільки майно не є нерухомим майном. Ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином позивач має право на зазначене рухоме майно, яке підлягає захисту шляхом визнання права власності. На підставі зазначеного та

Outcome: approved