Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 12.05.2016 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Згідно вищевказаної угоди позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 17210,54 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 36 місяців. Позивач стверджує, що відповідач не здійснив належного погашення кредиту та незаконно не виконує власних зобовязань за . Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем власних зобовязань за вищевказаним договором, станом на 05.04.2017 року виникла заборгованість, загальний розмір якої склав 21945,37 грн., у тому числі: - 15840,54 грн. - заборгованість за кредитом; - 1730,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 2851,72 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 1522,87 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди; В обґрунтування підстав для нарахування вищевказаних сум заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості за договором від 12.05.2017 року станом на 05.04.2017 року. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в грошовій сумі 21945,37 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.. Представник позивача в судове засідання не зявився направив до суду письмове клопотання в якому позовні вимоги підтримав повністю, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень пояснила, що на початку 2013 року разом з зарплатною карткою, вона отримала у позивача кредитну картку «Універсальну» з кредитним лімітом у розмірі 2000 грн.. Згодом використала кошти кредиту за власним розсудом, але не змогла повернути заборгованість за кредитом, оскільки з 29.11.2014 року і по даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою трьохрічного віку. Пояснила, що у травні 2016 року погодилася укласти генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, оскільки представники позивача по телефону пояснили їй, що у випадку її відмови вони здійснять опис її особистого майна. Додатково пояснила, що як при первинній видачі кредиту у 2013 році, так і під час укладення генеральної угоди вона не ознайомлювалася та відповідно не підписувала Умови та правила надання продукту кредитних карт. Крім того, відповідач пояснила, що на виконання умов п. 1.2 генеральної угоди від 12.05.2016 року згідно платіжного доручення від 12.05.2016 року № 160512В1ТТ865391ХDHY перерахувала позивачу 986 грн.. При цьому зазначила, що вказана сума не знайшла свого відображення у наданому позивачем розрахунку заборгованості. В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З генеральної угоди від 12.05.2016 року вбачається, що її укладено між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 16.07.2013 року № SAMDN52000097722262. Згідно п. 2.1. вказаної угоди вбачається, що в обмін на зобовязання позичальника щодо сплати 18 % річних (1,5% у місяць) за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, та сплати щомісячного платежу у сумі 624,40 грн. на погашення заборгованості позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 17210,55 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на строк 36 місяців, починаючи з 12.05.2016 року по 31.05.2019 року. Також вбачається, що згідно п.1.2 вказаної угоди з метою забезпечення виконання власних зобовязань позичальник зобовязався у день підписання угоди мати залишок на рахунку у банку у розмірі 986 грн.. Крім того, згідно п. 2.2 вказаної угоди вбачається, що сторони обумовили відповідальність за прострочення строку погашення заборгованості більш як на 31 день у виді штрафу в розмірі 1522,87 грн. Згідно п. 2.10 позичальник доручає банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти 986 грн. на будь-який рахунок відкритий у банку.(а.с.45,46) З розрахунку заборгованості за договором від 12.05.2016 вбачається, що станом на 05.04.2017 року за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 21945,37 грн., у тому числі: - 15840,54 грн. - заборгованість за кредитом; - 1730,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 2851,72 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 1522,87 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.(а.с.3) Судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості частково відповідає умовам генеральної угоди від 12.05.2016 року. Зокрема пунктам: 1.1.2 щодо заборгованості 2.1 щодо нарахування відсотків; 1.3.3, 2.2 щодо сплати штрафу тощо. В той же час генеральна угода не містить умов нарахування комісії, зазначена у розрахунку сума якої, разом з пенею складає - 2851,72 грн.. Крім того, вбачається, що зазначена у розрахунку ставка пені складає - 0,00. Також судом встановлено, що вказаний розрахунок не відображає проведеного 12.05.2016 року згідно п.1.2 генеральної угоди позичальником погашення заборгованості в сумі 986 грн..(а.с.3) З платіжного доручення від 12.05.2016 року № 160512В1ТТ865391XDHY вбачається платник [PERSON] перерахувала ПАТ «ПриватБанк» 986 грн. особистих коштів. (а.с.47) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 встановлюючи в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх часткового задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав законних вимог позивача щодо своєчасного повернення заборгованості за генеральною угодою укладеною внаслідок новації зобовязання. При цьому суд відмовляє у стягненні заборгованості за пенею та комісією у сумі 2851,72 грн., оскільки нарахування вказаної суми є необґрунтованим. Крім того, суд, з урахуванням наявності у позивача передбаченого п. 2.10 генеральної угоди права на перерахування коштів відповідача зменшує загальну суму заборгованості за кредитом на суму 986 грн., які були перераховані відповідачем 12.05.2016 року згідно п.1.2 генеральної угоди. За таких обставин, суд, визнає, що відповідач [PERSON], допустила істотні порушення умов генеральної угоди від 12.05.2016 року та вимог ст. ст. 526, 610, 611, 1050 ч. 2, 1054 ч.1 ЦК України, тому присуджує стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 18107,65 грн., що складається: - 14854,54 (15840,54-986) грн. - заборгованість за кредитом; - 1730,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 1522,87 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (1600 х 82,51 %) - 1320,16 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: partial