Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач - ПП «Кронос-М» звернувся до Калінінського районного суду м. Донецька із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивач зазначив, що 25 вересня 2013 року в ході проведення Приватним підприємством «НИВА-В.Ш.» Філією 05 прилюдних торгів, Приватним підприємством «Кронос-М» було придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою [ADDRESS], а саме: літ. А-1 - житловий будинок, загальною площею 65,6 кв.м., в тому числі житловою 39,5 кв.м., літ. Б - сарай, літ. В - убиральня, літ. Г - навіс, літ. Д- зливна яма + трубопровід, №1-3 огородження, І-ІІ -тротуар. Про проведені торги ПП «НИВА-В.Ш.» Філія 05 було видано відповідний протокол про проведення прилюдних торгів (аукціону) від 25.09.2013 року №0513311-2, на підставі якого 01.10.2013 року Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Управління юстиції у м. Донецьку Безверхим С.В. складено акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки, який є підставою для видачі відповідним органом свідоцтва про право власності. 17.12.2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», статті 47 Закону України «Про іпотеку», ст.72 Закону України «Про нотаріат» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку від 01.10.2013 року було видало свідоцтво, відповідно до якого посвідчено, що Приватному підприємству «Кронос-М» (податковий номер 38001849, місцезнаходження Харківська область м. Харків вул. Маршала Бажанова, буд. 21/23) належить на праві власності майно, що складається з: житлового будинку з надвірними побудовами, який розташований за адресою [ADDRESS], а саме: літ. А-1 - житловий будинок, загальною площею 65,6 кв.м., в тому числі житловою 39,5 кв.м., літ. Б - сарай, літ. В - убиральня, літ. Г - навіс, літ. Д- зливна яма + трубопровід, №1-3 огородження, І-ІІ - тротуар, вартістю 193900 гр., які придбані ПП «Кронос-М» за 193 900 гр., що раніше належав [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького, міського нотаріального округу [PERSON], по реєстру за №2169 від 14.05.2001 року, та зареєстрованого КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 14.05.2001 року, реєстраційний №19433957, номер запису 951, в книзі 1/7. Право власності зареєстровано в реєстрі за №8677. Згідно зі ст. 334 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності виникає з моменту його державної реєстрації. Таким чином позивач вважає, що на теперішній час законним власником житлового будинку за адресою [ADDRESS], та який раніше належав [PERSON], є - Приватне підприємство «Кронос-М». Фактично Приватним підприємством «Кронос-М» було набуто право власності на житловий будинок, який прийнято у володіння та користування. Сам будинок фактично звільнений від попередніх мешканців, однак згідно наявної інформації на теперішній час за зазначеною адресою: [ADDRESS] зареєстровані фізичні особи - колишні мешканці [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно вимог ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, та проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку місця проживання є проживання чи законне перебування в житлі за певною адресою, тобто реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Згідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Позивач вважає, що аналіз наведених вище положень цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності (зокрема, права користування чи розпорядження) своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку місця проживання є проживання чи законне перебування в житлі за певною адресою, тобто реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 346 ЦК України підставами для припинення права власності є звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Власник житла має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати від будь-якої особи усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку. При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком втрати чи іншого припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла (титульного чи номінального). Вирішення в судовому порядку питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що у свою чергу є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в цьому випадку не є необхідним, оскільки втрата права користування жилим приміщенням є наслідком скасування запису про реєстрацію права власності на жиле приміщення у колишнього титульного, номінального власника житла. З цих підстав позивач просив суд усунути Приватному підприємству «Кронос-М» перешкоду у праві розпорядження, володіння та користування житловим будинком за адресою [ADDRESS], визнавши [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], такими що втратили право користування житловим будинком, який розташований за адресою [ADDRESS]. Представник позивача Приватного підприємства «Кронос-М» - Івакін С.М., який діє на підставі довіреності в судове засідання не прибув, але надав до суду письмову заяву в якій просив суд розглянути справу у відсутності представника позивача, позивач повністю підтримує свої позовні вимоги, просить суд їх задовольнити і не заперечує проти ухвалення заочного рішення, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. 158, 169 ЦПК України. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про причини не явки суд не повідомили, про місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, в тому числі шляхом оголошення у пресі, на адресу суду від них не надходило повідомлень про причини неявки. При таких обставинах суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе розглянути цивільну справу у відсутність не з'явившихся відповідачів, тобто ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Калінінської районної у місті Донецьку Ради, в судове засідання не прибула, але звернулась до суду із письмовою заявою в якій просила суд розглядати справу у відсутність представника органу опіки та піклування, і прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 25 вересня 2013 року в ході проведення Приватним підприємством «НИВА-В.Ш.» Філією 05 прилюдних торгів, Приватним підприємством «Кронос-М» було придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою [ADDRESS], а саме: літ. А-1 - житловий будинок, загальною площею 65,6 кв.м., в тому числі житловою 39,5 кв.м., літ. Б - сарай, літ. В - убиральня, літ. Г - навіс, літ. Д- зливна яма + трубопровід, №1-3 огородження, І-ІІ -тротуар. Про проведені торги ПП «НИВА-В.Ш.» Філія 05 було видано відповідний протокол про проведення прилюдних торгів (аукціону) від 25.09.2013 року №0513311-2, на підставі якого 01.10.2013 року Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Управління юстиції у м. Донецьку Безверхим С.В. складено акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки, який є підставою для видачі відповідним органом свідоцтва про право власності, що підтверджено копією акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та копією протоколу про проведення прилюдних торгів. 17.12.2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», статті 47 Закону України «Про іпотеку», ст.72 Закону України «Про нотаріат» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку від 01.10.2013 року було видало свідоцтво, відповідно до якого посвідчено, що Приватному підприємству «Кронос-М» (податковий номер 38001849, місцезнаходження Харківська область м. Харків вул. Маршала Бажанова, буд. 21/23) належить на праві власності майно, що складається з: житлового будинку з надвірними побудовами, який розташований за адресою [ADDRESS], а саме: літ. А-1 - житловий будинок, загальною площею 65,6 кв.м., в тому числі житловою 39,5 кв.м., літ. Б - сарай, літ. В - убиральня, літ. Г - навіс, літ. Д- зливна яма + трубопровід, №1-3 огородження, І-ІІ - тротуар, вартістю 193900 гр., яке придбано ПП «Кронос-М» за 193 900 гр., що раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького, міського нотаріального округу [PERSON], по реєстру за №2169 від 14.05.2001 року, та зареєстрованого КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 14.05.2001 року, реєстраційний №19433957, номер запису 951, в книзі 1/7., що підтверджено копією свідоцтва. Право власності ПП «Кронос-М» на житловий будинок з надвірними побудовами, який розташований за адресою [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за №8677. Згідно зі ст. 334 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності виникає з моменту його державної реєстрації. З цих підстав суд приходить до висновку, що в теперішній час законним власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], та який раніше належав [PERSON], є - Приватне підприємство «Кронос-М». Також судом встановлено, що фактично Приватним підприємством «Кронос-М» було набуто право власності на житловий будинок, який прийнято у володіння та користування. Сам будинок фактично звільнений від попередніх мешканців, однак на теперішній час за зазначеною адресою: [ADDRESS] зареєстровані фізичні особи - колишні мешканці [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. До теперішнього часу відповідачі не знялись з реєстрації за вказаною адресою, хоча фактично не мешкають за зазначеною адресою. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, та проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку місця проживання є проживання чи законне перебування в житлі за певною адресою, тобто реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються всі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються всі комунальні послуги і таке інше. Відповідно до вимог ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Вимогами ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності (зокрема, права користування чи розпорядження) своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку місця проживання є проживання чи законне перебування в житлі за певною адресою, тобто реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 346 ЦК України підставами для припинення права власності є звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Власник житла має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати від будь-якої особи усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку. При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком втрати чи іншого припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла (титульного чи номінального). Відповідно до вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням на підставі рішення суду є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи спеціальним органом в особі державної міграційної служби. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення свого права власності. Таким чином судом встановлено, що позивач по справі - Приватне підприємство «Кронос-М» є власником житлового будинку з надвірними побудовами, який розташований за адресою [ADDRESS], на законних підставах і факт реєстрації фізичних осіб, колишніх мешканців [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у зазначеному житловому будинку є перешкодою для реалізації права власності позивача, гарантованого Конституцією України і нормами Цивільного та Житлового Кодексів України. Аналіз наведених доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], в теперішній час не є власниками житлового будинку з надвірними побудовами, який розташований за адресою [ADDRESS], вони у цьому будинку фактично не проживають в теперішній час і місце їх проживання суду не відомо. Виходячи з положень ст.33 Конституції України сам факт реєстрації відповідачів не може бути підставою для визнання за ними права користування житловим будинком, тому суд дістається висновку, що підстав для збереження права користування у зазначеному житловому будинку за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мається, тому відповідно до вимог ст. 72 ЖК України їх необхідно визнати, такими що втратили право користування житловим будинком, який розташований за адресою [ADDRESS]. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача потрібно стягнути солідарно витрати по сплаті судового збору в сумі 243 гр. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved