Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20690 грн. 39 коп., яка складається з 1999 грн. 31 коп. заборгованості за кредитом, 14079 грн. 63 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3150 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 961 грн. 45 коп. штрафу (процентна складова), а також стягнути судові витрати в сумі 1378 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 21.02.2013 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно укладеного договору, відповідач взяв на себе зобовязання погасити зазначений кредит, та відсотки за користування кредитом у встановлені строки. Банк діючи у відповідності до вимог ст.ст. 526,1054 ЦК України виконав свої зобовязання видавши відповідачу [PERSON] кредит в сумі 2000 грн. 00 коп. Відповідач отримавши кошти за даним договором кредиту свої зобовязання по своєчасному поверненню кредиту та відсотків за користування кредитом не виконує, порушуючи вимоги ст. 525, 526, 1054 ЦК України. Тому позивач просить у звязку з не виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, стягнути суму неповернутого кредиту, та понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов, в якому просить визнати договір б/н від 21.02.2013 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним із моменту підписання. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що даний договір був укладений із значним порушенням чинного законодавства, адже на час укладення договору, позивач страждав на хронічне захворювання шизофренію, ускладнену зловживанням канабіоїдів, потребував госпіталізації, не усвідомлював своїх дій, не міг адекватно ними керувати, постійно перебував під дією особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено. Підписаний кредитний договір не був виявом внутрішньої волі [PERSON], він не повністю розумів що відбувається, оскільки на той час відбулося загострення шизофренії, перебував у важкому фізичному та психічному стані. Тому просить визнати укладений кредитний договір недійсним. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, разом з позовною заявою подав клопотання, в якому просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Також направив на адресу суду заперечення проти зустрічного позову, в яких просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не зявилася, подала до суду клопотання, в якому просила слухати справу за її відсутності, просила відмовити в задоволенні первісних позовних вимог, та задовольнити зустрічні позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 21.02.2013 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до розрахунку заборгованості від 29.02.2016 року, у [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» наявна заборгованість у розмірі 20690 грн. 39 коп., яка складається з: 1999 грн. 31 коп. заборгованості за кредитом, 14079 грн. 63 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3150 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 961 грн. 45 коп. штрафу (процентна складова). Відповідно до ст.\~202\~ч. 1, ст.\~207\~ч. 2\~ЦК України, договір є правочином, спрямованим на набуття позивачем цивільних прав та обов'язків з поруки і вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідно до\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1\~ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У відповідності до розяснень, які містяться в п. 16\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила\~статті 225 ЦК\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину\~\~суд\~\~відповідно\~\~до\~статті 145 ЦПК зобов'язаний\~\~призначити\~\~судово-психіатричну\~\~експертизу\~\~ за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Відповідно до правового висновку, сформованого Верховним Судом України у постанові №6-131цс14 від 17.09.2014 року, відповідно до ч. 1\~ст. 225 ЦК України\~правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1\~ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно розяснень, які містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судово-психіатрична\~\~експертиза\~\~призначається,\~\~коли вирішення\~\~кримінальної\~\~або\~\~цивільної\~\~справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї\~\~поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Відповідно до п.17\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 289 ц від 07.12.2016 року, [PERSON]Д, страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, за своїм психічним станом [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не може. 21.02.2013 року за своїм психічним станом [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, вказаним висновком експертизи підтверджено, що на момент укладення оспорюваного правочину, а саме 21.02.2013 року, [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, психічне захворювання [PERSON], яке впливає на неможливість усвідомлення ним своїх дій та їх наслідків підтверджується сукупністю інших доказів, які наявні в матеріалах справи та дослідженні судом. 13.02.2013 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області було застосовано до [PERSON] примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією до психіатричної лікарні із звичайним наглядом. 03.08.2016 року Обухівська районна лікарня видала [PERSON] довідку № 78 про те, що він знаходиться на стаціонарному лікуванні м. Глеваха з 28.05.2013 року по 20.04.2015 року, та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра Української РЛ з 2005 року. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити, а позовні вимоги [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним задовольнити, оскільки вони знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають задоволенню, оскільки спірний договір укладений коли [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. На підставі викладеного та

Outcome: approved