Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 10.03.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, просить стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 42371,15 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 16.02.2017 року та судові витрати у справі. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала. Суду пояснила, що заборгованості по зазначеному кредитному договору перед банком не має, оскільки сума, яку банк вказує як заборгованість по тілу кредиту була викрадена з її рахунку 18.06.2015 року та перерахована на рахунок у «Райффайзен банк Аваль», про що вона неодноразово повідомляла ПАТ КБ «Приват Банк» з проханням провести службове розслідування на що отримала відписки. Крім того, 07.07.2016 року із відповідною заявою звернулася до Луцького відділу поліції. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи судом встановлено, що 10.03.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання кредиту фізичним особам. Крім того, при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, з якої вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. В порушення вищезазначених правових норм та умов кредитного договору позичальник не повертає кредит, не сплачує відсотки та інші витрати за кредитним договором, тобто порушує свої зобовязання перед банком, у звязку з чим згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 16.02.2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 42371,15 грн., з яких: 14133,87 грн. - заборгованість за кредитом, 5714,74 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 20028,68 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1993,86 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості. Твердження відповідача про відсутність заборгованість за кредитним договором, суд до уваги не приймає. В судовому засіданні відповідач пояснила також, що 24.07.2015 року повернула банку викрадену суму коштів з метою уникнення нарахування процентів та штрафних санкцій. При цьому повідомила, що після повернення коштів банку з її дозволу карткою користувався її батько, який використав у своїх цілях більше 14\~000 грн., які позичив їй раніше для повернення банку викраденої суми. Отже, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про наявність заборгованості по тілу кредиту на вказану позивачем суму і відповідну суму відсотків станом на 16.02.2017 року. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафів, на дуку суду, не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, одночасне стягнення з позичальника пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором є неправомірним. Таким чином, беручи до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені судом, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором від 10.03.2011 року станом на 16.02.2017 року в розмірі 19\~848,61 грн. та 749,52 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст.526, 549, 551, 634, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial