Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 15854,01 грн. заборгованості за кредитним договором від 22.01.2007 року, посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору та не повернення коштів. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Тому суд вважає можливим слухати справу за її відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. 22.01.2007 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування, згідно якого банк надає відповідачеві кредитний ліміт на загальну суму 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с. 9). Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умовами якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Даний кредит надавався на підставі умов надання клієнтам платіжних карток, а також інших банківських послуг, вказані в заяві і в пам'ятці. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом і, таким чином, клієнт надає згоду, що заява разом з пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами становить укладений договір про надання банківських послуг. Дані умови регулюють відносини між банком та клієнтом по відкриттю і обслуговуванню карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, вказаних у заяві (а.с. 10). Відповідно до п. 6.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідач надав згоду на визначену кредитодавцем базову процентну ставку за кредитом 1,9 % на місяць на залишок заборгованості, що підтверджується заявою клієнта від 22.01.2007 року (а.с. 9). Також, [PERSON] надав згоду, що у разі порушення нею термінів платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову, що вбачається з п. 8.6 «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с. 11). Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» у повному обсязі, стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 48324,81 грн., судовий збір у розмірі 483,25 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн (а.с. 5). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач зазначає, що [PERSON] отримав кредит у розмірі 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, проте як вбачається з тексту рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2010 року відповідач отримав грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. (а.с. 5). З розрахунку заборгованості за договором від 22.01.2007 року, в період з 22.01.2007 року по 14.08.2014 загальна заборгованість за кредитом становила 62947,68 грн., з яких: 15629,13 грн. - заборгованість за кредитом, 46663,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 655,00 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом. Разом з тим, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з відповідача 48324,81 грн., але різниця заборгованості становить 15854,01 грн., з яких: 14622,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 731,14 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з [PERSON] різницю заборгованості станом на 14.08.2014 року у розмірі 15854,01 грн. Проте позивачу необхідно було зазначити фіксований період нарахування заборгованості, з якого числа нараховується заборгованість, а також відсотки на відповідні складові. Оскільки, ні в рішенні суду, наданого позивачем, ні в позовній заяві не зазначено за який період нараховується заборгованість. Позивачу необхідно було надати копію позову, щоб підтвердити період та відповідні складові, що увійшли до задоволеної рішення суду від 28.12.2010 року суми заборгованості. Представником ПАТ «КБ «Приватбанк» було надано розрахунок заборгованості за період з моменту надання та отримання [PERSON] кредитного ліміту (а.с. 6-8). В позовній заяві представник позивача посилається на те, що різниця суми заборгованості становить 14622,87 грн., але ця різниця між загальною сумою заборгованості 62947,68 грн. (станом на 14.08.2014 року, а не на день постановлення рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська) та задоволеною сумою стягнення, хоча не обґрунтовано чому позивач бере до уваги інший період до нарахування заборгованості. Отже, розмір заборгованості в заяві не обґрунтований, і представник позивача в суд на неодноразові виклики (в тому числі і тефонний зв'язком) не зв'явився, а просив розглянути без нього, тому суд розглядає на підставі наявних додатків до заяви і приходить до висновку про необґрунтованість суми заборгованості. Позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду з інших підстав та інших обґрунтувань.

Outcome: dismissed