Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «Правекс-Банк», звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 4681-001/08 від 30.10.2008 року в сумі 2 468 929,53 грн., яка складається із суми простроченої заборгованості в сумі 851 209,68 грн., суми прострочених процентів по кредиту - 277 285,00 грн., пені по кредиту - 1 026 491,31 грн. та пені по процентам - 313 943,54 грн. та судових витрат в сумі 37 033,94 грн. Позов обґрунтовано тим, що 30.10.2008 року між позивачем ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Укрсфера» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 4681-001/08. Згідно умов п.1.1. договору, з урахуванням договору про внесення змін та доповнень до договору від 31.03.2011 року, банк надає позичальнику кредитну лінію у національній валюті на загальну суму 1 600 000 (один мільйон шістсот тисяч) грн. 00 коп., а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути його банку в повному обсязі в порядку та строки, встановлені відповідно до умов цього договору, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, визначену згідно з умовами цього договору, і виконати всі інші зобов'язання, передбачені цим договором. Відповідно до п. 1.2. договору, кредит надається позичальнику строком з 30.10.2008 року по 30.10.2013 року, зі сплатою 22,5 відсотків річних. На виконання вимог договору, позивачем було надано позичальнику кредитні кошти в обумовленому порядку та розмірі. Таким чином, позивачем було виконано свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором в повному обсязі та належним чином. Надання позивачем кредитних коштів позичальнику підтверджується виписками з рахунків позичальника. Пунктом 4.2. договору передбачено, що кредит підлягає поверненню в строк до 30.10.2013 року. Цим пунктом передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом відсоткового періоду, яким вважається період з 26-го числа попереднього місяця по 25-е число поточного календарного місяця у строк по останній банківський день місяця, а також на момент припинення строку користування кредитом, що вказаний у п. 1.2. цього договору. Пунктом 9.1. договору встановлено, що за порушення строків повернення кредиту та/або внесення процентів за користування кредитом, банк має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором, 30.10.2008 року між банком та фізичною особою громадянином України [PERSON] - відповідачем по справі, було укладено договір поруки № 4681-001/08-2, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою A.B., за реєстровим № 3329. Відповідно до п. 1.1., п. 2.1. договору поруки, поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов'язуються нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання у повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором, щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 30.10.2013 року, у розмірі 1 600 000,00 грн., та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Поручитель зобов'язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах, у порядку та строки, встановлені кредитним договором. Відповідно до п. 4.1. договору поруки, даний договір набирає чинності з моменту його підписання і нотаріального посвідчення і діє до 30.10.2016 року. В порушення умов договору, заборгованість за даним договором не погашена, а тому посилаючись на викладені обставини та норми чинного законодавства просив задовольнити позов. 08.12.2016 року відкрито провадження у справі. 13.04.2017 року, скориставшись своїм правом, відповідач звернувся в суд із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсними зміни та доповнення від 31.03.2011 року до договору про відкриття кредитної лінії від 30.10.2008 року та визнання недійсним/припиненим договору поруки від 30.10.2008 року. Ухвалою суду від 18.07.2017 року у даній справі замінено позивача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» враховуючи те, що 26.05.2017 року між позивачем - ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до п.п. 1.1 та 1.2 якого новий кредитор набув право вимоги за кредитними договорами, зокрема але не включно, за договором про відкриття кредитної лінії № 4681-001/08 від 30.10.2008 року та договором поруки 4681-001/08-2 від 30.10.2008 року. 11.04.2018 року по справі закрито підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті, враховуючи зміни та приписи п.9 ч.1 Розділу ХІІІ положень ЦПК України. Також 11.04.2018 року провадження у справі було зупинено до вирішення Кіровським районним судом м. Кіровограда справи № 404/5044/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «Укрсфера», ПАТ КБ «Правекс-Банк», третя особа: Подільський відділ державної виконавчої служби м. Кропивницького ГТУЮ в Кіровоградській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання договору поруки припиненим та набрання судовим рішенням законної сили. Після відновлення у справі представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позову, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові пояснення та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку із спливом строку позовної давності. В обґрунтування пропущення позивачем строку позовної давності вказав, що загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, а відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Враховуючи обставини позову, просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.10.2008 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Укрсфера» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 4681-001/08. Згідно умов п.1.1. кредитного договору, з урахуванням договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 31.03.2011 року, банк надає позичальнику кредитну лінію у національній валюті на загальну суму 1 600 000 (один мільйон шістсот тисяч) грн. 00 коп., а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути його банку в повному обсязі в порядку та строки, встановлені відповідно до умов цього договору, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, визначену згідно з умовами цього договору, і виконати всі інші зобов'язання, передбачені цим договором. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику строком з 30.10.2008 року по 30.10.2013 року, зі сплатою 22,5 (двадцять два цілих п'ять десятих) відсотків річних. На виконання вимог кредитного договору, банком було надано позичальнику кредитні кошти в обумовленому порядку та розмірі. Таким чином, банком було виконано свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором в повному обсязі та належним чином. Надання банком кредитних коштів позичальнику підтверджується виписками з рахунків позичальника. Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено, що кредит підлягає поверненню в строк до 30.10.2013 року. Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом відсоткового періоду, яким вважається період з 26-го числа попереднього місяця по 25-е число поточного календарного місяця у строк по останній банківський день місяця, а також на момент припинення строку користування кредитом, що вказаний у п. 1.2. цього договору. Пунктом 9.1. кредитного договору встановлено, що за порушення строків повернення кредиту та/або внесення процентів за користування кредитом, банк має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 30.10.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 4681-001/08-2, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою A.B., за реєстровим № 3329. Відповідно до п. 1.1., п. 2.1. Договорі поруки, поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання у повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором, щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 30.10.2013 року, у розмірі 1 600 000,00 грн., та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Поручитель зобов'язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах, у порядку та строки, встановлені кредитним договором. Відповідно до п. 4.1. договору поруки, даний договір набирає чинності з моменту його підписання і нотаріального посвідчення і діє до 30.10.2016 року. Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За статтями 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, а відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19.03.2014 року у справі № 6-20цс14, від 12.11.2014 року у справі № 6-167цс14, від 03.06.2015 року у справі № 6-31цс15, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс15, від 29.06.2016 року у справі № 6-272цс16, від 23.11.2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14.12.2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, а тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. За наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Дана позиція визначена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року справа № 444/9519/12. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до п.1.2 кредитного договору, кредит наданий позичальнику строком з 30.10.2008 року до 30.10.2013 року. Пункт 4.3 договору визначає, що у випадку виникнення у позичальника прострочення зі сплатою відсотків за користування кредитом більше ніж на 10 календарних днів, строк користування кредитом визначений в п. 1.2 договору, припиняється достроково. Пункт 6.1.18 встановлює, що протягом строку дії даного договору забезпечити страхування майна, переданого в заставу банку. Пункт 9.8 - у випадку невиконання умов визначених в п.6.1.18 даного договору строк користування коштами, вказаний в п. 1.2 даного договору, припиняється достроково, на 10 день після припинення строку дії договору страхування або зміни його умов з вини позичальника. Судом також встановлено, що 20.08.2012 року ТОВ Уксфера та поручителі отримали вимогу про виконання протягом семи днів обов'язку по сплаті заборгованості ТОВ Укрсфера. При цьому зазначалось, що починаючи з 13.09.2011 року ТОВ Укрсфера припинила виплати заборгованості за тіло кредиту, а з 25.11.2011 року припинило сплату відсотків. В наслідок чого 16.10.2012 року було вчинено виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості з поручителів суми заборгованості у розмірі 529 659,28 грн. З огляду на вище викладене та умов кредитного договору строк користування кредитом припинився 05.12.2011 року. Отже починаючи з цієї дати розпочався і перебіг строку позовної давності коли банк мав права звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в цілому, тобто до 05.12.2014 року. Як видно з матеріалів справи банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 31.10.2016 року, після спливу строку позовної давності. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором та графіком, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.261, 530, 631 ЦК України, суд приходить до висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки пунктами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вважає, що у випадку неналежного виконання відповідачем-позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості, суму заборгованості ТОВ «Укрсфера» за кредитом та відсотками розраховано за період, починаючи з 01.12.2011 року по 24.10.2016 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судузвернувся до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Цей суд зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, що є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). З огляду на це в ухвалі від 23.01.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду констатував, що необхідно відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, оскільки поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Позивач звернувся до суду 01.11.2016 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу, тому суд вважає доводи відповідача по справі обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати за рахунок сторін, тобто фактично понесеними.

Outcome: dismissed