Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 27 січня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 24 січня 2012 року між сторонами по справі укладено кредитний договір, за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказував, що відповідач свої зобовязання не виконала, станом на 30 листопада 2014 року заборгованість перед банком складає 23395,67 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 23395,67 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача та відповідач не зявилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивач подавав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання неодноразово не зявилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Про судове засідання 17 червня 2015 року повідомлена за допомогою SMS-повідомлення на її мобільний номер телефону, який зазначила в поданій до суду заяві. Клопотання відповідача з проханням відкласти розгляд справи, подане до суду 16 червня 2015 року, не оцінено судом як поважність причин неявки в судове засідання, оскільки цивільна справа знаходиться в провадженні суду протягом тривалого часу, [PERSON] в судові засідання не зявлялася неодноразово та мала можливість забезпечити явку представника в судове засідання. Тому суд приходить до висновку, про відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи та вважає за можливе провести розгляд без участі сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що відповідно до укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк» договору від 24 січня 2012 року відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому кредитні правовідносини виникли між сторонами в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання. Згідно з п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідач повністю погодилася під час укладення кредитного договору, банк має право в будь-який момент зменшити або збільшити кредитний ліміт. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобовязання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свого обовязку за умовами кредитного договору належним чином не виконала. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 30 листопада 2014 року має заборгованість в розмірі 23395,67 грн., яка складається з наступного: 13860,93 грн. заборгованість за кредитом, 7194,47 грн. заборгованість по процентам, 750 грн. заборгованість по комісії, 500 грн. та 1090,27 грн. суми штрафів. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. В поданій до суду заяві про скасування заочного рішення відповідач [PERSON] не оспорювала розрахунок заборгованості, але посилалася на норми ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки. Разом з тим, відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, сума нарахованої неустойки (штрафів) є значно меншою від загальної суми боргу, будь-які істотні обставини, які б давали підстави для зменшення таких сум, не встановлені. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором в сумі 23395,67 грн. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення 243,60 грн. понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved