Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 14635 грн. 39 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 2911грн. 16 коп. та 3% річних у розмірі 1129 грн.68 коп., а всього 18676 грн. 23 коп. та судові витрати в сумі 2102 грн. Свої вимоги мотивує тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Тому, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п.18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 №572, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки,платіжної квитанції тощо). Оскільки в будинку [ADDRESS] встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача. Згідно з ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. В ч.3 ст.13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст.322 Цивільного Кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Власник квартири фактично, споживаючи надані послуги, не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання, що свідчить про те, що позивач надавав відповідачу ЖКП належним чином. Власник квартири своєчасно з жовтня 2015 року не вносив плату та отримані послуги з централізованого опалення, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2019р. складає 14635грн. 39коп. (борг станом на 01.10.2015р. в сумі 7192грн. 77коп. стягнутий судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.09.2015р. у справі №711/7863/15-ц). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.03.2019р. (справа №711/6488/17) визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , який за життя успадкував вказану квартиру після смерті [PERSON] . Право власності за відповідачем на вказану квартиру зареєстроване 14.05.2019р. Крім того, на підставі договору купівлі-продажу №981 від 02.07.2019р. [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] за вказаною адресою [PERSON] , ринкова вартість квартири згідно із звітом оцінки від 25.06.2019р. становить 408500грн. Отже, враховуючи норми ст.ст. 11 ч.3, 1268 ч.5, 1282 ч.1, 1218 ЦК України, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] у квітні 2017р. до укладання договору купівлі-продажу квартири 02.07.2019р. титульним власником квартири є відповідач, а тому остання є зобов`язаною оплатити послуги з централізованого опалення - з квітня 2019р. по липень 2019р. в сумі 8428грн. 44коп. Позивач вважає, що до стягнення підлягає заборгованість: за період з жовтня 2015р. по квітень 2017р. - 6206грн. 95коп. та за період з квітня 2017р. по липень 2019р. - 8428грн. 44коп., а всього 14635грн. 39 коп. Відповідно до п. п. 5.10.11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами та тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Крім того, відповідачу [PERSON] , на суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК, нараховані інфляційні втрати в сумі 2911грн. 16коп. та три відсотки річних, що становить 1129грн. 68коп. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 14635грн. 39 коп., інфляційні втрати - 2911грн. 16коп., три відсотки річних - 1129грн. 68коп - 2228,03грн. та сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 01.07.2020 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що позивачем не доведено той факт, що ним надаються послуги за вказаною адресою; відсутні в матеріалах справи докази наявності встановленого у будинку [ADDRESS] лічильнику загального обліку теплопостачання; не доведено фактичного надання позивачем відповідачу або його спадкодавцю послуг; необґрунтований розмір позовних вимог. Крім того, вважає, що позивачем пропущені строки для пред`явлення вимоги, передбачені ст. 1281 ЦК України. Просить відмовити у задоволенні позову. Позивачем надано відповідь на відзив, за яким просить задовольнити позовні вимоги. Зазначено, що саме позивач надає послуги за вказаною адресою, а відповідачем, в разі незгоди з такими доводами, вони не спростовані і не вказане підприємство, яке як на її думку, надає послуги з теплопостачання. Вважає доводи відповідача, що викладені у відзиві, безпідставними. Позивачем послуг надавалися до помешкання квартири [ADDRESS] і відповідач жодних претензій, як передбачено законом, щодо якості та кількості таких послуг не подавав до підприємства. Вважає, що виписка з особового рахунку є належним доказом щодо несплати коштів за надані послуги в певний період часу. Крім того, вказує, що лише у квітні 2020р. позивач, отримавши договір купівлі-продажу квартири від нових власників квартири, дізнався про факт відчуження квартири, а тому не пропустив строки для пред`явлення вимоги спадкодавцю, передбачені ч.3 ст. 1281 ЦК. Отже, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачем подано заперечення на відповідь, за якими просить врахувати доводи відзиву. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, враховуючи доводи позову та відповіді на відзив на позов. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, враховуючи доводи відзив та заперечень. Крім того, просила застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що враховуючи норми Статуту підприємства, що затверджений 27.12.2019р. та Положення про відокремлений підрозділ, що затверджене 20.04.2018р., на ПАТ (в подальшому ПрАТ) «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» покладений обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 № 2444). Крім того, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №1480 від 31.10.2007р. визначено виконавців ЖКП (теплової енергії) населенню м.Черкаси, яким є ВАТ «Черкаське хімволокно» (в подальшому ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ»). Відповідно до рішення виконкому Черкаської міської ради №520 від 24.05.2000р. визначено перелік споживачів, що передані ДП «Черкаська ТЕЦ» від КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» , в т.ч. споживачі вул. В.Чорновола (бувша назва - вул. Енгельса), 241 (тепломагістраль №3, як зазначив представник позивача). Отже, ПрАТ «Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання населення у м. Черкаси. Крім того, позивачем надані до суду тарифи на опалення та підігрів води, які діяли з 2012р. по 2019р. Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання», місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів,яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплоенергії, центрального теплопункту або магістральної тепломережі до тепловводу споживача. Згідно з п. 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 №630, точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку послуги з централізованого опалення є відгалуження від стояків у межах квартири. Тож, в судовому засіданні встановлено, що позивачем відповідачу у помешкання забезпечено транспортування теплової енергії до тепловводу споживача, тобто, до стояка будинку. Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги, у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.03.2019р. (справа №711/6488/18), з врахуванням ухвали суду від 22.03.2019р., за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , який за життя успадкував вказану квартиру після смерті [PERSON] . Судове рішення набрало законної сили 22.04.2019р. Відповідно до даних свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер у квітні 2019 року в м. Черкаси. При цьому, за життя він був власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 03.11.1993р., виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому, свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2004р., виданого Другою Черкаською районною нотаріальною конторою, довідки ЧООБТІ від 18.05.2018р. Право власності за відповідачем [PERSON] на вказану квартиру зареєстроване 10.05.2019р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №227186789 від 07.10.2019р. Крім того, на підставі договору купівлі-продажу №981 від 02.07.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В. (реєстр №981) [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] за вказаною адресою [PERSON] , ринкова вартість квартири згідно із звітом оцінки від 25.06.2019р. становить 408500грн. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). Що стосується відсутності укладеного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] , а також і спадкодавцем [PERSON] , як власниками нерухомого майна, то слід звернути увагу на висновки Верховного Суду у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019. Зокрема, зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані споживачу послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що чинна з 09 червня 2018 року; діє в частині положень частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18 з 1 січня 2019 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875- ІV) визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, в редакції, що чинна з 09 червня 2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону. Нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на (позивача), відповідно до п.1 ч.2 ст.7, п.2 ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, відповідач, набувши право власності на нерухоме майно, повинна була самостійно звернутися до теплопостачальної організації за укладенням договору про надання послуг з теплопостачання, проте цього не зробила. За змістом ст.ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу УРСР наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Правовідносини власників житлових приміщень щодо оплати комунальних послуг з підприємствами, які надають житлово-комунальні послуги, регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими комунальними послугами. Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред?явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред?явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, відповідач [PERSON] є спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON] , а тому відбулася зміна суб`єктного складу у правовідношенні із підприємством - надавачем послуг з централізованого опалення - ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ». Під час розгляду справи судом не встановлено обставин про те, що квартира, власником якої був [PERSON] (спадкодавець) та була [PERSON] (спадкоємець), не підведена чи від`єднана від мережі централізованого опалення у будинку та в межах квартири; спадкодавець за життя т та відповідач у встановленому законом порядку не відмовилися від отримання згаданих послуг; набувши право власності на квартиру [ADDRESS] , відповідач не повідомила позивачеві про дані обставини, не уклала договір із підприємством щодо надання відповідних послуг, не поцікавилася наявністю чи відсутністю заборгованості по оплаті за ЖКП свого спадкодавця, незважаючи на обов`язки, визначені у ч.1 ст. 1281 ЦК України. Посилання на те, що повноваження щодо оформлення права власності на квартиру, її продаж, вирішення питань з підприємствами, які надають ЖКП послуги тощо, нею були передані представнику, не звільняють відповідача від обов`язку укладати договори, оплачувати ЖКП, користуватися правами та виконувати обов`язки, передбачені законодавством. Також суд погоджується з доводами позивача про те, що він не знав і не міг знати, що відповідач одержала свідоцтво про право на спадщину, на підставі судового рішення, і про вказані обставини він дізнався лише при отриманні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.07.2019р. від нового власника, а тому у червні 2020р. звернувся до суду із цим позовом. Отже, підстав вважати, що позивач пропустив строки пред`явлення вимоги кредитора, не має. Крім того, протягом спірного періоду, за який виникла заборгованість, відсутні акти-претензії щодо отримання послуг неналежної якості, які складаються за результатами перевірки відповідності надання послуги, відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідачем висловлено заперечення проти наведеного позивачем розрахунку боргу, але належними та допустимими доказами свою позицію нею не обґрунтовано і доводи позивача не спростовані. Відповідачем не було подано заяву/клопотання про призначення по справі, зокрема, судово-економічної експертизи на предмет встановлення наявності чи відсутності заборгованості за ЖКП, перевірки розрахунків вартості теплової енергії, враховуючи показники опалювальної площі квартири, розміру опалювальної площі всього будинку, показники загального будинкового засобу обліку теплової енергії та тарифи. Крім того, враховуючи норми ст. 106 ЦПК України, відповідач не скористалася правом надати до суду висновок експерта, складений на її замовлення. Також, на думку суду, посилання відповідача на відсутність доказів встановлення у будинку [ADDRESS] будинкового лічильника загального обліку теплопостачання, є безпідставними, оскільки нею не спростовані обставини щодо невірного розміру опалювальної площі квартири [ADDRESS] - 46,7кв.м, виходячи з якої нарахована заборгованість за теплопостачання за встановленими тарифами. Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що починаючи з 22.04.2019р., з часу набрання чинності судового рішення та визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] , доступ до всіх комунальних послуг у помешканні, зокрема до централізованого теплопостачання, незважаючи на закінчення опалювального сезону, був перекритий. Крім того, з моменту прийняття спадщини, незалежно від дати оформлення спадщини, на думку суду, відповідач повинна нести обов`язок по оплаті послуг за надані підприємством комунальні послуги, в т.ч. ті, які надавались споживачу спадкодавцю за його життя. За дослідженим листом - розрахунком по особовому рахунку № [NUMBER] , що наданий позивачем, ні [PERSON] , ні [PERSON] жодного платежу на погашення заборгованості та поточні нарахування, не здійснили. Між тим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме щодо визначення періоду, за який нарахована заборгованість та розміру боргу. Так, під час судового засідання відповідач [PERSON] зазначила про необхідність застосування строків позовної давності, проти чого заперечував представник позивача і просив задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст.257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Отже, що стосується застосування строків позовної давності по даній справі, то слід зазначити, що доводи відповідача заслуговують на увагу, виходячи з наступного: позивачем нарахована заборгованість за період часу з жовтня 2015 року по липень 2019 року включно. Позовна заява надійшла до суду 23.06.2020р. Судом встановлено, що права та інтереси позивача відповідачем порушені - останнім взагалі не вносились кошти за надані житлово-комунальні послуги, але позовна давність спливла, починаючи з жовтня 2015 року по 30.06.2017 року включно, про що зроблено відповідачем заяву, а тому слід відмовити позивачеві у задоволенні позову про стягнення заборгованості з відповідача за цей період у зв`язку із спливом позовної давності і за відсутності поважних причин її пропущення. Отже, заборгованість по оплаті послуги з централізованого опалення слід рахувати за період з 01.07.2017р. по 01.07.2019р. і вона становить 8300грн. 82коп. Відомостей про наявність пільг по оплаті комунальних послуг, немає. Відповідно, відповідач несе обов`язок за нормами ч.2 ст. 625 ЦК України, а тому інфляційні втрати складають 534грн. 90коп. за період боргу з жовтня 2017р. по квітень 2019р., які нараховані за період з грудня 2017р. по червень 2019р. включно, а також 3% річних, що становить 209грн. 96коп. за період боргу з жовтня 2017р. по квітень 2019р., які нараховані за період часу з 21.11.2017р. по 30.06.2019р. включно, оскільки має місце факт порушення прав та інтересів позивача щодо виконання відповідачем грошового зобов`язання. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Як передбачено ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає розмір судового збору 1018 грн. 21коп., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог (48,44%). На підставі викладеного та

Outcome: partial