Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач ПАТ «Комерційний банк «Приват Банк» (ПАТ КБ «Приват Банк») звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Комерційний банк «Приват Банк» - Козіна Н.В. підтримала позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Приват Банк», та просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість по кредитному договору № KRXRRX20090648 від 30 травня 2007 року - 40 344,10 грн., та у відшкодування судових витрат, сплаченого при зверненні до суду судового збору - 403, 44 грн. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості не визнав, та просив суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк». Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - підлягає задоволенню частково, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № KRXRRX20090648. Разом з тим, позивач зазначив, що договір № KRXRRX20090648 було укладено 30.05.2007 року, тоді як з наданих суду письмових доказів вбачається, що 23.03.2007 року, ( та як зазначив позивач ПАТ КБ «Приват Банк» в своїх позовних вимогах), відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит в сумі 2154.00 грн., зі сплатою відсотків за користування Кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON], як вбачається з тексту заяви, саме 23.03.2007 року підписав Заяву, разом з Умовами надання кредиту фізичним особам кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір. Відповідно до Умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісії, а також інших витрат згідно Умов. З наданих суду позивачем письмових розрахунків суми заборгованості вбачається, що станом на 23.01.2014 року - 42186,55 грн., яка складається з наступного: 11566,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 211,08 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 30409,40 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, від цієї (загальної суми) суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4 239,79 грн., яка була задоволена судовим наказом Жовтневого суду м. Кривого Рогу від 26.05.2008 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приват Банк», а тому різниця становить - 37 946,76 грн., при цьому судовий наказ не виконано. Крім того, позивач посилається на те, що, відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг за кредитним договором нараховано штрафи: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), та 1897.34 грн. - штраф (процентна складова). До позовної заяви позивач надав розрахунки нарахованих сум, де проведено розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користуванням кредитом та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Сума штрафу 500.00 грн. - є фіксованою частиною договору, яка незмінна, та не потребує додаткових розрахунків. Разом з тим, розрахунків суми штрафу, за визначенням позивача - процентна складова, в сумі - 1897.34 грн., позивач суду не надав, і ця сума не визначена як (процента складова) умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Положення ст. 59 ЦПК України, регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту та не виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобов'язань - подавши суду відповідний оригінал договору банківського кредиту або ж його належним чином завірену копію, оскільки обов'язок подання доказів покладається на сторони. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вищеперерахованих вимог цивільного процесуального законодавства, очевидним є те, що позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Крім того, в п. п. 23, 27 Постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року за № 2, Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне: «…розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів…», «…виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК ) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК…». Таким чином, суд не має будь яких підстав та можливості перевірити розрахунок суми штрафу-1897,34 грн., визначену позивачем як (процента складова), не передбачену умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України - Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до с. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. При цьому слід зазначити, що графік платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Так, відповідно до заяви позивальника № KRXRRX20090648 від 23 березня 2007 року, яку підписав відповідач [PERSON] « Банк надає Позичальнику кредит у сумі 2154 грн.(дві тисячі сто п'ятдесят чотири грн..00 коп.) на строк 12 (дванадцять місяців) з 23.03.2007 р. по 22.03.2008 р.» Таким чином, строк дії кредитного договору № KRXRRX20090648 від 23 березня 2007 року, сплив 22.03.2008 року, і все нарахування поза межами строку дії договору є незаконними. Разом з тим, відповідач [PERSON], на вимогу позивача ПАТ КБ «Приват Банк» сплатив 25.11.2010 року 2 000.00 грн., з яких 1 982 грн.59 коп. зараховано банком як повернення основного боргу, і 17 грн.41 коп., зараховано як сплачено заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог ч.1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим, із настанням певної події, що має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 Цивільного кодексу України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що передбачено ст. 256 Цивільного кодексу України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 264 Цивільного кодексу України - Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, повернувши частину боргу позивачу 25.11.2010 року відповідач [PERSON], фактично перервав перебіг загального строку позовної давності - трьох років, оскільки позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до 03.02.2014 року (вх..№2812), тобто, в межах загального строку позовної давності. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені), передбачено п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як зазначено в ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України, тобто перебіг позовної давності визначається з моменту, коли у особи виникло право звернення до суду. Вказаний період знаходиться за межами позовної давності для стягнення заборгованості за кожним платежем, як то випливає з правової позиції Верховного Суду України, що була висвітлена судом при розгляді справи №6-116цс13 у постанові від 06.11.2013 року, відповідно до ст.261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 Цивільного кодексу України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до вимог ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. А таким чином, виходячи зі змісту ст.631 Цивільного кодексу України реалізація прав та обов'язків сторін договору здійснюється в межах його строку, а притягнути до відповідальності сторону договору, що її порушила можливо лише за ті порушення, які мали місце під час дії договору, тобто, нарахування процентів та пені поза межами строку дії договору є незаконним. Вирішуючи спір, суд виходить за встановлених в судовому засіданні обставин, а саме: на час закінчення дії кредитного договору № KRXRRX20090648 від 23 березня 2007 року, тобто, на 23.03.2008 року, заборгованість «сальдо до простроч.» становила: 1982,59 грн. та «заборгованість за відсотками» - 1573, 04 грн., з чого слід зробити висновок про те, що з урахуванням сплаченої 25.11.2010 року суми боргу (поза межами стрку дії договору), заборгованість, що розрахована відповідно до умов кредитного договору, та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є: штраф 500.00 грн., є фіксована частина договору, яка незмінна, та не потребує додаткових розрахунків, та 1555,63 грн. (1573,04 грн.-17,41 грн.) заборгованість за заборгованість по процентам за користування кредитом, а всього 2055,63 коп. Приймаючи рішення, суд виходить з загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності. Аналізуючи зібрані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - підлягає задоволенню частково, а саме: з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № KRXRRX20090648 від 23 березня 2007 року, у сумі - 2055 грн. 63 коп., у у відшкодування витрат сплаченого судового збору - 243 грн. 60 коп. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] - слід відмовити. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 80, 88 Цивільно-процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приват Банк» слід стягнути, у відшкодування судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial