Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

позивач просить суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та мінітрактора марки КМЗ-012Ч, 2005 року випуску, в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в сумі 55 000 грн. 00 коп. та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним на мінітрактора марки КМЗ-012Ч, 2005 року випуску, вартістю 55 020 грн. 00 коп., обґрунтовуючи позов наступним. Вона, [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] 10.11.1995 року, між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що їм видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.11.1995 року. Дошлюбне прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON], в зв'язку з реєстрацією шлюбу. За час перебування у шлюбі з відповідачем, ними було набуто майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: марки «Volkswagen» моделі «Caddy», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Документами, що підтверджують наявність спільного майна є: свідоцтво про реєстрацію т/з марки «Volkswagen», моделі «Caddy», 2005 року випуску, д. н.з. [NUMBER] дата реєстрації 7.03.2013 рік, поліс № АС / 0237654 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з від 7.03.2013 р., виданого на страхувальника [PERSON], письмові пояснення [PERSON] у адміністративній справі № 368/779/ 16-п (суддя Іванюта Т. Є.) за участю спірного т/з. та мінітрактора марки КМЗ-012Ч, 2005 року випуску, вартість 3000,00 грн., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини, видатковою накладною № [NUMBER] від 19.12.12 р., договором купівлі - продажу №01/12 від 19.12.2012 р., актом прийому - передачі від 19.12.12 р., транзитним номерним знаком [NUMBER] фотографіями трактору, фіскальним чеком на суму 3000 грн. про його оплату. Факт спільного проживання з відповідачем підтверджується довідкою № 391 від 10.08.2017 р., виданої виконкомом Великопріцьківської сільради Кагарлицького району Київської області. Враховуючи те, що між ними не досягнуто взаємної домовленості щодо договірного порядку володіння, користування та розпорядження їхнім спільним майном та у зв'язку з цим, виник спір про право на майно, у неї постала необхідність у зверненні до суду на предмет захисту майнових прав та інтересів в порядку визначеному ст. 16 чинного ЦК України. Відповідно до ст. 16 чинного Цивільного кодексу України, зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права, тощо. Необхідно взяти до уваги і норму чинного сімейного законодавства України, а саме: згідно ст. 60 чинного Сімейного кодексу України, зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Така необхідність зумовлена тим, що у п. 2 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України йдеться мова про те, що - щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Те ж саме, йдеться і в ст. 63 чинного Сімейного кодексу України, де вказано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Беручи до уваги те, що норми цивільного та сімейного законодавства, як до, так і після 1.01.2004 року, є взаємоузгоджуючими нормами, то їх необхідно застосовувати як єдине ціле в контексті вирішення майнового спору між: сторонами. Тим більше, враховуючи прикінцеві положення чинного того ж Сімейного кодексу України, зазначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності з 1 січня 2004 року Цивільним кодексом України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, причини неявки суд не повідомив. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи та з винесення заочного рішення. Суд, вислухавши позивача, яка не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 10 листопада 1995 року уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького району, про що було зроблено запис під № 114. 18 грудня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний на підставі Кагарлицького районного суду Київської області. Від шлюбу сторони дітей не мають. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: ?автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; ?мінітрактора марки КМЗ-012Ч, 2005 року випуску. Відповідно до положень ст. ст. 60,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спір, суд на підставі повно та об'єктивно досліджених доказів прийшов до висновку, що спірний автомобіль та мінітрактора, придбані сторонами в період шлюбу, є об'єктом їх права спільної сумісної власності як подружжя і при його поділі їх частки у праві власності є рівними. Що стосується об'єкту права спільної сумісної власності подружжя автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], то слід зазначити наступне. Судом встановлено, що під час розгляду даної цивільної справи відповідач [PERSON] провів відчуження спірного автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], іншій особі за ціною 110 000 грн., що стверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 3242/2017/613301 від 06 вересня 2017 року (а.с. 105). Продаж вчинено без відома позивачки та її згоди, а кошти використані відповідачем на власний розсуд. Отже, з огляду на відчуження спірного автомобіля відповідачем без згоди позивачки та використання його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї, позивака має право на отримання половини його вартості (правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16) Вирішуючи питання про розмір компенсації суд керується наступним. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України,при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Поскільки на момент вирішення судом спору автомобіль було відчужено за договором купівлі-продажу і він не належав подружжю, а належав іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль, а грошові кошти, отримані від його реалізації в розмірі 110 000,00 грн., а тому позивачка має право на половину вартості отриманих від реалізації коштів в розмірі 55 000,00 грн. Відповідно до приписів ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту даної правової норми дає підстави для висновку, що в ній врегульовано питання сплати компенсації за майно, яке в результаті поділу залишається одному із подружжя, а той кому залишається майно, сплачує іншому подружжю компенсацію за наявності на це згоди. У випадку відсутності згоди одного з подружжя на отримання компенсації та невнесення цих коштів на депозит суду, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16) В даній справі встановлено, що автомобіль «Volkswagen» моделі «Caddy», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], ще в вересні 2017 року відчужений відповідачем [PERSON], який отримав за нього кошти, і належить на праві власності іншій особі. Наведене у свою чергу свідчить, що предметом розподілу є не автомобіль, а кошти, отриманих від його продажу, а відтак положення ст.71 СК України не розповсюджується на дані відносини. Таж, суд врахував, що відчуження автомобіля «Volkswagen» моделі «Caddy», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], було здійснене відповідачем [PERSON] та не в інтересах сім'ї, а тому позивачка [PERSON] має право на отримання компенсації, а тому суд в цій частині вимог задовольняє позовні вимоги позивача та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy», 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в сумі 55 000 грн. 00 коп. Що стосується об'єкту права спільної сумісної власності подружжя мінітрактора марки КМЗ-012Ч, 2005 року випуску, то слід зазначити наступне. Згідно договору купівлі - продажу від 19.12.2012 р. укладеного між Публічним акціонерним товариством «Прем'єр Палас» та [PERSON], відповідач купив мінітрактора марки КМЗ-012Ч, 2005 року випуску, вартість якого складала 3000,00 грн. На підтвердження цьому є договір купівлі - продажу від 19.12.2012 р., квитанцією про оплату в сумі 3000,00 грн. та акт прийому передачі мінітрактора марки КМЗ-012Ч, 2005 року випуску. Згідно висновку експерта № 12-2-469 від 17.07.2018 року встановлено, що згідно п. 1.2 Методики мінітрактор марки КМЗ-012Ч, 2005 року випуску, тип ТЗ - трактор, об'єм двигуна 824 підлягає визначенню ринкової вартості. Ринкова вартість станом 17.07.2018 р. бувшого у користуванні справного мінітрактора марки КМЗ-012Ч, червоно кольору, тип ТЗ - трактор, 2005 року випуску, об'єм двигуна 824, могла становити 55 020,00 грн. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і, залишає майно у їх спільній частковій власності. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-2811цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Тому суд вважає за необхідне з дотримано принципу рівності, доцільності та справедливості, визнати за обома сторонами право власності по 1/2 частині за кожним на мінітрактора марки КМЗ-012Ч, 2005 року випуску. На підставі постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Сімейним кодексом України,

Outcome: approved