Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що він є рідним сином [PERSON], який помер 19 травня 2009 року, у м.Василівка Запорізької області, що мотивовано різним написанням прізвищ українською мовою позивача та його батька. Також позивач просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька на 1\\3 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0870 га, яка знаходиться за адресою: Запорізька область, Василівський район, смт.Степногірськ, вул. Шахтобудівельників,2, яка належала померлій 24 квітня 2008 року [PERSON] на підставі Державного акту про право власності за земельну ділянку ЗП № 102493 від 26 жовтня 2005 року, яку успадкував після її смерті за законом [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані неможливістю оформлення спадщини в нотаріальній конторі. Сторони у судове засідання не зявилися. Суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. Заперечень проти вимог позивача, доказів на їх обґрунтування суду сторонами не надано. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 травня 2001 року Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області (а.с.15), копія якого є у справі, в рівних частинах - по 1/3 частці на праві приватної власності житловий будинок за адресою вул. Шахтобудівельників, 2 в смт. Степногірськ Василівського району Запорізької області належав співвласникам: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Державний акт серії ЗП № 102493 на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного будинку був виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення Степногірської селищної ради від 19 жовтня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстр рації державних актів на право власності на землю за № 010526600157 26 жовтня 2005 року. Копія акту є у справі (а.с.14). Співвласниками земельної ділянки у державному акті вказані також [PERSON] та [PERSON], за кожним із співвласників вказано про право власності на 1\\3 частину земельної ділянки за вказаною адресою. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 1968 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.13), копія якого є у справі. У свідоцтві про народження позивача, складеного російською мовою його прізвище вказано як «Кириченко», а батьками вказані російською мовою: «Кириченко Борис Савельевич» та «Кириченко Нина Афанасьевна» (а.с.13). У паспорті позивача його прізвище українською мовою вказано як «Кіріченко», а російською «Кириченко». Таким чином, відмінність в написанні прізвищ українською мовою позивача та його батьків обумовлена помилковим перекладом їх прізвища з російської на українську мову. Вимоги позивача щодо встановлення факту родинних відносин, відповідно до положень ст.256 ЦПК України підлягають задоволенню, оскільки встановлення факту родинних відносин позивача з його батьками, впливає на право спадкування позивачем спадкового майна, що лишилося після смерті його батьків. [PERSON] матір позивача померла 24 квітня 2008 року, що підтверджено свідоцтвом про її смерть (а.с.11). Після її смерті відкрилась спадщина за законом на належну їй 1/3 частку земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку та спадщина за заповітом на 1/3 частку житлового будинку, що підтверджено: свідоцтвом про право власності на житло (а.с.15) , технічним паспортом на будинок (а.с.1617), в яких співвласниками будинку по вул. Шахтарська,2 в смт.Степногірськ Василівського району Запорізької області вказані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Державний акт на земельну ділянку, який би посвідчував право приватної власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний будинок на ім.`я [PERSON] не видавався, хоча вона вказана співвласником земельної ділянки у Державному акті про право власності на земельну ділянку виданому [PERSON] Спадщину за заповітом на 1/3 частку житлового будинку, що належав [PERSON] прийняла її дочка - [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.25, 59), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.26-27, 60), інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.41), копією спадкової справи № 358 за 2008 рік після смерті [PERSON], яка померла 28 квітня 2008 року (а.с.42-60). З заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до нотаріуса звертався чоловік спадкодавця [PERSON] (а.с.49). Донька спадкодавця - [PERSON] та її син позивач у цій справі, відмовилися від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], про що надавали заяви нотаріусу (а.с.50, 51). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини [PERSON] на грошові заощадження, що підтверджено свідоцтвом від 19 січня 2009 року (а.с.55) та витягом зі спадкового реєстру (а.с.56). Таким чином, зі спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що її чоловік [PERSON] спадщину у вигляді 1/3 частки земельної ділянки за законом прийняв, оскільки проживав з померлою на день її смерті, що підтверджено довідкою Степногірської селищної ради, проте не оформив своїх спадкових прав та не отримував свідоцтво про право на спадщину на вказану частину земельної ділянки. [PERSON] батько позивача, помер 19 травня 2009 року, що підтверджено свідоцтвом про його смерть, копія якого є у справі (а.с.12). Після його смерті була заведена спадкова справа № 327/2009, що підтверджено інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.62-63) та копією спадкової справи (а.с.6490). Позивач прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] за законом, від прийняття спадщини за заповітом відмовився, що підтверджено його заявами у спадковій справі (а.с.65, 66). Доньки спадкодавця [PERSON] Дев`ятаєва Н.Б. та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за законом та за заповітом, подавши про це нотаріусу заяви (а.с.69-72). З заповіту [PERSON] вбачається, що він 1\\3 частину житлового будинку, вказаного вище заповів [PERSON]; земельну ділянку площею 0,087 га, на якій знаходиться будинок заповідав у рівних частинах позивачу та відповідачам [PERSON] і Дев`ятаєвій Н.Б. (а.с.73). Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на грошові заощадження (а.с.76-78) 22 серпня 2012 року; на 1\\3 частину вказаного вище житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальним розміром 0,0870 га кадастровий номер 2320955700:04:019:0002 22 грудня 2015 року. копія свідоцтва та витяг зі спадкового реєстру є у справі (а.с.180-83). Крім того, позивач отримав: свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька 25 грудня 2015 року на 1\\3 частину земельної ділянки, вказаної вище; на земельну ділянку площею 7,6730 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на земельну ділянку площею 1, 1879 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті батька [PERSON] (а.с.83-85, 87-90). Постановою нотаріуса від 28 листопада 2015 року у спадковій справі № 327 за 2009 рік позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 19 травня 2009 року [PERSON] на спадкове майно у вигляді 1\\3 частини земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок по вул. Шахтобудівельників,2 в смт.Степногірськ Василівського району Запорізької області, яку останній успадкував після смерті дружини [PERSON]. Відмова була мотивована тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] за її життя не видавався (а.с.9-10). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ст.373 ч.2, абз. 2 ЦК України вказує, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до Закону. Ст.1225 ч.1 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.81 ч.1 п. «г» ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.152 ч.3 п. «а» ЗК України передбачає, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Відповідно до положень ст.ст.1222, 1223, 1225, 1258, 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] Згідно ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, що перебуває у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до положень ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Ст. 126 ЗК України встановлено, що право власності земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Форми Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку були затверджені Кабінетом Міністрів України. П. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися д осуду з правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом після померлого 19 травня 2009 року батька [PERSON], він належним чином та своєчасно прийняв спадщину за законом, отримав свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна, проте не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину на успадковану фактично спадкодавцем [PERSON] спадщину після смерті матері позивача [PERSON], яка померла 24 квітня 2008 року та за життя не отримала правовстановлюючого документа на майно співвласником якого вона була у вигляді 1\\3 частини земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок по вул. Шахтобудівельників,2 в смт.Степногірськ Василівського району Запорізької області, свідоцтво про право на спадщину на 1\\3 частину якого позивач отримав 25 грудня 2015 року, проте не може оформити спадщину на частину земельної ділянки, вказану вище, його позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved