Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 04.02.2008 року у розмірі 30964,59 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем не виконуються належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, станом на 30.04.2018 року за відповідачем [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором б/н від 04.02.2008 року у розмірі 30964,59 грн., яка складається з: Заборгованість за кредитом 3845,20 грн.; Заборгованість по відсоткам за користування кредитом 25006,79 грн.; Пеня та комісія 400,00 грн.; Штраф (фіксована частина) 250,00 грн.; Штраф (процентна складова) 1462,60 грн. Відповідно до ухвали суду про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Від учасників справи не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5ст. 279\~ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач про наявність в провадженні суду вищевказаної цивільної справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином шляхом направлення на адресу реєстрації копії ухвали про відкриття провадження по справі та копії позовної заяви з додатками. Окрім того судом було розяснено відповідачу про необхідність надати в строк визначений ухвалою суду відзиву на позовну заяву, проте відповідач не подав відзиву на позов, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобовязаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобовязує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом предявленого до нього позову. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 04.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем не виконуються належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що станом на 30.04.2018 року за відповідачем [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором б/н від 04.02.2008 року у розмірі 30964,59 грн., яка складається з: Заборгованість за кредитом 3845, 20 грн.; Заборгованість по відсоткам за користування кредитом 25006,79 грн.; Пеня та комісія 400,00 грн.; Штраф (фіксована частина) 250,00 грн.; Штраф (процентна складова) 1462,60 грн. Виходячи з того, що відповідач [PERSON] не виконав умови кредитного договору, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суму основного боргу та процентів, а також пені. За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в термін передбачений ним, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Відтак суд приходить до висновку про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача, а отже про обгрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення неустойки, суд виходить з наступного. Позивач просить стягнути на користь Банку 250,00 грн. та 1462,60 грн. штрафу, нарахованого відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає відповідальність за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з передбачених кредитним договором зобов'язань на строк більше 30 днів. Проте, судом встановлено, що нарахована сума до стягнення в якості пені, передбачена у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за цим кредитним договором, має місце подвійне стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди. Згідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13: у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності - це не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В п.п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше 0,1 % від суми переводу за кожен день прострочення, так і штрафу, який має як фіксовану величину - 250 грн., так і процентну складову - 5% від суми заборгованості. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст.549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом. Як вбачається з матеріалів справи, нараховані позивачем суми пені та штрафів передбачені у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, тобто за одне і те саме порушення зобов'язання, що в силу положень статті 61 Конституції України унеможливлює їх одночасне стягнення. Отже, беручи до уваги черговість викладення відповідних вимог, суд відмовляє позивачеві в задоволенні вимог про стягнення штрафу. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 29251,99 грн. Згідно платіжного доручення № PROM8BKЕU8 від 08.06.2018 року позивачем при предявленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial