Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач по справі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому зазначив, що 22.09.2006 між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та відповідачем у справі [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPE0RX00600078, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2565,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим у останнього станом на 12.03.2014 утворилась заборгованість у розмірі 23652,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1768,27 грн.; заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 8579,56 грн.; заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 274,78 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 11427,05 грн.; штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) - 1102,48 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на користь банка вищевказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені (а.с. 23-25). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилався на пропуск позивачем строку позовної давності, у зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 20-22). Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що для придбання товару [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» а.с. 13) із заявою позичальника № ZPE0RX00600078, згідно якої йому надано грошові кошти у сумі 2565,20 грн. на строк 12 місяців по 21.09.2007 включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,0 % на місяць на суму заборгованості за кредитом (а.с. 4). Грошові кошти у сумі 2565,20 грн. було перераховано банком на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі. У заяві зазначено, що позичальник ознайомився та згоден з Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому у письмовій формі (а.с. 4 оборот). Позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 277,61 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами згідно Умов. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак, відповідач [PERSON] неналежним чином та не у повному обсязі виконував свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором, у зв'язку із чим, станом на 12.03.2014 утворилась заборгованість у розмірі 23652,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1768,27 грн.; заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 8579,56 грн.; заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 274,78 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 11427,05 грн.; штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) - 1102,48 грн. (розрахунок а.с. 3). Оцінивши в сукупності докази у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідач не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, що спричинило виникнення заборгованості. Разом з цим, відповідач [PERSON] заявив клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову. Пунктом 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. З матеріалів справи вбачається, що згідно з п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особа, які є складовою частиною кредитного договору, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки встановлено тривалістю 5 років. Строк дії кредитного договору закінчився 21 березня 2007 року, з цього ж часу розпочався строк позовної давності для пред'явлення позову до суду з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до суду 31 березня 2014 року (а.с. 2), тобто з пропуском п'ятирічного строку позовної давності. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Позивачем не заявлене клопотання про поновлення та визнання поважними причини пропуску строків позовної давності. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed