Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому витребувати у [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки Volksvagen моделі Transporter Т4, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], тип пасажирський-В, об'єм двигуна 2461, реєстраційний номер [NUMBER], технічний паспорт та ключі від автомобіля; стягнути з [PERSON] на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 1490,00грн. та 2000,00грн. витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що вона являється власником зазначеного вище автомобіля з 23.05.2008. З відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.09.1993, який розірвано 07.07.2011. 29.06.2011 вона надала відповідачу довіреність на право керування та розпорядження даним автомобілем строком до 29.06.2016, після закінчення якого неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути автомобіль, яка задоволена [PERSON] не була. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать особисті підписи відповідача та його представника у явочному листі. Ухвалою суду від 26.12.2017 постановлено ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що транспортний засіб марки Volksvagen Transport, 2001 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON] згідно свідоцтва [NUMBER] від 23.05.2008, що підтверджено довідкою Регіонального сервісного центру в Харківській області від 26.12.2017 за №31/20-5423. 29.06.2011 [PERSON] на ім'я [PERSON] видано довіреність на право розпорядження, керування зазначеним вище автомобілем строком до 29.06.2016. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Харківського МНО Воронкіною О.П. (а.с.6). Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття. збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що витребувати майно з чужого незаконного володіння може власник цього майна, тобто особа, яка мала право володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном, а набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно. У судовому засіданні свідок [PERSON] та допитана як свідок позивач [PERSON] підтвердили факт знаходження спірного автомобіля у відповідача та користування ним. Враховуючи, що позивач являється власником автомобіля марки Volksvagen моделі Transporter Т4, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], тип пасажирський-В, об'єм двигуна 2461, реєстраційний номер [NUMBER], а відповідач безпідставно утримує вказаний транспортний засіб без відповідних на те правових підстав, тому, витребувати майно з чужого незаконного володіння може власник цього майна, а набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно. За таких обставин позовні вимоги в частині витребування майна підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00грн., суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. У відповідності до приписів ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, позивачем на підтвердження розміру витрат, необхідних для надання правничої допомоги суду не надано належних та допустимих доказів. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: partial