Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач просить визнати неправомірною відмову у наданні щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці як працівнику, чия робота виконується в умовах підвищеного ризику для здоров'я; зобов'язання надати таку відпустку тривалістю 25 календарних днів за період роботи з 05.02.2014 р. по 05.02.2015 р.; зобов'язати внести зміни та доповнення до колективного договору ХОПЛ №1 на 2014 - 2016 роки, включивши до Додатку №1 посаду «соціальний робітник» до переліку посад, що мають право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці як працівнику, чия робота виконується в умовах підвищеного ризику для здоров'я, встановивши тривалість відпустки 25 календарних днів. Позовні вимоги мотивує тим, що з 05.02.2014 р. позивач працює в ХОПЛ №1 на посаді соціального робітника відділення №14 (психіатричне, з посиленим наглядом, для лікування хворих, до яких застосовано примусові заходи медичного характеру за рішенням суду). Усі працівники відділення, які контактують із пацієнтами, щодо яких існує ризик пошкодження здоров'я від психічно хворих, користуються пільгами, встановленими законодавством для осіб, зайнятих на роботах із особливим характером праці, їм надається щорічна додаткова відпустка тривалістю 25 календарних днів. 30.03.2015 р. позивач звернулась із заявою про надання їй такої відпустки, але у цьому їй було відмовлено з посиланням на те, що посада «соціальний робітник» не включена до Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці; а також не затверджена колективним договором ХОПЛ №1. Посилається на те, що посада «соціальний робітник» є новою, а тому не могла бути включена до Списків, затверджених у 1997 р., хоча, згідно із посадовою інструкцією, виконувані позивачем функції підпадають під шкідливі і важкі умови праці. Відтак, згідно із ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. 76 КЗпП України, вважає, що їй належить щорічна додаткова відпустка, яка, відповідно до п. 29 розд. XVII Додатку №2 до постанови КМУ №1290 від 17.11.1997 р. надається тривалістю 25 календарних днів (для обслуговуючого персоналу). Посада «соціальний робітник» як така, що надає право на таку відпустку, не включена також до Додатку №1 колективного договору ХОПЛ №1. В судових засіданнях представник позивача позов підтримав з аналогічних мотивів. Представники відповідачів позов заперечили. Ствердили, що посада «соціальний робітник» не включена до Списку №2 як така, що надає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці; а види діяльності, кваліфікаційні вимоги до персоналу, назва і код посад не відповідають тим, які визначені МОЗ України як такі, що пов'язані із безпосереднім обслуговуванням хворих. Питання про включення посади «соціальний робітник» до відповідного списку колективного договору обговорювалось, однак, внаслідок відсутності такої посади у Списку №2, ця посада не була включена і до відповідного додатку до колективного договору. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] з 05.02.2014 р. прийнята на посаду соціального робітника 14-го відділення (0,5 посади соціального робітника для лікування хворих з посиленим режимом утримання і 0,5 посади соціального робітника для лікування хворих із звичайним режимом утримання), що підтверджується витягом з наказу №16-О пар. 1 по ХОПЛ №1 від 04.02.2014 р. У відповідності до посадової інструкції соціального робітника 14 відділення, затвердженої головним лікарем ХОПЛ №1 04.02.2014 р., посада «соціальний робітник» відноситься до категорії «робітники» (п. 1.2.). До обов'язків соціального робітника віднесено допомогу пацієнтам відділення, а також їх родичам (опікунам) оформлювати та збирати необхідні документи, консультування із цих питань, збирання необхідних відомостей щодо окремих пацієнтів відділень за місцем їх проживання, сприяння пацієнтам відділення у відновленні втрачених соціальних зв'язків, допомогу у проведенні прибирання відділення, здачі, одержанні і доставці речей та предметів домашнього вжитку пацієнтам відділення, допомогу пацієнтам під час умивання, купання та інших заходів особистої гігієни (розд. ІІ). При цьому, соціальний працівник повинен знати права та обов'язки соціального робітника (п. 5.2.). [PERSON] ознайомилась із посадовою інструкцією під розписку. 30.03.2015 р. [PERSON] подала на ім'я головного лікаря ХОПЛ №1 заяву про надання їй 25 днів додаткової відпустки за особливий характер роботи за період з 05.02.2014 р. по 05.02.2015 р. Однак, листом №472 від 31.03.2015 р. позивачу було відмовлено у наданні такої відпустки. У листі звернуто увагу на те, що посада, яку обіймає позивач, є «соціальний працівник», а не «соціальний працівник 14-го відділення». Мотивом відмови у наданні щорічної додаткової відпустки вказано те, що Списком виробництв, робіт, професій і посад працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, який дає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, затвердженим Постановою КМУ №1290 від 17.11.1997 р., посада «соціальний робітник» не визначена як така, що надає право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, а тому така відпустка працівникам, зайнятим на цій посаді, не була передбачена і в колективному договорі, а відтак і не може бути надана. З матеріалів справи вбачається, що колективний договір ХОПЛ №1 на 2014 - 2016 роки, укладений 22.10.2013 р. між адміністрацією та профспілковим комітетом ХОПЛ №1 і зареєстрований в управлінні соціального захисту населення Ярмолинецької районної державної адміністрації 09.12.2013 р. реєстраційний №35, у Переліку посад, яким надається додаткова відпустка за особливий характер праці, не передбачає надання щорічної додаткової відпустки соціальному працівникові. При цьому, в п. 4.11 колективного договору, адміністрація зобов'язалась надавати додаткові оплачувані відпустки за рахунок закладу, зокрема, згідно затвердженого переліку категорій працівників, які мають право на додаткову відпустку за особливий характер праці (причетність до ризику пошкодження здоров'я від психічно хворих) до 25 календарних днів (додаток №1). При цьому, листом від 29.04.2015 р. №05.03-2604 Державної експертизи умов праці Хмельницької області роз'яснено, що, оскільки Додатком №2 до Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад не передбачена посада соціального робітника, [PERSON] не має права на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці. Згідно із ст. 76 КЗпП України, щорічні додаткові відпустки надаються працівникам: за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; за особливий характер праці; в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України. Згідно із ст. 8 Закону України «Про відпустки», щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається, зокрема, окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах. Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, в тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці. Однак, у відповідному Списку виробництв, робіт, професій і посад така посада, яка б надавала право на щорічну додаткову відпустку не зазначена. Відповідно, відсутні підстави для визначення її конкретної тривалості. При цьому, причина, по якій посада позивача не передбачена у Списку та посадові обов'язки, фактично виконувані позивачем згідно із посадовою інструкцією, не впливають на суть спірних відносин враховуючи, що не залежно від рівня доцільності віднесення певної посади до того чи іншого Списку, повноваження по внесенню змін до постанови КМУ не належить до компетенції суду; тим більше, що такого роду вимоги позивачем не заявлялись. Згідно із ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно із ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Таким чином, положення колективного договору ХОПЛ №1, у т.ч. щодо не включення його посади до відповідного списку, поширюються і на позивача, і про цю обставину позивач інформований при прийнятті на роботу згідно із п. 5.2. посадової інструкції. Згідно із ст. 12 КЗпП України, колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинними профспілковими організаціями, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. Згідно із ст. 13 КЗпП України, колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про колективні договори і угоди», право на ведення переговорів і укладення колективних договорів, угод надається сторонам соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог. Стороною соціального діалогу позивач не є в силу ст. 4 Закону України «Про соціальний діалог в Україні». Згідно із ст. 14 Закону України «Про колективні договори та угоди», зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Сторони колективного договору - відповідачі по справі - не покликались на бажання внесення змін до колективного договору. З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання внести зміни і доповнення до колективного договору. Враховуючи це, оскільки посада, яку обіймає позивач, не включена до відповідного Списку та, відповідно, до колективного договору, не вбачається підстав для задоволення решти позовних вимог щодо визнання неправомірною відмови надати не передбачену законодавством та колективним договором щорічну додаткову відпустку та зобов'язання її надати. За наявності для цього відповідних підстав, зокрема, тих, на які посилається позивач, щодо фактичного характеру виконуваної нею роботи, яка підпадає під ризики властиві посаді обслуговуючого персоналу (обмеженої Списком переліком буфетників, офіціантів, робітників з обслуговування лазні, няньок, прибиральників виробничих приміщень) (п. 29 розд. XVII Додатку №2 до постанови КМУ №1290 від 17.11.1997 р.) , позивач не позбавлена права у встановленому порядку звернутись до відповідно державного органу із пропозицією внести відповідні зміни. Таким чином, у позові слід відмовити. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed