Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

позивач подала до суду позов та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи, на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.03.2005 року № 4-05-216918. Вказана квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 21,1 кв.м, загальною площею 45, 7 кв.м. У квартирі [ADDRESS] зареєстрована та постійно мешкає. Також у квартирі зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 06.10.2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Відповідач виїхав з квартири ще до розірвання шлюбу, а саме 14 січня 2014 року. Відповідач в квартирі не проживає, житловим приміщенням не користується, його особисті речі у вказаній квартирі відсутні, але продовжує бути зареєстрованим, що заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися квартирою, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до канцелярії суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду заяву, у якій позовні вимоги визнав, та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Представник третьої особи позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, позивач є власником квартири , розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.03.2005 року № 4-05-216918 (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, виданої квартальним комітетом «Лагерний» від 17.11.2014 року (а.с. 15), [PERSON] зареєстрований в домоволодінні розташованому за адресою: [ADDRESS] Відповідач фактично не мешкає у вищевказаному домоволодінні з січня 2014 року, що підтверджується актами обстеження домоволодіння, складеними квартальним комітетом «Лагерний» від 11.11.2014 року (а.с.10) Крім того, позивачем у якості доказів надано копію рішення Ленінського районного суду від 06 жовтня 2014 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищесказане, та те, що відповідач визнає позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача у домоволодінні, власником якого є позивач, порушує його права на вільне володіння та користування приватною власністю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача, особою що втратила право користування домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS], зобов'язавши Ленінський районний відділ у м.Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. На підставі викладеного та

Outcome: approved