Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 2359, за яким позичальник отримав кредит у сумі 44000 дол. США з терміном остаточного погашення не пізніше 28.09.2027 року на придбання квартири. За користування кредитом встановлено плату у розмірі 12,5% річних, які повинні сплачуватися щомісячно. В забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5887 від 28.09.2007 року. Станом на 18.06.2014 року заборгованість [PERSON] складає 56667,34 дол. США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.06.2014 року складає 666433,08 гривень, з яких заборгованість за кредитом складає - 28 885,05 доларів США; заборгованість за відсотками - 13 285,53 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 5 271,52 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту 2 424,61 доларів США; заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 986,91 доларів США; заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту - 1 325,55 доларів США; сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції складає - 4 433,39 доларів США. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 56667,34 дол. США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.06.2014 року складає 666433,08 гривень та судові витрати. Представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, а також просить стягнути судові витрати за виклик [PERSON] через засоби масової інформації у розмірі 300 гривень. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Згідно даних поштових повідомлень судові повістки про виклик повернулись на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». На підставі даних довідково-адресного бюро м. Запоріжжя ГУМВС України в Запорізькій області відповідач [PERSON] знятий з реєстрації у 2012 році за рішенням суду. Судом вживалися заходи щодо встановлення місця перебування відповідачів та належного їх повідомлення про час і місце розгляду справи. У судове засідання, призначене на 05.11.2014 року, відповідачі викликались через оголошення в газеті «Запорізька правда» № 123 від 25 жовтня 2014 року. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 2359, за яким позичальник отримав кредит у сумі 44000 дол. США з терміном остаточного погашення не пізніше 28.09.2027 року на придбання квартири. За користування кредитом встановлено плату у розмірі 12,5% річних, які повинні сплачуватися щомісячно. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2. договору про іпотечний кредит Банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі 44000 дол. США на придбання квартири з терміном остаточного погашення не пізніше 28.09.2027 року. За користування кредитом встановлено плату у розмірі 12,5% річних, які повинні сплачуватися щомісячно Пунктом 1.5 договору про іпотечний кредит встановлено, що позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування Кредитом щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітнім, проводити погашення Кредиту ануїтентними платежами 484,48 дол. США починаючи з жовтня 2007 року. В забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5887 від 28.09.2007 року. Відповідно до п. 3.4 договору про іпотечний кредит - Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь - яких зобов'язань за цим Договором або невиконання чи неналежного Позичальником будь - яких зобов'язань за Іпотечним Договором, в тому числі, але не виключно, у випадку затримання сплати частини кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 (двох) місяців; незгоди Позичальника з пропозицією Банку про зміну процентної ставки за користування кредитом та/або не підписання ним відповідних додаткових угод згідно умов цього договору; використання кредиту не за цільовим призначенням; виникнення обставин, які за обґрунтованим висновком Банку призведуть до того, що Позичальник не виконає свої зобов'язання по цьому договору; втрати Предметом Іпотеки ліквідності, виникнення обставин, що унеможливлюють звернення стягнення на Предмет Іпотеки; неподання Позичальником, на вимогу Банку, даних, що стосуються його фінансового стану; в разі порушення Позичальником умов договору Іпотеки, в тому числі в разі несплати страхових платежів, порушення умов зберігання Предмету Іпотеки, що призвело до пошкодження, знищення та втрати його вартості, що обумовлена Договором Іпотеки. Згідно з п. 4.2.2 договору про іпотечний кредит - при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на Предмет Іпотеки. Відповідно до п. 5.2 договору про іпотечний кредит - за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та несвоєчасної сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Згідно з п. 8.1. договору про іпотечний кредит - цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором. Станом на 18.06.2014 року заборгованість [PERSON] складає 56667,34 дол. США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 18.06.2014 року складає 666433,08 гривень, з яких заборгованість за кредитом складає - 28 885,05 доларів США; заборгованість за відсотками - 13 285,53 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 5 271,52 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту 2 424,61 доларів США; заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 986,91 доларів США; заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту - 1 325,55 доларів США; сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції складає - 4 433,39 доларів США. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Тобто відповідно до законодавства України, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при розрахунках на території України по зобов'язанням допускається у випадках, порядку та умовах передбачених законом. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року. З вищевикладеного вбачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпункт «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Враховуючи, що такі межі законодавством не визначені, здійснення операції з надання банком кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії та не суперечить чинному законодавству. Отже, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 192, 533, 1054 ЦК України, ст.ст. 32, 44 Закону України «Про національний банк України», ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 1, 3, 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, банк, який у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, має достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач мав достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Крім того, укладання кредитного договору в іноземній валюті цілком відповідало внутрішній волі [PERSON] При отриманні кредиту він усвідомлював та гарантував, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам. Щодо стягнення судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати та витрати які пов'язані з викликом [PERSON] через засоби масової інформації, які документально підтверджені у вигляді судового збору у розмірі 3654 гривень та грошові кошти у розмірі 300 гривень за виклик відповідача через засоби масової інформації. На підставі викладеного,

Outcome: approved