Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач по справі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому зазначив, що 11 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та відповідачем у справі [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPXRRC03960007, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 12782,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.Однак, [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку із чим у останньої станом на 11 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 97734,19 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 12782,00 грн., заборгованості по процентам за користуванням кредитом 29097,94 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредитом 7132,77 грн., пені 48721,77 грн., частину якої у розмірі 92464,25 грн. стягнуто на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2013 року, різниця становить 5269,94 грн., а також штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) 263,50 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на користь банка вищевказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Усудове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, у якій зазначав, що позов підтримує у повному обсязі та просить розглянути його за відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 23-25). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 22), про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких заперечень проти позову чи клопотань на адресу суду не надала. У звязку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню, в звязку із такими встановленими судом обставинами та відповідними до них правовідносинами: Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 11 травня 2007 року [PERSON] звернулась до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» а.с. 16) із Заявою Позичальника № ZPXRRC03960007, згідно якої отримала кредит у розмірі 12782,00 грн. на строк 36 місяців з 11 травня 2007 року по 11 травня 2010 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди на надання фінансового інструменту у розмірі 230,08 грн. та разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1162,00 грн. (а.с. 7). У заяві зазначено, що відповідач ознайомилась та згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були їй надані для ознайомлення у письмовій формі (а.с. 17 оборот). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифами Банку складає між нею та банком кредитно-заставний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У звязку з викладеним, подавши заяву та погодившись на запропоновані Банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифи, відповідач уклала з позивачем кредитний договір, який за своєю суттю є договором приєднання. Банк свої зобовязання за договором виконав, відкривши [PERSON] рахунок № 29096058274966, зарахувавши грошові кошти на вказаний рахунок та надавши відповідачу платіжну картку «Кредитка «Універсальна». Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця у період сплати (з 11 по 16 число кожного місяця) Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 655,64 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобовязання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. А відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Однак, відповідач [PERSON] неналежним чином та не у повному обсязі виконувала свої зобовязання за вищезазначеним кредитним договором, у звязку із чим, станом на 11 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 98497,69 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 12782,00 грн., заборгованості по процентам за користуванням кредитом 29097,94 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредитом 7132,77 грн., пені 48721,77 грн, а також штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) 263,50 грн. (розрахунок а.с. 5-6). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2013 року у справі № 2/202/6787/2013 з [PERSON] стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 92464,25 грн. (а.с. 4). Разом з тим, цим рішенням кредитний договір не було розірвано, а оскільки на теперішній час відповідач не повернула всю суму заборгованості за кредитом, позивачем нараховувалися проценти за користування кредитом і штрафи, згідно з умовами договору. Станом на 11 червня 2015 року нараховано до сплати 6033,44 грн. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник, яким є відповідач, зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушені діями відповідача, які виразилися у неналежному виконанні умов кредитного договору, підлягають захисту шляхом стягнення [PERSON] заборгованості за вищевказаним договором. Разом з тим, вирішуючи питання про суму, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення з боржника двох різновидів штрафу, а саме фіксованої суми у розмірі 500 грн., а також 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, як це передбачено Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача фіксованого штрафу та штрафу, нарахованого у відсотку від суми заборгованості, свідчать про безпідставне застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 549 ЦК України, пеня і штраф, як різновид неустойки обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається. Таким чином, умова кредитного договору про подвійну відповідальність боржника, викладена у названих вище Правилах, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, є нікчемною і не може застосовуватися до боржника. При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» борг за кредитним договором № ZPXRRC03960007 від 11 травня 2007 року у сумі 5533,44 грн. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1218,00 грн. (платіжне доручення а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial