Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

позивач ПАТ «Фольксбанк» звернулось до суду із позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з обох відповідачів заборгованість по кредиту в розмірі 7512,99 доларів США, що на момент пред`явлення цього позову становить 59 886,79 грн. В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, 09 квітня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», було укладено Кредитний договір №KF 48372, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 13994,00 доларів США строком на сім років зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних, щомісячним поверненням отриманого кредиту в сумі не менше 167,00 доларів США та з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту - не пізніше 09 квітня 2015 року. Крім того, цього ж дня між [PERSON] та ВАТ «Електрон Банк» було укладено Договір застави для забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за вищевказаним Кредитним договором №KF 48372 від 09.04.2018, в силу якого [PERSON] (заставодавець) передав банку (заставодержателю) власне рухоме майно - автомобіль марки «Chery» моделі «A21 Elara», реєстраційний номер [NUMBER] . Також для забезпечення виконання даного кредитного зобов`язання, 09 квітня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки №РО 93472, в силу якого відповідачка зобов`язалась відповідати за зобов`язаннями по вищевказаному кредитному договору перед банком солідарно з боржником. Оскільки відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, заборгував перед позивачем кошти, які останній просить стягнути солідарно з відповідачів у гривневому еквіваленті. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача за довіреністю Ковальчук А.М. звернулася до суду із письмовою заявою, у якій просить розглянути дану справу без участі представника позивача, повідомивши суд про підтриманням нею заявленого позову у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про що вбачається із матеріалів справи. Направили до суду чергову заяву про відкладення розгляду справи, оскільки ними вживаються заходи по залученню адвоката, яка є, на думку суду, необгрунтованою та спрямована на безпідставне затягування розгляду справи, ураховуючи її перебування на розгляді суду з 2012 року по даний час, впродовж якого відповідачі активно користувались своїми процесуальними правами, про що свідчать наявні у справі їх клопотання про ознайомлення зі справою, письмові заперечення проти позову, клопотання про зупинення провадження у справі, а також систематичні клопотання про відкладення судових засідань з різних причин. Відтак, суд вважає, що заявлене клопотання є зловживанням процесуальними правами, оскільки протягом тривалого часу (впродовж 8 років) відповідачі не залучали представника, а чергове задоволення їх клопотання про відкладення розгляду справи призведе до порушення розумного строку розгляду справи з урахуванням наведених вище мотивів, а також те, що 12.05.2020 року вже було задоволено клопотання відповідачів про відкладення розгляду справи для надання можливості [PERSON] належно захистити свої права в судовому засіданні, а судова повістка про виклик в судове засідання, призначене на 06.08.2020, була направлена відповідачам завчасно - 18.05.2020 року, про що вбачається із матеріалів справи. У наявних у матеріалах справи письмових запереченнях відповідачів на позовну заяву від 05.03.2012, проти задоволення позову заперечують та просять відмовити у задоволенні заявлених вимог повністю. При цьому, відповідачі зауважують про те, що позивачем не представлено жодних розрахунків розміру їх заборгованості перед ним за кредитним договором. Крім того, покликаються на забезпечення кредиту шляхом передачі ними в заставу позивача автомобіля відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відтак, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У відповіді на заперечення представник ПАТ «Фольксбагк» за довіреністю Шпирка І.І. від 12.03.2012 висловила свою незгоду із поданими запереченнями відповідачів. Зокрема покликається на те, що належний на праві власності відповідачу [PERSON] автомобіль був добровільно переданий ним для подальшої реалізації на підставі його довіреності від 14.10.2009, а згодом вже 21.11.2009 року вказаний автомобіль було реалізовано третій особі за ціною 51935 грн. (еквівалентно 6500 доларів США) на підставі Біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу від 21.11.2009 та квитанції про здійснення операції від 23.11.2009 року. Водночас отримані від цього кошти були зараховані на погашення кредиту та процентів, на підтвердження чого долучили ряд документів, що підтверджують вказані обставини. Відтак, представник позивача вважає позовні вимоги обгрунтованими та просить їх задовольнити. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.08.2011 року було відкрито провадження у справі, яку ухвалою того ж суду від 21.11.2011 року передано за підсудністю на розгляд Буського районного суду Львівської області. Відповідно до ухвали судді Буського районного суду Львівської області від 18.01.2012 року вказана цивільна справа прийнята до розгляду цим судом. У відповідності до ухвали Буського районного суду Львівської області від 12.03.2013 року в цій справі проведено заміну позивача із ПАТ «Фольксбанк» на ТзОВ «Компанія управління активами «Прімоколект-Капітал». Провадження у даній справі двічі зупинялось до розгляду іншої справи в порядку цивільного судочинства, про що вбачається із ухвал Буського районного суду Львівської області від 16.05.2013 року та від 11.08.2014 року. 11 січня 2016 року провадження у справі відновлено відповідно до ухвали цього суду від 11.01.2016 року, а розгляд справи неодноразово відкладався. Ухвалою судді від 24.03.2020 року, після заміни складу суду в зв`язку зі звільненням у відставку судді Буського районного суду Львівської області [PERSON] , вказану позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. Згідно частин другої, четвертої та шостої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, серед іншого, малозначних справ, якими, зокрема, є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 279 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09 квітня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Електрон Банк», правонаступниками якого є ПАТ «Фольксбанк» було укладено Кредитний договір №KF 48372, в силу положень якого відповідач отримав кредит у розмірі 13994,00 доларів США строком на сім років зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних, щомісячним поверненням отриманого кредиту в сумі не менше 167,00 доларів США та з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту - не пізніше 09 квітня 2015 року. Крім того, відповідач [PERSON] уклав із ВАТ «Електрон Банк» та ВАТ «Фольксбанк», правонаступниками яких є ПАТ «Фольксбанк», ще три додаткові угоди до вказаного кредитного договору від 04.09.2008, 26.01.2009, 01.07.2009, якими внесено зміни до основного договору в частині порядку і термінів сплати процентів за користування кредитом та збільшення процентної ставки у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом, що припиняє свою дію з 01.07.2009 року. 09 квітня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений Договір застави, з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за вищевказаним Кредитним договором №KF 48372 від 09.04.2018. В силу п. 1.2 цього Договору відповідач [PERSON] як заставодавець передав банку як заставодержателю власне рухоме майно, а саме: автомобіль марки «Chery» моделі «A21 Elara», реєстраційний номер [NUMBER] . Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частинами першою і другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статей 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Із матеріалів справи слідує, що ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк» належно виконало умови згаданого кредитного договору, видавши відповідачу грошові кошти в обумовленому цим договором розмірі (13994,00 доларів США), що підтверджується наявною у справі заявою на видачу готівки від 09.04.2008 (а.с. 21) та не оспорюється відповідачами. Згідно вимог цього Кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку проценти згідно з Графіком повернення кредиту і сплати відсотків. У відповідності до вимог частини другої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення кредиту. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Із матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 2012 року між ПАТ «Фольксбанк» і ТзОВ «Компанія управління активами «Прімоколект-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №20121206-Г, відповідно до умов якого ПАТ «Фольксбанк» відступило на користь позивача своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №KF 48372 від 09.04.2008 року, укладеного банком із відповідачем [PERSON] , що підтверджується Паперовим реєстром боржників до цього договору (додаток №2). Зі змісту п. 1.2 цього Договору вбачається, що позивач набув усіх прав кредитора за Кредитним договором та заставодержателя за Договором обтяження (застави) майна, що є забезпеченням кредитного договору (а.с. 195). Відтак, позивач ТзОВ «Компанія управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу нового кредитора за вказаними вище Кредитним договором №KF 48372 від 09.04.2008 року та Договором застави від 09.04.2008 року, укладених між ВАТ «Електрон Банк» та [PERSON] . Як встановлено судом та підтверджується наявним у справі розрахунком загальної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Фольксбанк» по кредитному договору № KF 48372 від 09.04.2008, що станом на 22.07.2011 року загальна сума заборгованості за даним розрахунком складає 7512,99 доларів США, що за курсом НБУ на день подання позову еквівалентно 59886,79 грн. (а.с. 2-3). Крім того, заборгованість відповідача за вказаним Кредитним договором в сумі 7512,99 доларів США підтверджується також наявною у матеріалах справи Випискою документів по договору за період з 09.04.2008 - 21.07.2011, а також за період з 09.04.2008 - 12.03.2012 (а.с. 134-135, 157). Відтак, не заслуговують на увагу доводи відповідачів про те, що позивачем не представлено жодних розрахунків розміру їх заборгованості перед позивачем. Що стосується покликання відповідачів на забезпечення кредиту шляхом передачі в заставу автомобіля відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, то такі спростовуються обгрунтованими доводами позивача про те, що названий автомобіль відповідача був добровільно переданий позивачу для подальшої реалізації, що підтверджується наявною у справі довіреністю [PERSON] від 14.10.2009, а 21 листопада 2009 року спірний автомобіль було реалізовано за ціною 51935 грн. (еквівалентно 6500 доларів США), що підтверджується наявними у справі Біржовою угодою купівлі-продажу транспортного засобу від 21.11.2009 та квитанцією про здійснення операції від 23.11.2009 (а.с. 129-131). Отримані від реалізації кошти в сумі 6500 доларів США були зараховані на погашення кредиту (5312,01) та процентів (1187,99), що підтверджується наявними у справі виписками документів по договору за період з 09.04.2008 - 12.03.2012 (а.с. 134-135). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Отже, ураховуючи неналежне виконання умов кредитного договору відповідачем [PERSON] та непредставлення ним доказів на погашення вищевказаної заборгованості по кредиту перед позивачем як новим кредитором, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 7512,99 доларів США, що на момент пред`явлення цього позову (22.07.2011) становить 59 886,79 грн. Що стосується заявлених позовних вимог до відповідачки [PERSON] як поручителя, суд вважає, що такі до задоволення не підлягають, виходячи з наступного. Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Як убачається зі справи, що 09 квітня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за вищевказаним кредитним договором №KF 48372 від 09.04.2018, між відповідачкою [PERSON] та ВАТ «Електрон Банк», правонаступниками якого є ПАТ «Фольксбанк» було укладено договір поруки №РО 93472, в силу пункту 1.2 якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно із боржником у повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов`язань за цим кредитним договором, а саме: сплатити кредитору заборгованість по кредиту в межах суми 13994,00 долари США, заборгованість по процентах та штрафні санкції. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Із огляду викладені приписи порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-6цс14 вказав на те, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося. Згідно пункту 4.1 вищевказаного Договору поруки від 09.04.2008 року порука припиняється у разі: припинення основного зобов`язання; відмови кредитора від прийняття належного виконання від поручителя чи боржника; переведення боргу на іншу особу; а також якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Кредитним договором № KF 48372 від 09.04.2008 року та пунктом 1.1 Договору поруки № РО 93472 від 09.04.2008 року строк виконання зобов`язань боржника за вказаним кредитним договором визначено - не пізніше 09 квітня 2015 року. Окрім того, із огляду на це необхідно застосовувати припис частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки у разі, якщо у договорі не встановлений строк її дії і якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Після спливу строку виконання основного зобов`язання у позивача виникло право протягом наступних шести місяців пред`явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов`язання боржника. І після спливу цих шести місяців порука припинилася. Вищенаведений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа № 545/1014/15-ц), що є обов`язковою для застосування в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України. Оскільки, як слідує із матеріалів справи, що ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», як правонаступник прав та обов`язків ПАТ «Фольксбанк» пред`явив вимогу виключно до боржника [PERSON] , що підтверджується наявним у справі письмовим повідомленням №14/121 від 06.12.2012, повідомивши його про те, що у зв`язку зі зміною кредитора та переходом до нього права вимоги змінились реквізити для сплати боргу. Натомість аналогічних вимог до поручителя з повідомленням про зміну кредитора та найменуванням нових рахунків для сплати боргу в справі не має. А тому, на думку суду, відсутність у справі таких вимог упродовж шестимісячного строку після спливу строку виконання основного зобов`язання (09.04.2015) - включно до 09.10.2015 року звільняє відповідачку [PERSON] від солідарного виконання зобов`язання разом із боржником. Відтак, суд вважає, що у задоволенні заявлених вимог до [PERSON] слід відмовити. Ураховуючи викладене та

Outcome: partial