Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач просить зобовязати відповідача видати йому трудову книжку і стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу по день видачі трудової книжки, виходячи з суми середньоденної заробітної плати в розмірі 74,42грн. Позовні вимоги мотивував тим, що з 1.10.2015р. був прийнятий на роботу до відповідача будівельником, тоді ж передав відповідачу свою трудову книжку; у травні 2016р. він подав заяву про звільнення за власним бажанням, і був звільнений з роботи, з червня він не працює у відповідача, йому не нараховується зарплата і не здійснюються відрахування до ПФУ; але трудову книжку відповідач йому не повернув. 22.07.2016р. він звертався до відповідача в письмовій формі, направивши рекомендованого листа, з проханням повернути трудову книжку, але відповіді не отримав; після того звертався до Головного управління Держпраці у Київській області, але без результату. Позивач має понад 20 років трудового стажу, тому трудова книжка уявляє особливу цінність для нього, без трудової книжки він не може працевлаштуватись протягом тривалого часу. Відповідач в судове засідання повторно не явився, будучи повідомлений належним чином, за юридичною адресою рекомендованим листом. Відповідач заперечень проти позову не подав, ніяких доказів на спростування позовних вимог не подав. Судом ухвалено справу розглянути заочно, у відповідності до ст.169 та ст.224 ЦПК України. Суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. З відповіді Головного управління Держпраці у Київській області від 20.09.2016р. на звернення позивача йому надано відповідь, що з метою розгляду звернення позивача державним інспектором здійснено виїзд за місцезнаходженням ПП «Еталон Буд» за адресою м. Київ, проспект Григоренка, 26А, проте при приїзді на місце адміністрацією було неправомірно відмовлено у допуску його на територію підприємства та в наданні для перевірки необхідних документів, які стосуються трудової діяльності позивача, у звязку з чим на підставі ст.5 Закону «Про національну поліцію» було направлено листа начальнику Дарницького УП ГКНП у місті Києві про надання допомоги, у звязку з чиненням протидії державному органу для здійснення своєї законної діяльності з боку керівника підприємства. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з ПФУ [PERSON] є працівником приватного підприємства «Еталон Буд», є відомості про заробіток, з якого сплачено єдиний внесок, за жовтень, листопад, грудень 2015 року - заробіток 1600грн. на місяць, і за січень- травень 2016 року, заробіток 1600грн. на місяць, у вказаному періоді до трудового стажу працівника зараховано повні календарні місяці; за червень 2016 р. відомості про зарплату і відрахування відсутні, трудовий стаж відсутній, за липень 2016 року- 839,34грн., 17 днів трудового стажу, з серпня по грудень 2016 року відомості про зарплату, відрахування, трудовий стаж відсутні. Враховуючи, що обовязок по доказуванню у трудових спорах покладається на роботодавця, і що ніяких доказів відповідачем не надано, а позивач обєктивно позбавлений можливості надати суду документи , що стосуються його працевлаштування (наказ, трудовий договір, тощо) і про розмір виплаченої йому зарплати, розрахунку, звільнення, то суд при розгляді даного позову виходить виключно з наданих позивачем доказів. З наданого доказу - з індивідуальних відомостей про застраховану особу з ПФУ, - встановлено, що дійсно позивач з 1.10.2015р. перебував з відповідачем у трудових відносинах на підстав трудового договору, з повною зайнятістю, отримував зарплату у розмірі 1600грн. на місяць, з якої роботодавцем здійснювались відрахування до ПФУ. З наданих відомостей видно, що останній неповний робочий місяць, за які сплачено внески- липень 2016р. (зараховано 17 днів трудового стажу). І що на даний час працівник звільнений. Суд також вважає встановленим той факт, що при звільненні позивачу не була видана його трудова книжка. Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП. Згідно ч.2 ст.48 КЗпП трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад пять днів. Згідно ст.235 КЗпП у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 8.05.1995р. , - для даного випік середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи , що передують події, з якою повязана виплата. З даних, наявних в індивідуальних відомостей про застраховану особу з ПФУ, середньомісячна і середньоденна заробітна плата позивача для визначення виплати на підставі ст.235 КЗпП (за затримку видачу трудової книжки), розрахована у відповідності до п.2,3,8 Порядку , становитиме: Середня заробітна плата, виведена за два останні повні місця роботи: 1600+1600=3200грн., Середньомісячна заробітна плата: 3200грн.:2 = 1600грн.; загальна кількість робочих днів у двох місяцях 43 дні., середньоденна заробітна плата: 3200: 43 = 74,41грн. На виконання вимог ст.47 КЗпП України відповідача слід зобовязати видати звільненому працівнику трудову книжку, і стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст.235 КЗпП у звязку з затримкою видачі трудової книжки з вини власника середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При визначенні періоду вимушеного прогулу суд виходить з наступного: Враховуючи останні відомості про заробітну плату і трудовий стаж (у липні 2016р. 17 днів), зазначені у відомостях з ПФУ, суд вважає встановленим, що принаймні з 18 липня 2016р. позивач вже однозначно був звільнений. Чи був звільнений позивач раніше , і яка точно дата його звільнення - суд встановити не може, не маючи достатніх доказів. Тому при розгляді позовних вимог про стягнення заробітку за вимушений прогул, слід виходити саме з вказаної дати. Стягненню підлягає заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 18.07.2016р. по день проголошення даного рішення: 7 місяців з серпня 2016р. по лютий 2017р. + 14 днів липня 2016р. + 3 дні березня 2017р. 7міс. х 1600грн. = 11200грн.; 17днів х 74,41грн.= 1265грн.; всього 11200+1265,14грн.= 12465грн. Оскільки позивачем заявлено дві позовні вимоги (немайнового і майнового характеру) і позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову відповідно до Закону «Про судовий збір», а також враховуючи, що позовні вимоги як немайнового так і майнового характеру судом задовольняються, то відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі мінімальної ставки судового збору для юридичної особи за позовною вимогою немайнового характеру 1600грн. і за позовною вимогою майнового характеру 1600грн. На підставі ст.47, 235 КЗпП України,

Outcome: approved