Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики від 16.11.2008 р. у сумі 24000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США, відсотки за користування позикою 135600грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн. і судові витрати (повязані із розглядом справи), мотивуючи тим, що 16.11.2008 р. він надав відповідачу позику у розмірі 1000 доларів США на умовах повернення боргу через чотири місяці з щомісячною сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 7,5 %, у встановлений у розписці строк відповідач, посилаючись на відсутність коштів, борг не повернув. У 2012 році відповідач повернув 500 доларів США в рахунок погашення відсотків за користування позикою, і 16.03.2012 р. відповідач написав розписку, в якій підтвердив, що суму позики та відсотки за користування позикою за розпискою від 16.11.2008 р. позивачу він не повернув, що сума боргу станом на 16.03.2012р. становить 4000 доларів США, яку він зобовязався повернути позивачу у строк до 16.09.2012 р., але відповідач до 16.09.2012 р. і до даного часу свої зобовязання не виконав, суму позики не повернув і заборгованість по відсоткам за користування позикою не сплатив. Представник відповідача подав заяву, в якій позов визнав в частині боргу у розмірі 159600 грн., і не визнав позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн., просив розглядати справи без участі позивача і представника. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмові пояснення, що 16.11.2008 р. дійсно позичив у позивача 5700 грн., що за курсом долару США станом на 16.11.2008 р. було еквівалентно 1000 доларів США, на умовах повернення у строк до березня 2009 року, в рахунок забезпечення виконання зобовязань він передав позивачу посвідчення на право володіння зброєю, водійське посвідчення та військовий білет сина. У зв'язку з підвищенням курсу долару та погіршенням стану здоров'я він не повернув позивачу борг у строк до березня 2009 року. Оскільки позивач вимагав повернення боргу та тиснув на нього, то в 2012 році він був вимушений здати зброю до міліції для подальшої реалізації, і після реалізації зброї повернув [PERSON] 4000 грн., що було еквівалентно 500 доларам США в рахунок погашення основного боргу частини позики, а не відсотків за користування позикою, як зазначає позивач. [PERSON] змусив переписати розписку, оскільки він за станом здоров'я не міг переписати розписку, її написала дружина, він підписав, погодившись на зазначені у розписці умови. Починаючи з 2012 року і до теперішнього часу позивач вимагає повернення боргу і відсотків, внаслідок чого він, відповідач, практично втратив зір, захворів на атрофію головного мозку і лікувався від інфаркту, що такими діями позивач йому завдав матеріальну та моральну шкоду у розмірі 1000000 грн. Позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: З розписки, датованої 16.11.2008 р., написаної відповідачем власноручно, чого він не заперечує, вбачається, що позивач та [PERSON] уклали між собою договір позики, за яким позивач передав відповідачу 1000 доларів США на умовах позики, а відповідач гроші взяв і зобовязався їх повернути через 4 місяці із сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 7,5 % щомісячно. В рахунок забезпечення виконання зобовязань за договором позики, відповідач передав позивачу посвідчення на право володіння зброєю карабіном Вепрь Кантер № 1937 та посвідчення № 453644. Даною розпискою підтверджено факт укладення між сторонами договір позики. Даний договір відповідає вимогам закону щодо письмової форми договору. У обраній сторонами формі договору (у вигляді розписки позичальника) сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих умов договору позики, передбаченого ст.1046 ЦК України: в розписці зазначено суть договору - позика, суму позики і грошову одиницю - визначену в іноземній валюті, строк її повернення, умови позики - відсоткову ставку за користування позикою. З укладеного договору для сторін виникли певні зобовязання і права. Позивач свої зобовязання виконав, передав гроші, позичальник їх отримав, що підтверджено розпискою. Безгрошовість розписки відповідач не довів. Факт написання розписки власноручно не оспорює. Умови договору відповідають вимогам закону, в тому числі щодо грошового виміру у іноземній валюті, визначення розміру відсотків та інших умов. (ст.ст.1046-1048 ЦК). Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини , щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян . На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ , який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах. Розписка, подана позивачем, відповідає всім цим вимогам і містить у собі всі основні умови договору позики (сума позики, строк і порядок повернення боргу). Згідно ст.638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом, є договором позики, який передбачений ст.1046 ЦК України. Договір укладений з дотриманням вимог закону щодо його форми, в ньому сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих і необхідних умов договору. Згідно ч.1, ч.2 ст. 218 ЦК України - заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами. Згідно ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того , що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Тому при розгляді даної справи суд приймає до уваги лише ті факти, які не оспорюють ся обом сторонами і тому не потребують доказуванню між ними, в тій частині, яка не оспорюється, і з наданих суду письмових доказів. Згідно розписки відповідача від 16 березня 2012 року - [PERSON] у письмовому вигляді підтвердив факт укладення в минулому договору позики, отримання грошей і їх неповернення, визнав наявність боргу перед позикодавцем, і його розмір, з урахуванням суми позики і нарахованих за весь час користування позикою відсотків за передбаченою у договорі ставкою, в загальній сумі 4000доларів США. Таким чином, станом на 16.03.2012 р. розмір боргу відповідача перед позивачем , що виник з договору позики, склав 4000 доларів США. Даною розпискою підтверджено факт визнання позичальником наявності боргу і його розміру, факт перериву перебігу строку позовної давності, і факт укладення додаткового договору, в якому визначено новий строк повернення боргу, - до 16.09.2012 р. У розписці [PERSON] зазначив, що написав вказану розписку власноруч без будь-якого тиску на нього, усвідомлюючи значення та наслідки своїх дій. Розписка підписана [PERSON], [PERSON], [PERSON] (зі слів відповідача у письмових поясненнях - дружина і син). З приводу виконання позичальником своїх зобовязань за договором позики: Позивач у позові зазначає, що у 2012 році [PERSON] сплатив 500 доларів США в рахунок погашення відсотків за користування позикою, в іншій частині зобовязання не виконав. Відповідач у письмових поясненнях зазначає, що у 2012 році він повернув [PERSON] 500 доларів США в рахунок погашення основної частини позики, а не відсотків, про що повідомив позивача у голос при свідках. Таким чином, суд встановив, що позичальник виконав зобовязання частково, сплатив позикодавцю 500доларів США (з причини визнання обома сторонами факту сплати позичальником позикодавцю вказаної суми). З приводу призначення виплаченої суми (позика чи проценти): Ніяких письмових доказів на підтвердження того, що позичальник даною сумою сплатив частину нарахованих відсотків - позивач суду не представив, і не спростував ствердження відповідача, що вказана сума була поверненням частини суми позики. В першій і в другій розписках не зазначено послідовність зарахування сум у разі їх недостатності (позики і процентів). Враховуючи, що доказуванню підлягають всі обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, і що обовязок по доказуванню за законом покладається саме на позивача, то суд дійшов висновку, що позичальник сплатою даної суми повернув позикодавцю частину суми позики, як це стверджує відповідач, а не відсотки, як стверджує позивач, оскільки саме такого призначення даної суми (проценти) позивач не довів. Щодо часу сплати вказаної суми: Оскільки відсутні будь-які письмові докази щодо конкретизації дати повернення вказаної суми, то виходячи з наданих розписок, та їх змісту, з показань сторін в тій частині, в якій вони співпадають, слід дійти висновку, що вказана сума відповідачем передана позивачу у березні 2012р., після написання другої розписки. Таким чином, станом на день написання другої розписки борг позичальника становив 4000 доларів США (як зазначено в розписці), з яких 1000 доларів США сума позики, решта - 3000 доларів США нараховані станом на день написання другої розписки відсотки за користування позикою. Після цього позичальник частину позики повернув, і станом на кінець березня 2012р. його борг перед позикодавцем становив: 500 доларів США сума позики (1000доларів мінус 500 доларів) і 3000 доларів США заборгованість по відсоткам за період по день написання розписки (16.03.2012р.). Дані суми відповідач позикодавцю у подальшому не сплатив, не виконав умови договору у передбачений у другій розписці строк, і в подальшому також їх не виконав. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки. Відповідно до ст..1048 ЦК- проценти нараховуються за весь період користування позикою. 29 вересня 2015 року [PERSON] направив відповідачу лист вимогу про повернення позики та сплати відсотків за користування позикою. До теперішнього часу вимога позивача відповідачем не виконана, борг не погашено, доказів на спростування даних обставин або заперечень проти цього, відповідачем суду не надано. Доказів на підтвердження факту повернення вказаної у розписці суми боргу (за виключенням визнаних позивачем 500 доларів), і сплати відсотків за користування позикою відповідач суду не представив. Згідно ст.509, 11 ЦК України зобовязання виникають, зокрема з договорів. Згідно ст.526 ЦК зобовязання підлягають виконанню належним чином, одностороння відмова від їх виконання не допускається. Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача виконання грошових зобовязань за укладеним договором, в тому числі має право вимагати стягнення з нього як суми позики в тій частині, яка не повернута йому позичальником (залишок 500 доларів США), так і відсотків за весь час користування позикою - за ставкою, передбаченою договором між сторонами, що підтверджено розпискою. Щодо розміру грошового зобовязання, зокрема розміру належних до сплати відповідачем відсотків, то суд дійшов таких висновків і зробив такі розрахунки: З наданого позивачем розрахунку видно, що за відповідачем рахується заборгованість: 24000 грн. основна сума позики із розрахунку 1000 доларів США за курсом 24 грн. за 1 долар США; 135600 грн. відсотки за користування позикою із розрахунку 1000 доларів США : 100% х7,5% х 82 місяці користування позикою х 24 грн. (курс гривні відносно долара США) = 147600 грн. 12000 грн. (часткове погашення відповідачем відсотків 500 доларів США, що еквівалентно 12000 грн. за курсом за курсом 24 грн. за 1 долар США.), всього 159600 грн. Як видно з змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог і з наданого розрахунку заборгованості, що підлягає стягненню з боржника, слід дійти висновку, що позивач просить стягнути борг за позикою і відсотки за 82 місяці користування позикою, тобто за період з 17.11.2008р. і по 16.09.2015р. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, том розрахунку підлягає сума відсотків саме за період до зазначеної позивачем кінцевої дати 16.09.2015р. У подальшому позивач не збільшував позовні вимоги в цій частині. Суд частково не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості і зокрема відсотків, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено факт повернення відповідачем позивачу 500 доларів США як частини суми позики, а не відсотків. Тому обчислення відсотків за період з квітня 2012р. слід робити з суми позики 500доларів США, а не 1000 доларів, як це зробив позивач. Згідно ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривні. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу. Якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. При таких розрахунках сума процентів за вказаний період становить: відсоткова ставка 7,5 % на місяць, сума позики 500доларів США; розмір процентів за місяць користування позикою 500доларів = 37,5 доларів США. період користування позикою: з 17.03.2012. по 16.09.2015р. = 42 місяці. загальна сума відсотків: 42міс. х 37,5 дол. = 1575 доларів. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню: 1.Сума боргу за позикою 500 доларів; 2.Заборгованість по відсоткам станом на 16.03.2012р. 3000 доларів; 3.Заборгованість по відсоткам з 17.03.12р. по 16.09.2015р. 1575доларів. Всього 500+3000+1575= 5075доларів США. Курс валюти НБУ взятий позивачем - 24 : 1 (З урахуванням того, що позивач не збільшував позовні вимоги, не виходячи за межі позовних вимог і не збільшуючи їх, можна погодитись з цим і взяти для розрахунку саме такий курс валют, за яким розрахунки зробив позивач). Сума у гривні: 5075 дол. х 24 = 121800грн. Сторонами не заявлено про позовну давність, крім того відповідачем подано заяву про визнання боргу, тому суд не вирішує питань щодо строку позовної давності. Таким чином, за умовами договору між сторонами, з урахуванням визнаного позичальником боргу станом на день написання другої розписки - 16.03.2012р., в тому числі заборгованості по відсоткам, а також з урахуванням наведених вище розрахунків, загальна заборгованість на зазначену позивачем останню дату нарахування ним відсотків - 16.09.2015р. заборгованість відповідача за даним договором, що підлягає стягненню становить 121800грн. Саме дана сума підлягає стягненню за судовим рішенням, і в цій частині позов підлягає задоволенню. Представник відповідача подав письмову заяву про визнання позову в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за позикою і відсоткам у названій позивачем сумі 159600грн. З урахуванням того, що дану заяву подав представник відповідача, а у подальшому безпосередньо відповідач подав заяву, в якій фактично відмовився від вказаної заяви свого представника, то суд не знаходить підстав для прийняття зазначеного визнання позову відповідачем, і для повного задоволення позову в цій частині, і розглядає справу по суті заявлених вимог, виходячи з наданих доказів, і провівши всі необхідні розрахунки у відповідності до умов договору між сторонами, з урахуванням всіх вставлених у судовому засіданні обставин і фактів. Враховуючи, що рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і справедливим, то суд вважає, що є всі підстави для часткового задоволення позову - у сумі, зазначеній судом, і не вбачає законних підстав для стягнення всієї заборгованості, вказаної позивачем. У своїй письмовій заяві суду відповідач посилається на причини, через які він був вимушений взяти позику, на невигідні для нього умови позики, на вимушеність при написанні другої розписки, на тиск при цьому з боку позивача, на свою хворобу і на підвищення курсу долару та неспроможність сплатити позивачу дану суму, а також обвинувачує позивача у завданні йому моральної шкоди своїми вимогами щодо повернення боргу. Не оспорюючи факт хвороби відповідача чи причини, які спонукали відповідача взяти позику (вказані ним), - суд не розглядає дані обставини у якості підстав для відмови у позові і у якості підстав для звільнення відповідача від грошового зобовязання , що виникло у нього перед позивачем на підставі укладеного ним договору. Даний договір є чинним, дійсним, оскільки його недійсність не встановлена судовим рішенням, і таких позовних вимог відповідач не заявив ні у даній справі, ні в іншому провадженні. Ні закон, ні договір між сторонами не передбачають вказаних відповідачем обставин у якості підстав для звільнення відповідача від виконання договору як в частині повернення позики так і в частині виплати відсотків за весь час користування позикою. Дані обставини могли б мати значення при вирішенні питання про стягнення неустойки, але таких позовних вимог позивач не заявив. Враховуючи валюту позики (що не суперечить закону), позивач має право вимагати виконання договору у тій самій валюті, - тобто повернення позики у доларах США, і нарахування відсотків у валюті позики, що відповідає умовам договору і вимогам ч.1 ст.1048 та ст..533 ЦК України. Позивач у своєму позові просив стягнути з відповідача суму заборгованості у гривнях, тому саме так і зазначає суд у резолютивній частині судового рішення. Той факт, що за час після отримання позики і до її повернення значно підвищився курс валюти на що посилається відповідач, - не має значення для висновків щодо наявності у відповідача зобовязання повернути позику і сплатити відсотки на умовах договору. Більш того, суд враховує ту обставину, що таке підвищення курсу мало місце набагато пізніше визначеного сторонами у договорі строку повернення позиченої валюти, тобто дані невигідні для відповідача наслідки і всі ризики від коливання курсу валют настали для нього саме через невиконання ним договору у визначений договором строк. Таким чином, відсутні підстави для звільнення відповідача від виконання даних зобовязань перед позивачем, або для зменшення їх розміру, в тому числі і з причин та обставин, зазначених відповідачем у його заяві. Розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного: Згідно ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування моральної шкоди (п.9 ч.2 ст.16). Моральна шкода відшкодовується у випадках, передбачених законом або договором. У даному випадку, договором між сторонами не передбачено відшкодування моральної шкоди. В тому числі і з підстав невиконання боржником своїх зобовязань . Закон , що регулює дані правовідносини , також не передбачає відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання умов договору, в тому числі договору позики. Тому суд не вбачає законних підстав для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню моральної шкоди за невиконання ним договірних зобовязань. Стаття 1167 ЦК , яка передбачає відшкодування шкоди винними діями особи, на дані правовідносини, які виникли з договору, не розповсюджується, оскільки регулює випадки заподіяння шкоди, не повязаної з договірними правовідносинами між заподіювачем шкоди і постраждалою особою. Крім того, згідно ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдана моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст..10,11,60 ЦПК України позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної (немайнової) шкоди, і її розмір, а також підстави для її відшкодування. Натомість позивачем в позовній заяві взагалі не наведено обґрунтувань даних позовних вимог, позивач не обґрунтував, в чому полягає завдана йому моральна шкода, не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. З урахуванням того, що позов задовольняється частково, то стягненню з відповідача підлягають судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, згідно ст.88 ЦПК України, тобто у розмірі 1% від суми , яка стягується за даним рішенням на користь позивача: 121800грн. х 1% = 1218грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial