Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за укладеною Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 28.08.2015 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 10989,04 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ ПриватБанк умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ ПриватБанк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У звязку із зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 04.03.2018 року має заборгованість в розмірі 34535,08 грн., яка складається з наступного: 10989,08 грн. - заборгованість за кредитом; 5054,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12747,24 грн. заборгованість за пенею та комісією; 5743,80 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 14 травня 2018 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 29 травня 2018 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про відкладення слухання справи, а також відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову. 21 червня 2018 року до суду надійшли пояснення відповідача [PERSON] 27 червня 2018 року до суду надійшла заява [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 червня 2018 року клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано з ПАТ КБ «Приватбанк» документи. 11 липня 2018 року до суду надійшли пояснення [PERSON] 31 липня 2018 року до суду на виконання ухвали суду від 27.06.2018 року надійшли документи з ПАТ КБ «Приватбанк». 27 серпня 2018 року до суду надійшли пояснення [PERSON] 28 січня 2019 року до суду надійшла заява [PERSON] про відкладення слухання справи строком на 8 міс. у звязку з проходженням служби в зоні АТО. 29 січня 2019 року до суду надійшла заява представника АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] про слухання справи у відсутність позивача. \~Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду надав заяву, де просить слухати справу без його участі, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи.\~В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що проти задоволення позовних вимог позивача відповідач заперечує в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що в 2014 році він борг перед ПАТ КБ «Приватбанк» погасив в повному обсязі. В лютому 2014 року він з батьком [PERSON] подав заяву для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. За результатами пошуку в Єдиному реєстрі права власності на майно було накладено арешт за р. №8888617 від 16.07.2009 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №13760491 -Ленінським відділом ДВС Харківського МУЮ; за р.№11296713 від 17.06.2011 року на підставі постанови Ленінського ВДВС Харківського МУЮ про відкриття виконавчого провадження №26982877. Відповідач зазначив, що про існування боргу перед ПАТ КБ «Приватбанк» він не знав. Зазначив, що проживав за адресою: [INFO] б. 6/3 кв.41, а зареєстрований за адресою: [INFO] б. 41 кв.1. Листи від ПАТ КБ «Приватбанк» він не отримував. Ленінським ВДВС ХМУЮ 20.05.2014 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у відношенні [PERSON] у звязку з погашенням боржником суми боргу відповідно до квитанції ПАТ «ВіЕйБІ Банк» №ПН513 від 20.05.2014 року. Після цього, відповідач зрозумів, що ніякого боргу перед позивачем він не має, арешт з квартири за адресою: м. Харків, вул. Губкомківська б. 41 кв.1 був знятий та квартира була продана. В серні 2015 року він влаштувався на роботу в м. Харкові в «Муніципальну охорону». Заробітна плата нараховувалась на карту ПАТ КБ «Приватбанк», яку він відкрив в ПАТ КБ «Приватбанк». 28.08.2015 року. При цьому співробітниками банку було повідомлено, що заборгованості перед банком відповідач не має, однак у видачі кредитної карти відповідачу було відмовлено у звязку з тим, що він нібито перебував у «чорному списку» банку. Зазначив, що реструктуризацію боргу йому не проводили. Крім цього, в матеріалах справи містяться пояснення відповідача, відповідно до яких зазначено, що в 2007 році він брав кредит (мобільний телефон) в сумі 800 грн. Кредитний договір №НАЕ5RX-12780097 від 18.01.2007 року в ПАТ КБ «Приватбанк». Зазначений кредит відповідач виплатив частково. ПАТ КБ «Приватбанк» листи надсилав за адресою реєстрації: м. Харків, вул. Губкомівська б. 41 кв.1. Однак з дня свого народження відповідач мешкає за адресою: м.Харків, пр-д Стадіонний б. 6/3 кв.41. Будинок за місцем його реєстрації знаходиться в аварійному стані, там відсутні умови для проживання. 14 травня 2018 року відповідач дізнався про існування цивільної справи за фактом стягнення з нього заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 34535,08 грн. відповідно до Генеральної угоди від 28.08.2015 року. Після цього він звернувся до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» для зясування обставин виникнення заборгованості. 26.05.2018 року він приїхав у відділення ПАТ КБ «Приватбанк» по вул. Маломясницькій 2 А в м. Харкові, у відділ реструктуризації, де співробітники банку почали залякувати відповідача заборгованістю. 29.05.2018 року йому зателефонували представники ПАТ КБ «Приватбанк» та попрохали надіслати їм на надану електронну адресу всі наявні у відповідача документи з погашення ним заборгованості, що він і зробив у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» по просп. П.Григоренка 3 А в м. Харкові. Також відповідач просив закрити цивільну справу за вказаним позовом, оскільки боргу не має з 20.05.2014 року. Просив вважати позовну заяву з приводу заборгованості по реструктуризації від 28.08.2015 року незаконною. Пояснив, що 28.08.2015 року він зі своєю дружиною [PERSON] знаходився у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» по просп. П.Григоренко 3 А, де відкривав заробітку картку ПАТ КБ «Приватбанк» для охоронної фірми «Муніципальна охорона», де він працював охоронником. В серпні 2015 року його дружина [PERSON]Є,, 28.08.2015 року у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» проводили реструктуризацію боргу, сплачували 800,900 грн. через касу. Його дружині в реструктуризації було відмовлено. 15.12.2015 року при повторному зверненні в ПАТ КБ «Приватбанк» їй дали дозвіл на реструктуризацію, яку його дружина виплачувала з 2015-2018 р.р. Починаючи з 22. 06.2018 року його дружина виплатила в повному обсязі увесь борг перед ПАТ КБ «Приватбанк», про що є квитанція про сплату заборгованості. Зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» усіляко ігнорує рішення судів та державних виконавчих служб, адже за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.07.2008 року сума його заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 3688,44 грн. Він сплатив в рахунок погашення заборгованості суму 4246,38 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ «ВіЕйБІ Банк» №ПН513 від 20.05.2014 року. Тому зазначив, що реструктуризації не має, тому що боргу перед ПАТ КБ «Приватбанк» також не має. Також вказав, що якщо підпис у договорі і його, то це було внаслідок його неуважності. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України). Враховуючи положення ст.ст.19, 274 ЦПК України, справа розглядається за правилами спрощеного провадження. \~ \~28 серпня 2015 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованість та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт. Суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо не укладання зазначеної угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень. Факт його неуважності при підписанні договору не може слугувати правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, тим паче відповідач не скористався своїм правом на подачу зустрічного позову. Також, посилання відповідача на укладання інших договорів з ПАТ КБ «Приватбанк» не знайшло свого підтвердження під час слухання справи. Факт погашення заборгованості станом на 20.05.2014 рік (квитанцією ПАТ «ВіЕйБІ Банк» №ПН513 від 20.05.2014 року) за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13.10.2008 року, в межах стягнення на 2008 рік, не свідчить про припинення боргових правовідносин між сторонами по справі. Відповідно до п.п. 1.1.2, 1.1.3 заборгованість по кредитному договору №1 з дати підписання додаткової угоди становить 11870,08 грн. Датою кінцевого погашення заборгованості є 31.08.2018 року. Відповідно до п.п. 1.1.1 Генеральної угоди сторони узгодили зменшення розміру заборгованості, що виникла з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди, а саме відсотки на 0,0 комісію на 0,0 грн., пеню на 5743,8 грн., штраф на 0,0 грн. Відповідно до п.1.3.1 Додаткової угоди сторони погодили, що строк повернення кредиту є 2-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з дня наступного за днем повернення кредиту (2-й день), вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 5743,80 грн. Статтею 634 ЦК України встановлено що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. \~ \~ \~ \~У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за генеральною угодою не виконав. \~ \~ \~ \~У звязку із зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 04.03.2018 року має заборгованість в розмірі 34535,08 грн., яка складається з наступного: 10989,08 грн. - заборгованість за кредитом; 5054,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12747,24 грн. заборгованість за пенею та комісією; 5743,80 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 ЦК України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до положень ст. 617 ЦК України, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом у розмірі 5054,96 грн. та суми заборгованості за пенею та комісією у розмірі 12747,24 грн. законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів у розмірі 5743,80 грн. (фіксована частина), нарахованої позивачем на підставі несвоєчасного повернення відповідачем заборгованості, суд вважає необхідним зазначити наступне. Позивач просить стягнути на користь Банку 5743,80 грн.. штрафу, нарахованого відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, який передбачає відповідальність за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з передбачених кредитним договором зобов'язань на строк більше 31 день. Проте, судом встановлено, що нарахована сума до стягнення в якості пені, відповідно до п. 2.2, також передбачена у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за цим кредитним договором, внаслідок чого має місце подвійне стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди. В п.п. 2.2, 2.8 Генеральної угоди передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені, так і штрафу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від якої не відступає Верховний Суд. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у\~ст.549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони\~Основним Законом України\~є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом. Таким чином, суд відмовляє у стягненні суми штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди у сумі 5743,80 грн. \~ Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial