Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь вклад в розмірі 2092,42 євро. В обґрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що 25.12.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір-заяву №325923/14611/370-13 про строковий банківський вклад (депозит) «Класік», строком на 370 днів, на суму вкладу 2000,00 євро під 10,0% річних на строк 25.12.2013р. по 31.12.2014р. Відповідач зобовязався нарахувати впродовж дії договору відсотки та повернути суму вкладу. По закінченню строку дії договору, позивач звернувся в Банк з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів, однак відповідач грошові кошти не повернув, чим допустив істотне порушення умов договору та норм чинного законодавства. В судове засідання позивачка не зявилась, від її представника [PERSON], надійшла письмова заява, в якій останній просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.12.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №325923/14611/370-13 про строковий банківський вклад (депозит) «Класік» на суму вкладу 2000,00 євро під 10,0% річних на строк 25.12.2013р. по 31.12.2014р. (370 днів). Відповідач зобовязався нарахувати впродовж дії договору відсотки та повернути суму вкладу. 25.12.2013 р. на виконання умов договору-заяви №325923/14611/370-13 [PERSON] внесла на депозитний рахунок у відділенні №6 м. Стрий ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» філії «Західне РУ» грошові кошти в сумі 2000,00 євро, що підтверджується квитанцією №6 від 25.12.2013 р. Згідно виписки по особовому рахунку 08.07.2015р. виданої позивачці залишок коштів на її рахунку становить 2092,42 євро. Згідно з п.6 даного Договору, після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Як вбачається із матеріалів справи, 30.12.2014 року [PERSON]М звернулась в Банк із заявою про повернення вкладу, однак грошові кошти позивачці не повернуто. Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України передбачено наступне: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч.2 ст.1060 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Верховний суд України у постанові від 25.12.2013 р. виклав правову позицію, згідно з якою відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України, зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року, вклад (депозит) - це кошти у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору банківського вкладу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині повернення суми вкладу та нарахованих відсотків за договором слід задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрати, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка звільнена від сплати судових витрат на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на день звернення до суду із даним позовом). Відповідно до постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. (ч.2 п. 11) порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК) передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Враховуючи, що офіційний курс НБУ на день подання позову - 23.07.2015р. - становив 2399.7585 грн. за 100 євро - сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави становить 502,13 грн.

Outcome: approved