Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -відповідач [PERSON] - є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; -за заявою матері дитини [PERSON] від 4 лютого 2010 року дитина була влаштована на постійне державне утримання у Вільшанський дитбудинок-інтернат, де і знаходиться по теперішній час; -мати дитини [PERSON] померла 11 вересня 2013 року; -за період перебування дитини в дитбудинку-інтернаті батько відвідував її дуже рідко і завжди зявлявся в нетверезому стані, а останнім часом більше півроку взагалі не провідував її і не цікавився нею, -відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання та утримання своєї неповнолітньої доньки, звернувся до суду з позовом та просить: прийняти рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], що проживає у Вільшанському дитбудинку-інтернаті на повному державному утриманні; стягнути на користь Вільшанського дитбудинку-інтернату з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 всіх видів доходів на утримання дочки - [PERSON], [INFO], щомісячно до повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала. В судове засідання 20 лютого 2017 року представник позивача не зявилася, надавши до суду заяву /а.с.38/, згідно якої просила закінчити розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, але обґрунтувати причини свого невизнання позову не зміг. При цьому відповідач пояснив, що: -він не має можливості забрати дитину з Вільшанського дитбудинку-інтернату, оскільки його будинок потребує ремонту, і дитина проживати там зараз не може; -в 2016 році він відвідував дитину в інтернаті двічі: один раз приблизно в лютому 2016 року, а другий раз восени 2016 року, коли вже розглядався в суді позов про позбавлення його батьківських прав; при відвідуванні дитини він був тверезий; -він ніде не працює, живе за рахунок тимчасових заробітків по найму у людей; -він дійсно отримує кошти 50% державної соціальної допомоги на дитину інваліда у розмірі 565грн. щомісячно, які витрачає на власні потреби, дитині нічого не купує, оскільки вона знаходиться на повному державному утриманні; -його дитина має діагноз: «ДЦП»; -у 2015 році він дійсно не дав своєї згоди на лікування та реабілітацію дитини в США, оскільки боявся, що її там «розберуть на органи». В судове засідання 20 лютого 2017 року відповідача [PERSON] не зявився, надавши до суду заяву /а.с.39/, згідно якої просив закінчити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав та просив суд не позбавляти його батьківських прав. Представник 3-ої особи - Служби у справах дітей, як Органу опіки та піклування, Хустської РДА, надавши до суду Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], в судовому засіданні заявлений позов підтримала. В судове засідання 20 лютого 2017 року представник 3-ої особи не зявилася, надавши до суду заяву /а.с.37/, згідно якої просила закінчити розгляд справи у її відсутність та просила взяти до уваги Висновок органу опіки та піклування Хустської РДА та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставини суд проводить судове засідання 20 лютого 2017 року у відсутності представника позивача, відповідача та представника 3-ої особи, без фіксування судового процесу. Суд, вислухавши думки представника позивача, відповідача та представника 3-ої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.150 СК України: батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], а її матірю є [PERSON] /а.с.6/. 4 лютого 2010 року мати дитини [PERSON] написала заяву та влаштувала свою малолітню дитину до Вільшанського дитячого будинку-інтернату, де дитина знаходиться до теперішнього часу весь цей період /а.с.9,11/. Мати дитини - [PERSON] померла 11 вересня 2013 року /а.с.8/. Службою у справах дітей Хустської РДА було проведено обстеження умов проживання відповідача [PERSON] та встановлено, що він проживає в будинку, де умови проживання незадовільні, в будинку безлад, антисанітарія, для виховання та розвитку дитини не створено ніяких умов /а.с.10/. Вишківська селищна рада за місцем проживання характеризує [PERSON] з позитивної сторони /а.с.33/. Як вбачається з акту від 5 серпня 2016 року: за час перебування неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в будинку-інтернаті батько дитини [PERSON] відвідував її дуже рідко і завжди зявлявся в нетверезому стані, а з лютого 2016 року по серпень 2016 року взагалі не відвідував дитину та не цікавився нею /а.с.11/. Суд не вважає представлені відповідачем документи: -характеристику з Вишківської селищної ради, в якій вказано: «[PERSON] не був замічений за вживанням спиртних напоів»; -лист Священика Свято-Успенського храму, отця [PERSON], в якому вказано: «Я [PERSON] декілька раз бачив коли він ішов відвідувати дитину, то все був чисто-акуратно одягнений і тверезий», належними доказами, які б спростовували акт від 5 серпня 2016 року, в якому зазначено: за час перебування неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в будинку-інтернаті батько дитини [PERSON] відвідував її дуже рідко і завжди зявлявся в нетверезому стані. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], хворіє на ДЦП, у звязку з чим в 2015 році дирекцією Вільшанського дитячого будинку-інтернату було домовлено про проходження її лікування та реабілітації в США виключно за рахунок благодійних коштів, від батька дитини відповідача [PERSON] було необхідно лише його згоду для виїзду дитини за кордон. Однак [PERSON] в останній момент відмовився надавати таку згоду. Замість [PERSON] було відправлено з таким же діагнозом іншого вихованця інтернату, який після проходження тримісячного лікування в США вже самостійно ходить. Ці факти були визнані сторонами в судовому засіданні, а тому, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Орган опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації в своєму висновку від 23 листопада 2016 року №01-9/2520 /а.с.31-32/ вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO], є можливим та таким, що не суперечить інтересам дитини. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню і утриманню своєї неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], байдуже ставиться до її здоровя та можливості її вилікування, а тому, для захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини його слід позбавити батьківських прав. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.166 СК України: особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України: частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для її нормального утримання і виховання, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь Вільшанського дитячого будинку-інтернату на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Також суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], слід задовольнити повністю у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку /доходу/ відповідача, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Згідно квитанції №18 від 5 вересня 2016 року /а.с.17/ - позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 551грн.20коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати в цій частині підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved