Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

позивач ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № ML-600/371/2006 від 08.12.2006р. в сумі 37\~064,85 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на момент розрахунку складає 994\~005,15 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно кредитного договору № ML-600/371/2006 від 08.12.2006р. відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 46 500 дол. США з терміном повернення кредиту до 08.12.2026р. зі сплатою процентів за користування кредитом з використанням плаваючої процентної ставки (фіксований відсоток 6,22% + FIDR). Одночасно, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 08.12.2006р. між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № SR-600/536/2006, відповідно до якого остання взяла на себе зобовязання відповідати перед банком, як кредитором, за виконання позичальником [PERSON] зобовязань в повному обсязі (повернення кредиту, сплата відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків та витрат, повязаних з предявленням вимог за основним зобовязанням). Однак, відповідачі взяті на себе зобовязання за кредитним договором та договором поруки не виконали, кредитні кошти не повернули, нараховані відсотки не сплатили, на попередження не реагують. В звязку із зазначеним просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши до суду клопотання за змістом якого позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити, а розгляд справи здійснювати у відсутності представника банківської установи. Відповідачі в судове засідання не зявились (повторно), хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін та з врахуванням поданої представником позивача заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого являється ПАТ «ОТП Банк» та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-600/371/2006, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 46 500 доларів США строком до 08.12.2026р. зі сплатою процентів за користування кредитом з використанням плаваючої процентної ставки (фіксований відсоток 6,22% + FIDR). Позивач прийнятті на себе зобовязання по кредитному договорі виконав у повному обсязі, надавши визначені кредитним договором кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника та валютним меморіальним ордером № 6 від 08.12.2006р. Також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, ПАТ «ОТП Банк» уклав договір поруки № SR-600/536/2006 від 08.12.2006р. з відповідачем [PERSON], яка в свою чергу взяла на себе зобовязання відповідати за виконання боржником - відповідачем [PERSON] умов кредитного договору та нести солідарну відповідальність у випадку його невиконання чи неналежного виконання відповідачем. В подальшому, між сторонами були укладені Додатковий договір № 1 від 27.04.2009р. та Додатковий договір № 2 від 23.07.2013р. до кредитного договору № ML-600/3712006 від 08.12.2006р., а також Додатковий договір № 1 від 27.04.2009р. та Додатковий договір № 2 від 23.07.2013р. до Договору Поруки № SR-600/536/2006 від 08.12.2006р., якими по суті були внесені зміни щодо процентної складової кредиту та викладено графік платежів в новій редакції. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п.1.9 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та/чи інших зобовязань за цим договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. Водночас, п.2.1.3.1. додаткового договору № 2 від 23.07.2013р., внесення наступні уточнення, у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань понад 92 календарних дні чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів) укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, та/або у випадку предявлення будь-яких позовів відносно предмету іпотеки на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від ринкової вартості предмету іпотеки, та/або у випадку предявлення будь-яких позовів відносно позичальника на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру кредиту, та/або у випадку предявлення позичальником та/або третіми особами, будь-яких позовів до банку, сторони домовились, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору в звязку з чим позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі та в строки відповідно до п.п.2.1.3.2 цього додаткового договору. Вказані положення кредитного та додаткового договорів відповідають також вимогам ч.2 ст.1050 ЦК України, згідно якої, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] умов кредитного договору належним чином не виконував, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених графіками повернення кредиту, на вимогу банку порушень не усунув. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 16.02.2016р. загальна сума боргу за кредитним договором становить 47\~796,21 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день проведення розрахунку еквівалентно 1\~281\~798,77 грн., з яких: 37\~064,85 дол. США залишок заборгованості за кредитом; 10\~731,36 дол. США сума відсотків (несплачені відсотки за користування кредитом за період з 11.03.2014р. по 15.02.2016р.). Позивачем ПАТ «ОТП Банк» заявлено вимогу про стягнення вищезазначеної заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті - доларах США з вказанням гривневого еквіваленту розрахованого на день проведення розрахунку такої заборгованості. У звязку з невиконанням позичальником [PERSON] зобовязань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом позивач направив як позичальнику відповідачу [PERSON], так і відповідачу [PERSON], як поручителю, листи-вимоги вих. № 1023 від 26.10.2015р. та № 2019 від 26.10.2015р. про виконання зобовязання по кредитному договорі у повному обсязі, проте зазначена вимога останніми реалізована не була, жодних дій по сплаті заборгованості за кредитним договором не здійснено. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно офіційного інтернет-ресурсу Національного банку України, станом на 23.11.2016р. (день ухвалення рішення суду) офіційний курс долара США щодо гривні становив 100 дол.США за 2565.8938 гривень. Таким чином, заборгованість за кредитним договором в розмірі 47\~796,21 дол. США, згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.11.2016р., еквівалентно 1\~226\~399,90 гривень. Таким чином, з огляду на те, що відповідач [PERSON] прострочив сплату поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків по кредитному договору, не виконавши взятих за договором зобовязань, а також за відсутності зі сторони відповідача фактичних доказів в підтвердження виконання таких боргових зобовязань та/або наявності іншого боргового розрахунку, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON], як позичальника, в користь позивача ПАТ «ОТП Банк», як кредитора, підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором № ML-600/371/2006 від 08.12.2006р. в розмірі 47\~796,21 дол. США, згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.11.2016р., еквівалентно 1\~226\~399,90 гривень. Крім того, в силу положень ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] в користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 19\~226,98 грн. Водночас, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за згаданим кредитним договором з відповідача [PERSON], як поручителя, на підставі наступного. Відповідно до ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За умовами договору поруки № SR-600/536/2006 від 08.12.2006р., а саме у п.4.1 визначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі (п.4.2 договору поруки). Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та мови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Відповідно до п.24 абз.4 Постанови № 5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» випливає, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України. За змістом положень ст.ст.251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення і строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Аналогічна правова позиція викладена зокрема у Постановах ВСУ від 21.05.2012р. у справі № 6-48цс11, від 23.05.2012р. у справі № 6-33цс12, від 17.09.2014р. в справі № 6-6цс14, від 17.09.2014р. у справі №6-53цс14. Таким чином, умови договору поруки № SR-600/536/2006 від 08.12.2006р. про дію поруки до повного виконання позичальником або поручителем своїх боргових зобовязань, передбачених основним зобовязанням не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України. Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Як випливає із умов кредитного договору № ML-600/371/2006 від 08.12.2006р., додаткового договору № 1 від 27.04.2009р., додаткового договору № 2 від 23.07.2013р. до кредитного договору та додатку до них у виді Графіку погашення кредиту та сплати відсотків, позичальник та банк погодили строк погашення кредиту та визначили, що погашення повинно відбутись до 25 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. Тобто, оскільки у позичальника починаючи із 18.06.2013р. (день останньої проплати по кредиту) виникли зобовязання перед кредитором то і у поручителя виникли такі зобовязання, адже відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин останнім строком до якого слід було виконати зобовязання по погашенню поручителем виниклого боргу є саме 18.12.2013р. Натомість позивач ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Сихівського районного суду м.Львова з відповідним позовом лише 08.04.2016 року. Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що позивач ПАТ «ОТП Банк» втратило своє право на звернення до суду з вимогами до поручителя [PERSON] оскільки пропустив шестимісячний строк визначений ч.4 ст.559 ЦК України, який поновлений та/або зупинений бути не може, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON], як поручителя, заборгованості за кредитним договором слід відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності. На підставі ст.ст.251, 526-530, 533, 543, 546, 553, 554, 559, 610, 611, 625, 631, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: dismissed