Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить : стягнути з [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11310056000 від 05 березня 2008 року в розмірі 29740,24 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 14\~497 грн. 70 грн. В обґрунтування позову навів наступне. 05 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі - позивач) та [PERSON] (надалі - відповідач-1), укладено договір про надання споживчого кредиту №11310056000 ( надалі - кредитний договір). Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-УІ від 17.09.2008 р. були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу-1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 34 500 доларів США, а відповідач-1 зобов'язався повернути наданий кредиту повному обсязі не пізніше 05 березня 2018 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,9% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених договором. За користування кредитним коштами понад встановлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі від ставки встановленої умовами договору. Відповідно Додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця. 20 лютого 2009 року між банком та відповідачем-1 укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено строки сплати процентів з 01 по 20 число кожного місяця. 11 листопада 2010 року між тими ж сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж у період з 13.12.2010 року по 11.05. 2011 року в розмірі 360,21 доларів США, у період з 13.06.2011 року по 13.02.2023 року у розмірі - 447,39 доларів США, 02.03.2023 року у розмірі 447,36, зі строком сплати 11-го числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 02 березня 2023 року. Сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні №11310056000, так і реєстраційний номер в системі обліку банку №11310056001. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] (надалі - відповідач-2) було укладено договір поруки №11310056000-11 від 05 березня 2008 року. 11 листопада 2010 року між банком та відповідачем-2 укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до умов якої поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання. Відповідно до умов договору поруки, відповідач-2 зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем-1 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідача-1 та відповідача-2 є солідарною. Згідно зі ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 26200172502600. Відповідно до п.5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року 254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій. Всупереч умов кредитного договору відповідач-1 не здійснює платежів для погашення процентів по кредиту з липня 2014 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника вернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 03 березня 2015 року відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 27.05.2015 року, вимоги банку залишені без задоволення. Згідно з п. 4.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/ або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Розміри облікової ставки НБУ в період нарахування заборгованості по кредитному договору по пені встановлені: з 13.08.2013р. - 6.5000% (Постанова НБУ № 315 від 09.08.2013р.), з 15.04.2014р. - 9.5000% (Постанова НБУ № 212 від 14.04.2014р.); з 17.07.2014р. - 12.5000% (Постанова НБУ № 417 від 15.07.2014р.), з 13.11.2014р. - 14,000% (Постанова НБУ №719 від 12.11.2014р.); з 04.03.2015 р. - 30% ( Постанова НБУ №154 від 02.03.2015 року). Таким чином, станом на 27.05.2015 року, заборгованість відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 29 740,24 доларів США, з яких: 27 202,19 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з липня 2014 року - 1 692,75 доларів ; 2 538,05 доларів США- заборгованість по процентам. Заборгованість відповідача-1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 27.05.2015 року складає 14 497,70 грн., з яких: 6 432,84 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 8 064,86 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 «У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК». У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю. Крім того, підтримав свої письмові пояснення, надані відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, у звязку з наданими представником відповідачів письмових заперечень на позов. Зміст письмових пояснень представника позивача відповідає змісту позовної заяви. Крім того, у письмових поясненнях зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 251, ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно п. 3.1. договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. П. 1.2. договору поруки визначено, що поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема: сума основного договору - 34 500 доларів США; термін виконання основного зобов'язання 02 березня 2018 року, після укладання додаткової угоди - 02 березня 2023 року. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно положення ч.2 ст. 543 ЦК України, відповідно до якої солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Несплата чергового платежу, на умовах договору про надання споживчого кредиту, положень ст. 1050 ЦК України надає кредитору право на пред'явлення вимог щодо повного погашення заборгованості. Крім цього, прострочення виконання зобов'язань за умовами ст.ст. 533, 534 ЦК України, положень п.2.2. договору поруки, кредитор має право пред'явити свої вимоги до поручителя. Відповідно до положень ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч.2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Тобто, поручитель відповідає за всю суму кредиту, а не його частину чи виконання частинами. За кредитним договором позичальнику надано кредит, встановлено зобов'язання по поверненню кредитних коштів, відсотків та інших платежів, визначених умовами кредитного договору та встановлено порядок виконання зобов'язання частинами (щомісячно). Відповідно до положень ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, з огляду на це, спірні відносини передбачають солідарний обов'язок позивача за виконання зобов'язань позичальника в повному обсязі, враховуючи строк зобов'язання, та передбачають можливість виконання цього зобов'язання частинами. Відповідно до положень ст. 529 ЦК України кредитор має право на приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.Часткове погашення зобов'язання, визначене умовами кредитного договору шляхом щомісячного погашення не є встановленням окремих зобов'язань, а є визначенням порядку виконання зобов'язання частинами, що повністю відповідає вимогам ст. ст. 529,1050 ЦК України. Невиконання свого обов'язку щодо виконання зобов'язання частинами не змінює строк основного зобов'язання, а свідчить про порушення порядку часткового виконання зобов'язань, визначеного умовами кредитного договору, враховуючи приписи ст. 529 ЦК України, та тягне за собою наслідки, визначені ч.2 ст. 1050 ЦК України. Строк виконання основного зобов'язання визначений умовами кредитного договору - не пізніше 2 березня 2023 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору, що підтверджується положеннями п. 1.2.2 кредитного договору. Таким чином, перебіг шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, розпочинається з настанням строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі - 02.03.2023 р. або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів згідно розділу 6 кредитного договору. Зокрема, на виконання умов, закріплених сторонами у розділі 6 кредитного договору, банк направив вимогу як боржнику за №30-11/22896 від 03.03.2015р. так і поручителю №30-11/22897 від 03.03.2015 р., в яких зокрема було зазначено, що при невиконані цих вимог, а саме погашення простроченого зобов'язання, на протязі 32-го календарного дня з моменту їх отримання. Банк вимагатиме дострокове виконання зобов'язання щодо повернення всієї заборгованості, при цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог, право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення даної вимоги. Оскільки дані вимоги отримано [PERSON] 11.03.2015 року, а лист що направлявся [PERSON] повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», то згідно умов договору кредитного, а саме розділу 6, право на звернення з позовною заявою до суду в банку виникло з 11.04.2015 року. Вимоги про дострокове погашення залишились без відповідного реагування боржником та поручителем, тому банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за невиконання умов договору, тому 29.05.2015р. пред'явив позов до відповідачів до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, без пропуску процесуального строку на звернення до поручителя. Враховуючи той факт, що позивач ПАТ «УкрСиббанк» предявив позов щодо солідарного стягнення до відповідачів 29.05.2015р., тобто строк позовної давності щодо поручителя не є пропущеним. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлений до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя, кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України визначено: позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, при цьому пояснень не давав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, при цьому пояснень не давала. Представник відповідачів у судовому засіданні позов визнала частково, надала суду письмові заперечення, відповідно до яких відповідачі вимоги банку не отримували. Враховуючи, що банк про порушення зобовязання дізнався в липні 2014 року, з цього періоду почався строк позовної давності для предявлення вимог виконання зобовязання за договором поруки. Так як [PERSON] вимогу банку не отримувала, а позовна заява була подана лише 29.05.2015 року, строк 6 місяців для предявлення позову, то банк втратив можливість звернутися до [PERSON] Тобто, вважає, що банк повинен був подати позов не пізніше січня 2015 року. Таким чином, позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості є безпідставними. Просить застосувати позовну давність до вимог позивача до [PERSON], як поручителя. Відповідачем [PERSON] за кредитним договором №11310056000 всього сплачено: за 2008 рік 6085,10 доларів США; за 2009 рік 5206,08 доларів США; за 2010 рік 5275,91 доларів США; за 2011 рік 4938,44 доларів США; за 2012 рік 5376,00 доларів США; за 2013 рік 5376,00 доларів США; за 2014 рік 2876,47 доларів США; за 2015 рік 446,05 доларів США. Отже, [PERSON] за кредитним договором сплачено борг загальною сумою 35 576, 58 доларів США. Вважає, що суму боргу сплачено в повному обсязі. Проти відсотків зазначених в позовній заяві, а саме 2 538, 05 доларів США (53\~425 грн. 95 коп.) та пені за прострочення сплати кредиту 6 432, 84 грн. [PERSON] не заперечує. [PERSON] сумлінно сплачував борг за кредитним договором, поки не змінилася ситуація щодо коливання і нестабільності курсу долара. Якби [PERSON] міг припустити зміну вартості долара з 5,00 грн. до 25,00 грн., то ні в якому разі не брав би кредит, тим паче в доларовому еквіваленті, тому що сплативши суму кредитного боргу протягом 7-ми років, він згідно позовної заяви повинен сплатити ще 29 740, 24 доларів США - заборгованість за кредитом і процентам та 14\~497 грн. 70 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. Згідно п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. [PERSON] сумлінно сплачуючи кошти за кредитним договором протягом майже 3-х років, до реструктуризації виплатив 16 208, 13 долари США. Після реструктуризації сума боргу на яку була підписана Додаткова угода №1 склала 31 099,11 долари США. Хоча, на якій підставі було підписано Додаткову угоду №1 невідомо, тому як [PERSON], сумлінно сплачував борг. В такий спосіб банк мав за мету отримати ще більшу неправомірну вигоду, так як нарахував нові відсотки, чим порушив права [PERSON], як споживача. Так, як згідно п. 4 ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», реструктуризація здійснюється шляхом поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на: зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту. Тому, банк повинен був реорганізувати договір про надання споживчого кредиту, перерахувати борг який залишився, в гривнях. Якби позивач пішов назустріч [PERSON], останній в свою чергу вже виплатив би борг, що згідно дій банку, останньому не вигідно. Після реструктуризації, [PERSON] сумлінно сплачував кредитні кошти згідно ануїтетних платежів згідно Додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №11310056000, а саме 2011 році, 2012 та 2013 роках. Згідно п. 12 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» банк має право за реструктуризованими договорами звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації. У разі якщо позичальник у повному обсязі та своєчасно виконає реструктуризовані зобов'язання за кредитним договором протягом трьох років з дня реструктуризації боргу, комерційний банк має право на щорічне зменшення на 0,5 відсотка суми основного непогашеного боргу протягом наступних п'яти років з віднесенням зазначеної суми до складу витрат банку. Проте банк, замість того щоб допомогти та піти на зустріч позичальнику, навпаки намагається приписати йому неіснуючі борги, діє всупереч його інтересам, порушуючи при цьому права [PERSON], як споживача. При тому, що [PERSON] сумлінно сплачував кредитний борг протягом 7-ми років. На даний час [PERSON] офіційно не працює. Його дружина [PERSON] працює та отримує мінімальну заробітну плату. Також з ними проживає неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Вважає, що позивач скористався коливанням долара, фінансовою нестабільністю в країні, та намагається стягнути з [PERSON] суму, яка перевищує 50% від початкової суми основного боргу, що прямо суперечить інтересам [PERSON] Тому просить задовольнити частково, відмовити у задоволенні позовної заяви в частині стягнення 27 202, 19 доларів США - кредитної заборгованості та 8\~064 грн. 86 коп. - пені за прострочення сплати процентів. Стягнути з [PERSON] прострочену заборгованість по відсоткам у розмірі 53425 грн. 95 коп. та пеню за прострочення сплати кредиту 6\~432 грн. 84 коп. Договір про надання споживчого кредиту № 11310056000 від 05.03.2008 року укладений між позивачем та [PERSON] визнати виконаним. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір про надання споживчого кредиту (а.с.6-12), графік погашення кредиту (а.с.13-15), додаткова угода № 2 (а.с.16), додаткова угода № 1 (а.с.17-18), договір поруки (а.с.19-20), додаткова угода № 1 (а.с.21), вимога (а.с.22-23, 24-25), поштове повідомлення (а.с.26), список рекомендованих відправлень (а.с.27,28-29,30-31), дозвіл (а.с.32), додаток до дозволу (а.с.3334), банківська ліцензія (а.с.35), довідка розрахунок (а.с.36-47), рух по рахунку (а.с.48), витяг (а.с.57-68), свідоцтво про народження (а.с.205), довідка про доходи (а.с.206). Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. 05 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], укладено договір про надання споживчого кредиту №11310056000. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-УІ від 17.09.2008 р. були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 34 500 доларів США, а останній зобов'язався повернути наданий кредиту повному обсязі не пізніше 05 березня 2018 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,9% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених договором. За користування кредитним коштами понад встановлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі від ставки встановленої умовами договору. Відповідно Додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця. 20 лютого 2009 року між банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено строки сплати процентів з 01 по 20 число кожного місяця. 11 листопада 2010 року між тими ж сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж у період з 13.12.2010 року по 11.05. 2011 року в розмірі 360,21 доларів США, у період з 13.06.2011 року по 13.02.2023 року у розмірі - 447,39 доларів США, 02.03.2023 року у розмірі 447,36, зі строком сплати 11-го числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 02 березня 2023 року. Сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні №11310056000, так і реєстраційний номер в системі обліку банку №11310056001. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №11310056000-11 від 05 березня 2008 року. 11 листопада 2010 року між банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до умов якої поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання. Відповідно до умов договору поруки, [PERSON] зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність [PERSON] та [PERSON] є солідарною. На виконання умов, закріплених сторонами у розділі 6 кредитного договору, банк 05 березня 2016 року направив відповідачам вимоги, в яких зокрема було зазначено, що при невиконані цих вимог, а саме погашення простроченого зобов'язання, на протязі 32-го календарного дня з моменту їх отримання, банк вимагатиме дострокове виконання зобов'язання щодо повернення всієї заборгованості, при цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог, право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення даної вимоги. Дані вимоги отримано [PERSON] 11.03.2015 року, а лист що направлявся [PERSON] повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тому згідно розділу 6 кредитного договору, право на звернення з позовною заявою до суду в банку виникло з 11.04.2015 року. Вимоги про дострокове погашення залишились без задоволення, тому 29.05.2015р. позивач звернувся з позовом до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу. Згідно з п. 4.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/ або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Розміри облікової ставки НБУ в період нарахування заборгованості по кредитному договору по пені встановлені: з 13.08.2013р. - 6.5000% (Постанова НБУ № 315 від 09.08.2013р.), з 15.04.2014р. - 9.5000% (Постанова НБУ № 212 від 14.04.2014р.); з 17.07.2014р. - 12.5000% (Постанова НБУ № 417 від 15.07.2014р.), з 13.11.2014р. - 14,000% (Постанова НБУ №719 від 12.11.2014р.); з 04.03.2015 р. - 30% ( Постанова НБУ №154 від 02.03.2015 року). Таким чином, станом на 27.05.2015 року, заборгованість [PERSON] по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 29 740,24 доларів США, з яких: 27 202,19 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з липня 2014 року - 1 692,75 доларів ; 2 538,05 доларів США- заборгованість по процентам. Заборгованість [PERSON] по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 27.05.2015 року складає 14 497,70 грн., з яких: 6 432,84 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 8 064,86 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі письмових доказів: договір про надання споживчого кредиту (а.с.6-12), графік погашення кредиту (а.с.13-15), додаткова угода № 2 (а.с.16), додаткова угода № 1 (а.с.17-18), договір поруки (а.с.19-20), додаткова угода № 1 (а.с.21), вимога (а.с.22-23, 24-25), поштове повідомлення (а.с.26), список рекомендованих відправлень (а.с.27,28-29,30-31), довідка розрахунок (а.с.36-47), рух по рахунку (а.с.48). Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем укладений, передбачений ст. 1054 ЦК України, кредитний договір. У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст. 529 ЦК України кредитор має право на приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Суд вважає, що часткове погашення зобов'язання, визначене умовами кредитного договору шляхом щомісячного погашення, не є встановленням окремих зобов'язань, а є визначенням порядку виконання зобов'язання частинами, що повністю відповідає вимогам ст. ст. 529, 1050 ЦК України. Невиконання [PERSON] свого обов'язку щодо виконання зобов'язання частинами не змінює строк основного зобов'язання, а свідчить про порушення порядку часткового виконання зобов'язань, визначеного умовами кредитного договору, враховуючи приписи ст. 529 ЦК України, та тягне за собою наслідки, визначені ч.2 ст. 1050 ЦК України. Строк виконання [PERSON] основного зобов'язання, визначений умовами кредитного договору - не пізніше 02 березня 2023 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору, що підтверджується положеннями п. 1.2.2 кредитного договору. Таким чином, перебіг шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, розпочинається з настанням строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі - 02.03.2023 р. або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів згідно розділу 6 кредитного договору. На виконання умов, закріплених сторонами у розділі 6 кредитного договору, банк 05.03.2015 року направив вимогу як боржнику, так і поручителю, в яких зокрема було зазначено, що при невиконані цих вимог, а саме погашення простроченого зобов'язання, на протязі 32-го календарного дня з моменту їх отримання, банк вимагатиме дострокове виконання зобов'язання щодо повернення всієї заборгованості. При цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог, право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення даної вимоги. Оскільки дані вимоги отримано [PERSON] 11.03.2015 року, а лист що направлявся [PERSON] повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», то згідно умов договору, а саме розділу 6, право на звернення з позовною заявою до суду в банку виникло з 11.04.2015 року. Вимоги про дострокове погашення залишились без відповідного реагування боржником та поручителем, тому банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за невиконання умов договору, тому 29.05.2015р. пред'явив позов до відповідачів до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, без пропуску процесуального строку на звернення до поручителя. Враховуючи той факт, що позивач ПАТ «УкрСиббанк» предявив позов щодо солідарного стягнення до відповідачів 29.05.2015р., тобто строк позовної давності щодо поручителя не є пропущеним. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя, кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Оскільки суд прийшов до висновку, що строк позовної давності позивачем щодо вимог до [PERSON], не пропущений, то заява представника [PERSON] про застосування позовної давності до вимог позивача до [PERSON], як поручителя, задоволенню не підлягає. Таким чином, позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню, а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved