Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь борг за кредитним договором № 500348617 від 01.03.2013 року в розмірі 33 587,20 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що 01.03.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500348617, у відповідності до якого відповідач отримав кредит в сумі 14 404,00 грн. Пізніше, 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, за яким право вимоги по вищезазначеному кредитному договору було відступлено на користь ТзОВ «Дата [PERSON]». 10.10.2016 між ТзОВ «Дата [PERSON]» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно з яким ТзОВ «Дата [PERSON]» відступило останньому належне йому право вимагати від [PERSON] повернення коштів за кредитним договором від 01.03.2013 року. Відповідно до Додатку № 1-1 до вказаного договору факторингу, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 33 587,20 грн., що становить його заборгованість за кредитним договором № 500348617 від 01.03.2013 року, з яких: 12200,05 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 10187,15 грн. - заборгованість по процентах та комісії, 11200,00 грн. пеня, штраф, неустойка. На виконання умов договору факторингу від 10.10.2016 року відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТзОВ «Дата [PERSON]» до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно з умовами кредитного договору від 01.03.2013 року позичальник зобов»язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов»язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак, відповідач свої зобов»язання за вказаним кредитним договором не виконав, після переходу права вимоги до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» жодного платежу для погашення кредитної заборгованості не здійснив. Таким чином станом на 10.10.2016 року заборгованість відповідача по кредитному договору № 500348617 від 01.03.2013 року становить 33 587,20 грн., з них: 12 200,05 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 10 187,15 грн. - заборгованість по процентах та комісії, 11 200,00 грн. пеня, штраф, неустойка. Відповідачу були надіслані повідомлення про відступлення прав грошової вимоги та зміни умов кредитного договору, в яких від нього вимагали сплатити заборгованість по вищевказаному кредитному договору, на що він не відреагував. Такі дії відповідача свідчать про відмову від добровільного повернення боргу, в звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача за довіреністю від 01.12.2016 року [PERSON] не зявилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила розглянути дану справу в її відсутності, позов задоволити повністю, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представники відповідача за довіреністю від 11.04.2017 року [PERSON] та за договором про надання правової допомоги від 24.10.2017 року адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що позивач не надав жодних доказів отримання відповідачем коштів за спірним кредитним договором. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки у відповідності до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України по багатьох справах, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів та процентів за користування ними, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В даній справі строк виконання позичальником зобов»язання настав 04.04.2013 року, а позивач звернувся з даним позовом до суду тільки 11.09.2017 року, тобто пропустив встановлений законом 3-річний строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові, про що вони подали письмову заяву. Крім того, штраф та пеня, у відповідності до вимог ст. 549 ЦПК України, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те ж порушення не допускається. Також стягнення пені обмежується 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, що порушено позивачем. Безпідставними є і вимоги про стягнення комісії, яка практично перевищує суму кредиту. З наведених підстав просили в позові відмовити. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор може бути замінений іншою особою внаслідок передавання своїх прав іншій особі за правочином. Згідно з ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Про те, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 14 404,00 грн. на строк до 04.03.2016 року з погашенням кредиту та процентів за користування ним згідно графіка платежів та фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 0,01 % річних, свідчить копія договору № 500348617 від 01.03.2013 року (а.с. 6). Згідно договору факторингу від 30.09.2014 року та додаткової угоди № 1 до даного договору від 08.12.2014 року, право вимоги до [PERSON] по кредитному договору № 500348617 від 01.03.2013 року відступлено ПАТ «Альфа-Банк» на користь ТзОВ «Дата [PERSON]» (а.с. 14-16). З договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, укладеного між ТзОВ «Дата [PERSON]» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», [PERSON] приймання-передачі реєстру боржників від 10.10.2016 року та [PERSON] з Додатку № 1-1 до вказаного договору факторингу (а.с. 17-21) вбачається, що останнє отримало право вимоги за кредитним договором № 500348617 від 01.03.2013 року. Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що відповідно до ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справах № 6-116цс13 від 06.11.2014 року, № 6-20цс 14 від 19.03.2014 року та № 6-61цс14 від 18.06.2014 року, які згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України\~мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як встановлено судом та підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом № 500348617 від 01.03.2013 року (а.с. 11), [PERSON] перестав виконувати свої щомісячні зобовязання з погашення кредиту та сплати процентів за користування ним з 08.01.2014 року, оскільки останній строковий платіж для погашення боргу за наданим кредитом і процентами вніс 05.11.2013 року, цей платіж зараховано на рахунок 04.12.2013 року. В той же час з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся 11.09.2017 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму. За таких обставин суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті щомісячних платежів за кредитним договором № 500348617 від 01.03.2013 року за період з 08.01.2014 року по 11.09.2014 року, а тому в задоволенні його позову в цій частині слід відмовити в зв»язку з пропуском строку позовної даності, про застосування якого відповідачем подано письмову заяву. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 11), загальний борг [PERSON] станом на 10.10.2016 року за кредитним договором № 500348617 від 01.03.2013 року становить 33 587,20 грн. з них: 12 200,05 грн. - заборгованість за кредитом, 3,13 грн.- заборгованість по відсотках, 10 184,02 грн. - заборгованість по комісії, 11 200,00 грн. штраф. Виходячи з даного розрахунку та Графіку платежів й розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з рахуванням всіх супутніх послуг, що є додатком до вказаного договору (а.с. 7), заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 500348617 від 01.03.2013 року в межах строку позовної давності, що обчислюється з моменту невиконання відповідачем кожного із зобовязань становить: 11 570,34 грн. - заборгованість за кредитом, 3,03 грн.- заборгованість по відсотках, та 3 150,00 грн. штраф. Щодо розрахунку штрафу за неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, то суд виходить з того, що відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 500348617 від 01.03.2013 року по сплаті штрафу в межах строку позовної давності (1 рік) становить 3 150,00 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача нарахованої комісії, то суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити, осільки під час розгляду справи не здобуто доказів того, що відповідач ознайомлювався з обов'язком сплачувати комісію, а також щодо підставності та розміру її нарахування, хоча згідно вимог ст. 60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Комісія за обслуговування кредиту, про стягнення якої заявлено позовну вимогу, не підлягає стягненню з позичальника, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, що супроводжує кредит, на чому наголосив Верховний Суд України у справах № 6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року, № 6-2071цс16 від 06 веренся 2017 року. При цьому суд не приймає до уваги посилання представників відповідача на недопустимість одночасного стягнення пені й штрафу та допущені порушення при нарахуванні пені, оскільки встановлено, що будь-яких вимог про стягнення пені з відповідача позивачем не заявлено. Також безпідставним є посилання представників відповідача на відсутність доказів перерахунку [PERSON] коштів за кредитним договором № 500348617 від 01.03.2013 року, оскільки воно спростовується наданою позивачем випискою по особовому рахунку [PERSON], виданою ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 63-71), яка підтверджує, що 04.03.2013 року банком перераховано 1 404,00 грн. на оплату за послуги страхування згідно кредитного договору № 500348617 та 13 000,00 грн. перераховано на рахунок відповідача. Цей факт також підтверджується діями відповідача, який в період з 03.04.12013 року по 05.11.2013 року сплачував платежі на погашення кредиту. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] істотно порушив умови укладеного кредитного договору, своєчасно кредит не погашав та не повернув позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по кредитному договору № 500348617 від 01.03.2013 року в сумі 14\~723,37 грн., з яких: 11 570,34 грн. - заборгованість за кредитом, 3,03 грн.- заборгованість по відсотках та 3 150,00 грн. штраф, відмовивши в решті позову. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 253,258,261,512-517,526,536,625,651,1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved