Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь борг за кредитним договором № IFD262 від 13.12.2007 року в сумі 24 316,32 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 13.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON], як фізичною особою-підприємцем, було укладено договір банківського рахунку № IFD262, згідно з яким банк зобов»язався надати відповідачці кредитний ліміт у розмірі 10 000,00 грн. на термін, встановлений п. 1.3. Додатку № 7, а остання зобовязалась повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в порядку та строки, встановлені кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідачка повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших витрат згідно кредитного договору. Банк свої зобов»язання за договором виконав надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, а остання свої зобов'язання за договором не виконала, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, в звязку з чим її борг за кредитним договором № IFD262 від 13.12.2007 року станом 03.02.2016 року складає 50 749,35 грн., з яких 10\~000,00 грн. заборгованість за кредитом, 15\~061,49 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом та 25\~687,86 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Від цієї суми потрібно відняти суму коштів, яка була стягнута з відповідачки за рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2013 року і різниця становить 24\~316,32 грн., що являє собою пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Зважаючи на те, що ФОП [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність і 06.05.2015 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, банк має право захистити свої порушені права шляхом стягнення наявної заборгованості з відповідачки як фізичної особи. Оскільки вона в добровільному порядку відмовляється повернути борг, то виникла необхідність звернутися в суд з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав із зазначених в позовній заяві підстав. Додатково пояснив, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати і відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Також відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки згідно з пунктом 5.4 Регламенту надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок, що є невід»ємним додатком до укладеного з відповідачкою кредитного договору, сторони погодили збільшення строку позовної давності до 5 років. Крім того, строк позовної давності переривався рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2013 року, а отже цей строк банком не пропущений. Тому просив позов задоволити та стягнути з відповідачки 24 316,32 грн. нарахованої їй пені за неналежне виконання своїх зобов»язань по кредитному договору № IFD262 від 13.12.2007 року. Представник відповідачки [PERSON] за довіреністю від 25.04.2016 року (а.с. 31) [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що припинення діяльності ФОП [PERSON] відбувалося за її власним рішенням в порядку, передбаченому ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», а не внаслідок застосування процедури банкрутства. В ході процедури припинення діяльності ФОП [PERSON], згідно з вимогами чинного законодавства, було опубліковано інформацію про перебування фізичної особи підприємця в процесі припинення підприємницької діяльності з метою виявлення кредиторів, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-яких кредиторських вимог не заявляло, а тому втратило право звертатися з такими вимогами після скасування державної реєстрації. Крім того, за умовами п. 5.3. Регламенту надання мінімального бланкового овердрафтного кредиту на картковий рахунок, що є Додатком № 7 і вважається невід»ємною частиною договору банківського рахунку № IFD262 від 13.12.2007 року, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов»язань, передбачених п.п. 5.1., 5.2., здійснюється протягом 3 років з часу, коли відповідне зобов»язання повинно було бути виконане клієнтом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що він почав обліковувати заборгованість відповідачки за відсотками, пенею та комісією з 28.12.2007 року, тобто з цього часу в нього виникли підстав для нарахування пені. Однак, позивач протиправно здійснює нарахування пені після спливу 3-річного терміну, що є порушенням умов договору. Отже позивачем пропущено строк позовної даності на звернення в суд з даним позовом, оскільки згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. За таких обставин просив застосувати строк позовної давності і з цих підстав в задоволенні позову відмовити. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного: Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 даного кодексу, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 259 ч.2 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 261 даного кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Як зазначається в ст. 266 вищезгаданого кодексу, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Частиною 4\~ст. 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. В судовому засіданні встановлено, що 13.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір№ IFD262, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 10 000,00 грн. у вигляді встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок, що підтверджується договором банківського рахунку № IFD262 від 13.12.2007 року з додатками (а.с. 7-13). Згідно з п. 1.3. Регламенту надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок, що є невід»ємним додатком № 7 до укладеного з відповідачкою кредитного договору, кредитний ліміт у розмірі 10 000,00 грн. наданий [PERSON] на строк до 21.12.2008 року, про що також вказує в позовній заяві позивач. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № IFD262 від 13.12.2007 року (а.с. 3), відповідачка з 30.03.2009 року добровільно не здійснила жодної сплати заборгованості за кредитом і станом на 03.02.2016 року загальна сума її боргу становить 50 749,35 грн., з них: 10 000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 15 061,49 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, 25 687,86 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2013 року в справі № 5010/1623/2012-18/73 (а.с. 4-5) підтверджує, що з відповідачки [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 16\~658,08 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 1\~371,54 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. У відповідності до п. 5.4. Регламенту надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок, що є невід»ємним додатком до кредитного договору № IFD262 від 13.12.2007 року, сторони погодили збільшення строку позовної давності до 5 років. Як встановлено в судовому засіданні з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд 29.02.2016 року. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач пропустив погоджений з відповідачкою збільшений 5-річний строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки перебіг строку позовної давності щодо основної вимоги про повернення кредиту та нарахованих відсотків розпочався з квітня 2009 року, а дана позовна заява поступила в суд 29.02.2016 року. За таких обставин, враховуючи, що вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № IFD262 від 13.12.2007 року, яка складається з 24\~316,32 грн. пені, є похідною від основної вимоги про повернення кредиту та нарахованих відсотків, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із вимогою про захист свого порушеного права на стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором з пропуском строку позовної давності, не просить поновити даний строк та не вказує поважних причин його пропуску, а тому в задоволенні його позову слід відмовити на підставі ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~в зв'язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що строк позовної давності переривався рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2013 року, оскільки дія ч.2 ст. 264 ЦК України, на яку він посилається, поширюється на випадки субсидіарної відповідальності осіб, а також ті, при яких виконання зобов»язання покладено одночасно на декількох осіб, що відсутнє в даному спорі. Одночасно суд не приймає до уваги твердження представника відповідачки про те, що в зв»язку зі скасуванням державної реєстрації ФОП [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» втратило право звертатися з вимогами до неї, як фізичної особи, про виконання зобов»язань по даному кредитному договору, тому що в процесі скасування реєстрації будь-яких кредиторських вимог не заявляло, оскільки згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013\~року у справі № 6-125цс13, з огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.\~ст.\~47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. При цьому перехід зобов»язань від ФОП до фізичної особи суд не ставить в залежність від способу та порядку скасування реєстрації фізичної особи підприємця. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 51,52,256,259,261,264,266,267,598-609,1050,1054 ЦК України, ст.ст.\~47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»,

Outcome: dismissed