Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача 120 тис. дол. США, що еквівалентно 322476 грн., а також 2,5% річних у сумі 7665 дол. США, що еквівалентно 205851 грн. і судові витрати у сумі 9700 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 25.08.2016 р. надала відповідачу під розписку позику у сумі 120 тис. дол. США до 15.03.2019 р., однак в обумовлений сторонами строк останній кошти не повернув та ухиляється від виконання договірних обов`язків. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що має труднощі з поверненням коштів після смерті дружини. Вислухавши сторін, оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. 25.08.2016 р. позивач надала у позику відповідачеві грошові кошти в сумі 120 тис.дол. США, про що було складено розписку. За розпискою відповідач зобов`язався повернути кошти до 15.03.2019 р. з процентами. Відповідач у встановлений строк кошти не повернув, внаслідок чого заборгував позивачці суму позики та проценти у сумі 7665 дол. США. Станом на дату ухвалення рішення суду офіційний курс НБУ долара США становить 23,9677. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Дослідивши борговий документ, проаналізувавши його форму, зміст і правову природу, суд вважає, що він підтверджує наявність боргового зобов`язання та по своїй природі дана розписка є договором позики 120 тис. дол. США. Такий борговий документ є достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, та доказом отримання відповідачем коштів. Як видно з пояснень сторін, дані кошти не були повернуті позивачу в обумовлений строк чи на першу вимогу. Відтак, на думку суду, позивачем доведено обставини, на які він покликається як на підставу своїх позовних вимог й такі обставини підтвердженні належними та допустимими доказами, а також визнані відповідачем. За таких обставин та міркувань позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 9700,00 грн. Крім цього, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України необхідно повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову згідно з квитанцією від 25.04.2019 р. № 0.0.1337743234.1, а решту стягнути у її користь з відповідача.

Outcome: approved