Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача 26616,02 грн. кредитної заборгованості. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно Генерального договору про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, укладеного 05.12.2014 р., відповідач отримав кредит у розмірі 9498,02 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте умов укладеного договору належним чином не виконав. У зв`язку з цим утворилася заборгованість за кредитом. Також стверджує, що відповідач погодився, що підписані ним Генеральний договір разом із Умовами і правилами надання продукту кредитних карт, а також Тарифами банку становлять між ними кредитний договір. Ухвалою від 10.01.2020 р. судом відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін. У подальшому розгляд справи було відкладено на 16.03.2020 р. на 09:10 год., у зв`язку із відсутністю відомостей про вручення відповідачеві повідомлення про дату, час і місце судового розгляду. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін суду не подали. Відповідач відзиву та будь-яких інших заяв чи клопотань не подавав. У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. 21.02.2007 р. сторони уклали кредитний договір № SAMDN40000011729467. 05.12.2014 р. з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором № SAMDN40000011729467 від 21.02.2007 р., а також приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (на сайті privatbank.ua) сторони уклали Генеральний договір, згідно з яким: - заборгованість з дати його підписання становить 10298,02 грн. з датою кінцевого погашення боргу 31.12.2017 р. (п. 1.1.2, п. 1.1.3). - банк надає відповідачу терміновий кредит в сумі 9498,02 грн. на строк 36 місяців з 05.12.2014 р. по 31.12.2017 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 9498,02 грн. в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 1,5% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах і правил строки (п. 2.1). - сторони визначили розмір штрафу у сумі 1052,79 грн. за порушення відповідачем строків погашення заборгованості (п. 2.2.). - при порушення відповідачем зобов`язання по сплаті кредиту останній сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правил (п. 2.8). - процентна ставка по кредиту може змінюватися у залежності від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках, у відповідності до Умов і правил (п. 2.9). У Генеральному договорі також зазначено, що відповідач погоджується з тим, що такий договір разом із запропонованими банком Умова і правилами, Тарифами становить між ними кредитний договір. Позивач разом з позовною заявою надав суду: 1) Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт; 2) витяг з Умов та правил надання банківських послуг. При цьому,\~позивач стверджує,\~що вони\~є невід`ємними\~частинами кредитного договору. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 03.12.2019 р. становить 26616,02 грн. та складається із: 9276,72 грн. заборгованості за тілом кредиту; 6351,39 грн. заборгованості за відсотками; 10987,91 грн. пені. Позивач не надав суду Заяву, про яку йдеться у п. 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з наданими позивачем Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомився і погодився відповідач, а також розумів їх при підписанні Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. Також матеріали справи не містять підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Разом з цим, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, строки сплати процентів, розмір пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у безпосередньо підписаних ним документах, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Вище викладені висновки й міркування відповідають позиції Великої Палат Верховного Суду, що викладена у постанові від 03.07.2019 р. по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). У даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин та міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту. Поряд з цим, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом та штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті банку у документах, що надані банком, тому що останні не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (34,85% %) у сумі 669,54 грн.

Outcome: partial