Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач подала до суду позов про стягнення аліментів з [PERSON], на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що вони перебували у шлюбі з відповідачем, від якого у сторін народився донька [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження дитини батьком зазначений відповідач по справі. Матеріальну допомогу на утримання дитини з жовтня 2012 року в добровільному порядку відповідач не надає, з дитиною не спілкується. На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. У судове засідання позивач не з'явилася, надіслала до суду клопотання в якому просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився повідомлявся належним чином про день та час слухання справи, в тому числі через офіційний сайт суду, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками зазначені [PERSON] та [PERSON], яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис № 172 від 01.03.2011 року (а.с. 5). Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з матір'ю та перебуває на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Обов'язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, а саме аліменти слід стягнути в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., від сплати якого позивач була звільнена відповідно до Закону України «Про судовий збір». Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved