Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач предявила позов до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, посилаючись на те, що 13 жовтня 2009 р. вона вступила до шлюбу з відповідачем по справі [PERSON] Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на її повному утриманні та вихованні. Відповідач працює неофіційно, за кордоном де отримує великий заробіток, однак його розмір приховує. Стан здоровя відповідачки задовільний, він молодий за віком, інших непрацездатних осіб на утриманні немає, а тому вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 3000 грн. Вона власного житла немає, проживає в будинку своїх батьків, ніде не працює так як веде догляд за малолітніми дітьми і їй самій важко утримувати дітей та створювати для них нормальні умови для їх розвитку та виховання. Тому просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 3000 гривень, щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 274 ЦПК України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просить про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. У звязку з неявкою сторін, на підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка уклала шлюб з відповідачем 13 жовтня 2009 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 13.10.2009 р.. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06.08.2010 р., донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.02.2012 р. та донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.01.2015 р., які знаходяться на повному утриманні та вихованні позивачки. Позивачка сама виховує дітей, проживає в будинку батьків, відповідач з сімєю не проживає, участі у вихованні і утриманні сина не приймає, що підтверджується актом матеріально-побутових умов. Відповідач не має постійного місця роботи, а його доходи містять мінливий характер. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи наведене, суд вважає, що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). В інших випадках аліменти визначаються у частці від заробітку платника (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно ст. 184 Сімейного кодексу якщо платник аліментів має не регулярний мінливий дохід , частину доходів одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин , що мають істотне значення, суд за заявою стягувача або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень та від 6 до 18 років становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Отже, виходячи з вищенаведеного та беручи до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років станом на 01 липня 2018 рік становить 1559 гривень та від 6 до 18 років станом на 1 липня 2018 р. становить - 1944 гривні, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO],., аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved