Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом, який зареєстровано 11.11.2020 року, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 11600,33 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 328687 грн. 23 коп.), а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 07 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено, на підставі попередньо поданої заяви-анкети від 30.05.2006 року на отримання кредиту, кредитний договір № 014/108048/3154/74, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 17000,00 доларів США, строком до 06.09.2026 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Відповідно до п.3.1 кредитного договору, кредитор надав позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п.3.1 кредитного договору, у безготівковій формі, шляхом надання позичальнику готівки через касу кредитора. Таким чином, банк виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених цим договором, що підтверджується випискою. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п.3.3. договору). Відповідно до умов 5.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу кредитора: - щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту, згідно п. 1.2 кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 06 вересня 2026 року (включно) на рахунок, визначений п.5.1 кредитного договору; - щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений кредитним договором. Отже, з укладенням кредитного договору, у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Відповідно до п.8.1 кредитний договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків, штрафів, пені). Проте, всупереч вимогам п.1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору, позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку із чим станом на дату розрахунку заборгованості, а саме станом на 02 жовтня 2020 року заборгованість позичальника перед баком за кредитним договором складає 11600 доларів США 33 центи (без урахування пені), яка складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 10442 долари США 02 центи; - заборгованості за відсотками у сумі - 1158 доларів США 31 цент. Зважаючи на ухилення позичальника від виконання умов кредитного договору АТ «Райффайзен Банк Аваль» 10.07.2020 року направив [PERSON] вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №014/108048/3154/74 від 07.09.2006 року за вих №114/5-190738, однак станом на дату подачі позовної заяви, дій, що свідчили б про добросовісність виконання позичальником [PERSON] вищевказаної вимоги, відсутні. В зв`язку із викладеним, позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] , [INFO] , заборгованість за кредитним договором №014/108048/3154/74 від 07.09.2006 року у сумі 11600 доларів США 33 центи, яка складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 10442 долари США 02 центи;- заборгованості за відсотками у сумі - 1158 доларів США 31 цент., а також судовий збір. 04.06.2021 року представником відповідача [PERSON] , [PERSON] , подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач не погоджується зі строком нарахованих відсотків в період з 07.09.2006 року по 02.10.2020 року, оскільки АТ «Райффайзен Банк Аваль», пред`явивши вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, оскільки кредитний договір припиняє свою дію направленням вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, а відтак вимоги про стягнення відсотків після визначеного у вимозі строку задоволенню не підлягають (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12). Таким чином, враховуючи, що позивач направив письмову вимогу про погашення всієї суми кредитної заборгованості відповідачу 07.07.2020 року, припинив в подальшому дію договору, у зв`язку із чим відповідач зобов`язаний погасити відсотки за користування кредитними коштами саме в період дії договору, тобто в розмірі, який вказаний в письмовій вимозі позивача №114/5-190378 від 07.07.2020 року, а саме 843,34 долари США. Адвокат Казанцев С.В. просив відмовити в задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.60). 24.06.2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» подано відповідь на відзив, в якому вказано, що позов підлягає задоволенню, оскільки зобов`язання [PERSON] за кредитним договором не виконані (а.с. 76-77). Представник позивача до початку судового засідання надав заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. 30.05.2006 року [PERSON] звернувся до АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», з письмовою заявою-анкетою про видачу кредиту у сумі 20000 доларів США, строком на 240 місяців та сплатою відсотків в розмірі 12 % на рік за користування ним, з метою придбання квартири (а.с.12). У зв`язку з цим, 07.09.2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/108048/3154/74, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 17000 доларів США. Строк дії договору встановлено на 240 місяців з 06.09.2006 року по 06.09.2026 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 12 % на рік за користування ним. Кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі (а.с.15). 17000 доларів США були перераховані 07 вересня 2006 року отримувачу [PERSON] (а.с.20). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Проте, з часу отримання кредиту відповідач [PERSON] належним чином не виконував зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», у зв`язку з чим 07.07.2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направив [PERSON] вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором №014/108048/3154/74 від 07.09.2006 року, вказавши суму заборгованості у розмірі: - 10442,02 долари США - заборгованість по сумі кредиту; - 843,34 долари США - заборгованість за процентами (а.с.21). В матеріалах справи також знаходиться розрахунок заборгованості, наданий позивачем за яким станом на 02 жовтня 2020 року заборгованість позичальника [PERSON] перед баком за кредитним договором складає 11600 доларів США 33 центи (без урахування пені), яка складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 10442 долари США 02 центи; - заборгованості за відсотками у сумі - 1158 доларів США 31 цент. Однак, що стосується розрахунку відсотків за користування кредитними коштами, відрахування відсотків слід здійснювати в період дії Кредитного договору, а після його закінчення, відсотки за цим Кредитним договором нарахуванню не підлягають. Суд зазначає, що відсотки за користування кредитними коштами позивач має право нараховувати лише на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Враховуючи, що позивач направив відповідачу письмову вимогу про погашення всієї суми кредитної заборгованості 07.07.2020 року, то в подальшому дія Кредитного договору припинилась. У зв`язку з цим, відповідач [PERSON] зобов`язаний погасити відсотки за користування кредитними коштами саме в період його дії, тобто в сумі, яка вказана в письмовій вимозі про погашення процентів, а саме 843,34 доларів США. Тобто, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за невиконаними кредитними зобов`язаннями перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» становить 11285, 36 доларів США, яка складається із: - заборгованості за кредитом у сумі 10442 долари США 02 центи, станом на 02 жовтня 2020 року; - заборгованості за відсотками у сумі - 843 долари США 34 центи, станом на 07.07.2020 року. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року №464/3790/16-ц, зроблено висновок про те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином, з огляду не вищевикладені обставини судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору №014/108048/3154/74 від 07.09.2006 року, укладеного між ним та АТ «Райффайзен Банк Аваль», але позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням обґрунтування зазначеного вище. Крім того, слід вирішити питання про розподіл судового збору згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial