Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання їх спільної дочкиКотенко [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.05.2008 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований відділом ДРАЦС по м. Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. Від вказаного шлюбу у них народилась дочка [PERSON]. 08.12.2015 року рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу дочка фактично проживає із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідач надання достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, добровільно про сплату аліментів сторонам домовитись не вдалось, а тому позивач змушена звернутись до суду з вищезазначеним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, однак в позовній заяві просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності та за участю її представника. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, направивши до суду телефонограму, згідно з якою просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак звернувся до суду із заявою, відповідно до якої розгляд справи просив провести за його відсутності, позовні вимоги визнав частково та просив стягувати з нього аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки він вже має зобовязання по сплаті аліментів на іншу дитину від першого шлюбу. Третя особа по справі на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] в судове засідання жодного разу не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомляла, із заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справу у порядку визначеному чинним законодавством. Враховуючи неодноразові неявки [PERSON] до суду, та з метою забезпечення дотримання принципів розумності та своєчасності розгляду і вирішення справи, суд розглядає справу за відсутності сторін та третьої особи, оскільки матеріали справи дають можливість для повного зясування всіх обставин справи та винесення законного та обґрунтованого рішення. Суд, матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно з ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 25.07.2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя розєднано у самостійні провадження. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії І-СР №214721 від 08.07.2015 року) батьками [PERSON], яка народилася 04.06.2009 року, зазначені [PERSON] та [PERSON]. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком [PERSON], а тому, згідно вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього теж покладається обовязок щодо належного її утримання та матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст.182 СК України (в редакції чинній станом на дату подання позову), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим, а тому може і зобовязаний надавати допомогу на утримання дочки, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище суду не надав. Однак при вирішенні вказаної справи суд враховує, що відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду від 13.04.2016 року із відповідача по справі [PERSON] вже стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з всіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання іншої дитини від іншого шлюбу, отже відповідач вже має зобовязання по сплаті аліментів на іншу дитину, що впливає на його матеріальне становище, та не може залишитися поза увагою суду. Відповідно до змісту ст., ст. 10, 11, 58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Належних доказів отримання відповідачем достатньої суми доходів для виконання всіх зобовязань та можливості повної сплати заявленої суми аліментів позивачем надано не було. Однак суд при вирішенні вказаної категорії спорів має враховувати матеріальне становище відповідача та розмір його доходів, які, як вбачається із відповідних податкових декларацій про майновий стан і доходи відповідача за 2015 та 2016 рік є недостатніми для виконання заявлених позовних вимог. Окрім того, суми прожиткового мінімуму для певних категорій громадян України, станом на дату подання позову встановлені ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік», відповідно до якого прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 року становить 1531 гривню. Таким чином вбачається, що чинним законодавством визначений відповідний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку достатній для забезпечення нормального функціонування дитини з урахуванням соціально-економічної ситуації в країні. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є, на думку суду, завищеними та враховуючи наявність інших аліментних зобовязань у відповідача, не доведенням позивачем достатності розміру доходів відповідача для виконання вказаних зобовязань та забезпечення особистого нормального проживання, підлягають зменшенню. Суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку та виходячи з принципів розумності та справедливості, а тому стягує аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на\~ дитину відповідного віку, що буде відповідати вимогам чинного законодавства, яке діяло станом на дату подання позову. На підставі ст. 367 ЦПК УКраїни суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір, у сумі чинній на день подачі позову, від якого при подачі заяви був звільнений позивач. На підставі зазначеного та

Outcome: partial