Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач, Придніпровська регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, у лютому 2016 року звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], визначивши третіми особами по справі Державну фінансову інспекцію у Дніпропетровській області, прохаючи суд стягнути з відповідача на її користь, на відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди (збитків), грошові кошти у сумі 83637 гривень 27 копійок (а.с. 2-5). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 08 червня 2012 року [PERSON] прийнята на посаду провідного бухгалтера одного із відділів Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті. З 30 липня 2012 року [PERSON] виконувала обов'язки головного бухгалтера служби. Згідно з актом Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області від 19 лютого 2013 року, який складено за наслідками планової ревізії Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, через незаконно проведені касові видатки, які здійснено у відсутність довідок про зміни кошторису на суму, діями в.о. головного бухгалтера [PERSON], службі заподіяно матеріальну шкоду у сумі 83637 гривень 22 копійки. За наслідками проведеної ревізії СУ ГУМВС України у Дніпропетровській області 26 березня 2013 року відкрито кримінальне провадження № 12013040000000158 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, досудове слідство по якому триває. 04 квітня 2013 року служба отримала вимогу ДФІ у Дніпропетровській області від 29 березня 2013 року про вжиття заходів з усунення порушень, що виявлені при проведенні зазначеної ревізії. 20 вересня 2013 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд задовольнив позов ДФІ у Дніпропетровській області до служби та зобов'язав службу відшкодувати виявлену при проведенні ревізії матеріальну шкоду на загальну суму у 3560329 гривень 23 копійки, до якої входить і сума 83637 гривень 22 копійки, як шкода, завдана діями в.о. головного бухгалтера [PERSON] Однією з вимог ДФІ у Дніпропетровській області від 29 березня 2013 року є подання позовів до винних осіб для відшкодування завданої їх діями шкоди. 01 листопада 2012 року із [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність. До цього часу шкода, яка завдана службі [PERSON], добровільно нею не відшкодована. З цих підстав, спираючись на норми ч. 1 ст. 134 КЗпП України, ч. 1 ст. 1166 ЦК України вважає, що має право на задоволення позову у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі (а.с. 162-164). Відповідач позов не визнала. Пояснила, що виконувала обов'язки головного бухгалтера служби у період часу з 30 липня по 30 серпня 2012 року у той час, коли ще не закінчився випробувальний термін про прийом її на роботу, як бухгалтера. У вересні 2012 року вона з посади в.о. головного бухгалтера перейшла на посаду бухгалтера, а з 01 листопада 2012 року перейшла на посаду завідуючої відділом матеріально-технічного забезпечення служби. Саме на цій посаді - завідуючої відділом матеріально-технічного забезпечення служби, з нею і був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Через те, що при проведенні ревізії було встановлено, що усі товарно-матеріальні цінності на суму 83637 гривень 27 копійок, знаходяться на балансі у служби, у її діях можуть бути присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164-12 КпАП України, за яке передбачено покарання у вигляді штрафу. Вважає, що повинна бути піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу, так як виявлені ревізією порушення нею вимог Порядку складання, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, що затверджений постановою Кабміну України № 228 від 28 лютого 2002 року, допущені внаслідок відсутності досвіду. Представник третьої особи вважала позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Пояснила, що допущені [PERSON] порушення фінансової дисципліни при здійсненні касових видатків без довідок, що затверджені керівником вищестоящої установи, у повному обсязі підтверджено актом ревізії та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яким зобов'язано службу виконати акт ревізії у частині стягнення збитків з осіб, винних у порушенні фінансової дисципліни. Той факт, що договір про повну матеріальну відповідальність із [PERSON] укладено після того, як вона пішла з посади в.о. головного бухгалтера та бухгалтера взагалі, не впливає на її обов'язок відшкодувати шкоду у повному обсязі, так як вона продовжує працювати на службі. Заслухавши пояснення представника третьої особи та відповідача, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих учасниками процесу письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з актом Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області від 19 лютого 2013 року, при проведенні планової ревізії фінансово-господарської діяльності Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, у період часу з 01 липня 2010 року по 01 листопада 2012 року, виявлено порушення фінансово-господарської дисципліни, які потягли завдання шкоди у сумі 3560329 гривень 23 копійки, у тому числі і шкода на суму 83637 гривень 22 копійки, яка завдана діями в.о. головного бухгалтера [PERSON] (а.с. 48-156). Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року задоволено позов Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області до Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, і зобов'язано відповідача виконати вимоги інспекції шляхом, вказаним у вимозі, на суму у 3560329 гривень 23 копійки (а.с. 15-17). Позивач стверджує, що договір про повну матеріальну відповідальність із [PERSON], як завідуючою відділом матеріально-технічного забезпечення служби, укладено 01 листопада 2012 року. Згідно з наданою [PERSON] довідкою про її доходи у серпні 2012 року, розмір її заробітної плати становить 3842 гривні 27 копійок (а.с. 188). Судові витрати становлять 1378 гривень (а.с. 1). Відповідно до вимог ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність. Згідно з вимогами ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім працівників, що є посадовими особами. Відповідно до вимог ст. 134 КЗпП України, працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі чи організації у випадках, якщо між працівником та підприємством, відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України, укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання або для інших цілей; якщо майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або іншими разовими документами. Згідно з вимогами ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва, переданих їм цінностей. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. [PERSON] з 08 червня по жовтень 2012 року працювала у Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті бухгалтером і, починаючи з 30 липня 2012 року, виконувала обов'язки головного бухгалтера, тобто була посадовою особою. Під час виконання обов'язків головного бухгалтера допустила порушення вимог нормативно-правового акту - Порядку складання, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, що затверджений постановою Кабміну України № 228 від 28 лютого 2002 року, у вигляді проведення касових видатків фізичним особам у відсутність довідок про зміни кошторису, чим заподіяла позивачеві матеріальну шкоду на суму 83637 гривень 22 копійки. 01 листопада 2012 року, вже після переходу [PERSON] з посади бухгалтера на посаду завідуючої відділом матеріально-технічного забезпечення служби, з нею укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Через те, що норма про матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівником підприємству, установі та організації на час роботи не розповсюджується на працівників, які є посадовими особами, внесена до ст. 132 КЗпП України Законом України від 13 травня 2014 року, а закони України не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність, станом на вчинення [PERSON], як посадовою особою - в.о. головного бухгалтера, порушення вимог фінансово-господарської дисципліни, діяла норма ст. 132 КЗпП України, згідно з якою за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Таким чином, через те, що договір про повну матеріальну відповідальність із [PERSON] укладено після того, як вона вже була звільнена з посади бухгалтера, а почала працювати завідуючою відділом матеріально-технічного забезпечення служби, та через те, що КЗпП України у цій частині не має зворотної дії, відповідати за заподіяну шкоду [PERSON] повинна лише у межах свого середньомісячного заробітку, тобто у сумі 3842 гривні 27 копійок. Судові витрати підлягають задоволенню у розмірі судового збору, встановленого за подачу позову немайнового характеру, у сумі 551 гривня 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial