Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 106586,42 грн., що складаються з заборгованості за 22 місяця 83368,34 грн. (з урахування інфляції 102001,16 грн.) , три проценти річних 4585,26 грн.. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач позичив у неї 26 жовтня 2016 року грошові кошти у розмірі 144000,00 грн. та зобов`язався повернути кожного місяця в рівних частинах в строк до 31.12.2019 року, але до теперішнього часу останній не виконав зобов`язання щодо повернення частини боргу за складеною розпискою. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що договір позики ніколи між ними не укладався, крім того, у позивача немає оригіналу розписки. Крім того, 26.10.2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, виховували двох дітей. Усі їх доходи були спільними, до того, слід врахувати, що тривалий час у цей період [PERSON] перебувала в декретній відпустці та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. А відтак, не могла працювати з об`єктивних причин та самостійно заробляти на потреби сім`ї. Також позивачка уникає у позові обговорення питання розподільності джерела погодження грошей, які були нібито запозичені. На його думку, у разі визнання судом факту отримання ним від [PERSON] позики в сумі 144\~000 грн., такі кошти не підлягають стягненню з нього, оскільки в силу\~ст. 60 СК України, такі кошти являються спільною сумісною власністю подружжя. Від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до який представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 144000 грн. та 3 % річних та інфляційні у розмірі 12187,27 грн., а також судові витрати у сумі 1561,87 грн. Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу борг не повернув. Ухвалою суду від 10.10.2018, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 05.11.2018, відмовлено в задоволені заяви [PERSON] про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 19.03.2019, призначено судову технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 21.05.2019, поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 17.09.2019, відкладено розгляд справи. Ухвалою суду від 14.01.2020, у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог відмовлено. Ухвалою суду від 20.03.2020, зупинено провадження у справі до розгляду цивільної справи № 488/3860/19. Ухвалою суду від 10.03.2021, поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Від представниці позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, за наявними матеріалами. У судове засідання відповідач та його представниця не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2011 року, свідченням чого є свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Шлюб між сторонами розірвано 13 квітня 2018 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.04.2018 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , свідченням чого є свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . За змістом розписки від 26 жовтня 2016 року, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 144000,00 грн., та зобов`язався повернути заборгованість кожного місяця в рівних частинах без відсотків в строк до 31 грудня 2019 року. Розпискою від 26.10.2016 року відповідач засвідчив, що винен позивачу грошові кошти в сумі 144000,00 грн., які зобов`язався повернути в строк до 31.12.2019 року. Таким чином, на підтвердження укладення договору позики, представлена розписка від 26.10.2016 року, в якій визначена сума позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти, а також зазначена дата отримання позики. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 64 СК України дружина і чоловік мають право на укладання між собою усіх договорів, які не заборонено законом, щодо майна, що є їх особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що кошти, які стали предметом розписки є спільним майном подружжя. Суд, з урахуванням змісту правочину, приходить до висновку, що між подружжям склались правовідносини як між позичальником та боржником, відповідно посилання позивача на ст. 60 СК України, не береться до уваги, оскільки договірні правовідносини регулюються главою 71 Цивільного кодексу України. Згідно з частинами першою, другою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків\~стаття 11 ЦК України\~визначає договори та інші правочини. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями\~Глави 71 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (статті 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. ЦК України\~у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц (провадження № 61-7418св18), від 06 квітня 2020 року у справі №464/5314/17 (провадження № 61-10789св18). Відповідач посилався на те, що розписка надана позивачкою не є оригіналом, оскільки він не брав коштів у позивачки, то такої розписки в реальному житті не існує. Просив призначити судову експертизу для вирішення питання чи виготовлена надана [PERSON] розписка за допомогою комп`ютерної чи копіювально-розмножувальної техніки. Згідно висновку експерта № 76 від 07.05.2019 року, ознак застосування технічних засобів, копіювально-множинної техніки та наявності монтажу документа при виготовленні розписки від 26.10.2016 року, яка починається зі словами «… Деньги обязуюсь выплачивать ежемесячно, в равных частях, до 31.12.2019 г., без процентов. 26.10.2016 г.» - не виявлено. Штрихи рукописного тексту та підпису у розписці від 26.10.2016 нанесені за допомогою пишучого приладу, пастою для кулькових ручок з шариковим пишучим вузлом. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору позики, оформленого розпискою від 26.10.2016 недійсним. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.12.2020, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним, відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 26.01.2021. При цьому як на підставу позовних вимог, [PERSON] вказував на те, що він склав розписку 26.10.2016 року, однак фактично коштів не отримав. При цьому судом не встановлено підстав визнання договору позики недійсним з підстав його фіктивності. Зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, при цьому вказаний термін повернення коштів минув, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики, оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу\~(ч. 1\~ст. 1050 ЦК України). За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме, зокрема суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. На підставі наведеного, відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~та правових позицій Верховного Суду України, позивач обґрунтовано вимагає стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційні втрати за період з листопада 2016 року по грудень 2019 року становлять 12187 грн. 27 коп. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1561 грн. 87 коп.

Outcome: approved