Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач приватне акціонерне товариство «Обухівське», в лютому 2020 року звернулося до суду з позовними заявами до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення відшкодування за невиконання договору оренди, посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобов`язань за укладеними сторонами договорами оренди земельних ділянок відповідно до яких сторони зобов`язувались після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні позивача відповідно до державних актів: на території Першотравенської сільської ради згідно державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003262; на території Нещерівської сільської ради згідно державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003263; на території Обухівської міської ради згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003261, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку, укласти договір оренди земельної ділянки. Позивач (ПАТ «Обухівське» за майбутнім договором зобов`язувалось до дати укладення основного договору за цим договором, щорічно до 31 грудня, винагороду у розмірі 10 000 грн., з якої вираховуються податки. Згідно п. 15 Попереднього договору після підписання цього попереднього договору, відповідач зобов`язався не укладати жодних угод з третіми особами щодо земельної ділянки, яку буде отримано у власність, до дати укладення основного договору. Згідно п. 11 Попереднього договору в разі порушення відповідачем обов`язків зазначених у пунктах 1,4,6 вищевказаного договору, внаслідок чого основний договір не буде укладеним, в доповнення до обов`язку згідно п. 9 цього договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу отриману відповідно до п. 2 попереднього договору винагороду. У 2018 між ПАТ «Обухівське та відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду про внесення змін до попереднього договору відповідно до п. 2 якого збільшили розмір винагороди з 10 000 тисяч грн.., до 15 000 тис. грн., а пункт 9 попереднього договору виклали в іншій редакції: «У разі порушення орендодавцем обов`язків, зазначених у п. 1,4,6 цього договору, сплачує орендарю протягом п`яти календарних днів неустойку в розмірі 100 000 грн. в разі порушення умов договору, відповідач був зобов`язаний повернути позивачу винагороду. Позивачем на виконання умов попереднього договору було виплачено відповідачам грошові кошти кожному. У 2017 році позивачу стало відомо про те, що відповідач [PERSON] набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223186600:04:004:0007, відповідач [PERSON] у 2019 році набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223110100:06:005:0019, відповідач [PERSON] у 2019 році набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223186600:04:007:0036, відповідач [PERSON] у 2019 році набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3223186600:04:008:0052 внаслідок приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське», Позивач направив відповідачам проекти договорів оренди на виконання п. 6 попереднього договору, втім відповідачі ухилилися від отримання поштових відправлень №№ 0101416267260, 0101416286400, 0101416286397, 0101416266159, які за закінчення терміну зберігання повернулись позивачу. Відповідно до п. 6 попереднього договору відповідач мав підписати проект договору оренди та не повернув його протягом 5 днів. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачі передали земельну ділянку в оренду іншому суб`єкту господарювання - ТОВ «РОЗА-Л», чим унеможливив укладення основного договору. Внаслідок чого були порушені права позивача, тож він вимушений звернутись до суду з даними позовами до відповідачів. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 04.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02.07.2020 року об`єднано цивільну справу № 372/604/20 (провадження № 2-953/20) за позовом Приватного акціонерного товариства «Обухівське» до [PERSON] про стягнення відшкодування за невиконання договору оренди, з цивільними справами № 372/820/20, 372/822/20, 372/1187/20, в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі № 372/604/20 (провадження № 2-953/20). Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02.10.2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, пояснивши, що положення вказаного договору з урахуванням змін, внесених до нього додатковою угодою, суперечать засадам цивільного законодавства, спрямовані проти інтересів відповідачів є несправедливими та не пропорційними. В судове засідання в день винесення рішення представник відповідачів не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши представника позивача, представника відповідачів, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або опорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачами було укладено договори оренди земельних ділянки відповідно до якого сторони зобов`язувались після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні позивача відповідно до державних актів: на території Першотравенської сільської ради згідно державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003262; на території Нещерівської сільської ради згідно державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003263; на території Обухівської міської ради згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003261, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку, укласти договір оренди земельної ділянки. Позивач (ПАТ «Обухівське» за майбутнім договором зобов`язувалось до дати укладення основного договору за цим договором, щорічно до 31 грудня, винагороду у розмірі 10 000 грн., з якої вираховуються податки. Згідно п. 15 Попереднього договору після підписання цього попереднього договору, відповідач зобов`язався не укладати жодних угод з третіми особами щодо земельної ділянки, яку буде отримано у власність, до дати укладення основного договору. Згідно п. 11 Попереднього договору в разі порушення відповідачем обов`язків зазначених у пунктах 1,4,6 вищевказаного договору, внаслідок чого основний договір не буде укладеним, в доповнення до обов`язку згідно п. 9 цього договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу отриману відповідно до п. 2 попереднього договору винагороду. У 2018 між ПАТ «Обухівське та відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду про внесення змін до попереднього договору відповідно до п. 2 якого збільшили розмір винагороди з 10 000 тисяч грн.., до 15 000 тис. грн., а пункт 9 попереднього договору виклали в іншій редакції: «У разі порушення орендодавцем обов`язків, зазначених у п. 1,4,6 цього договору, сплачує орендарю протягом п`яти календарних днів неустойку в розмірі 100 000 грн. в разі порушення умов договору, відповідач був зобов`язаний повернути позивачу винагороду. Позивачем на виконання умов попереднього договору було виплачено відповідачу [PERSON] наступні грошові кошти: в 2016 році-10000 грн.(утримано ПДФО 1800 грн., та 150 грн. військового збору); в 2017 році-10000 грн.(утримано ПДФО 1800 грн., та 150 грн. військового збору). Позивачем на виконання умов попереднього договору було виплачено відповідачу [PERSON] наступні грошові кошти: в 2016 році-10000 грн.(утримано ПДФО 1800 грн., та 150 грн. військового збору); в 2017 році-10000 грн.(утримано ПДФО 1800 грн., та 150 грн. військового збору); в 2018 році-15000 грн.(утримано ПДФО 2700 грн., та 225 грн. військового збору); в 2019 році-15000 грн.(утримано ПДФО 2700 грн., та 225 грн. військового збору). Позивачем на виконання умов попереднього договору було виплачено відповідачу [PERSON] наступні грошові кошти: в 2016 році-10000 грн.(утримано ПДФО 1800 грн., та 150 грн. військового збору); в 2017 році-10000 грн.(утримано ПДФО 1800 грн., та 150 грн. військового збору); в 2018 році-15000 грн.(утримано ПДФО 2700 грн., та 225 грн. військового збору). Позивачем на виконання умов попереднього договору було виплачено відповідачу [PERSON] наступні грошові кошти: в 2016 році-10000 грн.(утримано ПДФО 1800 грн., та 150 грн. військового збору); в 2017 році-10000 грн.(утримано ПДФО 1800 грн., та 150 грн. військового збору); в 2018 році-15000 грн.(утримано ПДФО 2700 грн., та 225 грн. військового збору). Позивач направив відповідачам проекти договорів оренди на виконання п. 6 попереднього договору, втім відповідачі ухилилися від отримання поштових відправлень №№ 0101416267260, 0101416286400, 0101416286397, 0101416266159, які за закінчення терміну зберігання повернулись позивачу. Відповідно до п. 6 попереднього договору відповідач мав підписати проект договору оренди та не повернув його протягом 5 днів. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачі передали земельну ділянку в оренду іншому суб`єкту господарювання - ТОВ «РОЗА-Л», чим унеможливив укладення основного договору. Суд оцінює позовні вимоги на засадах диспозитивності цивільного судочинства в межах пред`явлених позовних вимог, тому вважає недоведеним факт наявності заборгованості саме у відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідачі дійсно підписали попередній договір з позивачем. В свою чергу положення вказаного договору з урахуванням змін, внесених до нього додатковою угодою, суперечать засадам цивільного законодавства, спрямовані проти інтересів відповідачів є несправедливими та не пропорційними. Перш за все, зазначений попередній договір не можна вважати укладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір вважається укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів цього виду , а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. У разі якщо сторони не досягли такої згоди, договір є не укладеним, тобто таким що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що є спірні відносини. Тож, з огляду на вищезазначене вважає що сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, суди попередніх інстанцій з огляду на приписи частини першої ст. 638 ЦК України дійшли обґрунтованого висновку, що попередній договір сторонами не укладено, а відповідно до нього не можуть бути застосовані наслідки недійсного правочину, та ці неукладені договори не може бути визнаний дійсним. Крім того на момент укладення попередніх договорів відповідачам земельні ділянки не належали. Також позивачем не визначено строк дії договору та строк укладення основного договору. Позивачем не конкретизований розмір неустойки. Судом не встановлено фактичні обставини, покладені в основу позову, а саме сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується факт укладення договорів та факт наявності заборгованості саме у відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів щодо заборгованості відповідачів, оскільки позивачем не подано належних і допустимих доказів, які б містили відомості про таку обставину. При цьому суд також враховує, що позивач неналежно виконав свої процесуальні обов`язки щодо доведення позовних вимог, шляхом подання письмових доказів не зміг створити передумови від всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої пред`явлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог. В обґрунтування позову позивач посилається на попередні договори про оренду земельних ділянок, укладених в квітні 2016 року. Суд вважає відповідні доводи непереконливими, оскільки, як вбачається з доданих до матеріалів справи доказів, сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, договір укладено не було. Оцінюючи можливість стягнення заборгованості з відповідача суд зважає на відсутність належним чином пред`явлених вимог так як сторони не досягли істотних умов договору, тобто, в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів цього виду , а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. У разі якщо сторони не досягли такої згоди, договір є не укладеним, тобто таким що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що є спірні відносини. За таких обставин, вимоги представника позивача про стягнення коштів відповідачів залишились жодним чином не вмотивовані та не обґрунтовані, суду не повідомлено правових та фактичних підстав таких вимог. За таких обставин, під час розгляду справи не було доведено суттєву обставину, на якій ґрунтується позов, а саме факт укладення між сторонами (позивачем та відповідачами) основного договору оренди. При цьому правові підстави позову визначені відповідачем таким чином, що вимоги ґрунтуються саме на, начебто, невиконанні умов договору відповідачем. Такі правові підстави не узгоджуються із фактично встановленими обставинами справи, а під час розгляду справи позивачем не змінювались підстави і предмет позову. Відтак, суд вважав доцільним вирішити спір виходячи із загальних засад цивільного судочинства, оцінивши всі докази і доводи у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Таким чином, проаналізовані попередні договори оренди, незважаючи на їхню назву, при тлумаченні їхнього змісту виявляються лише угодами про наміри, оскільки не містять істотних умов основного договору оренди. І обраний спосіб захисту, який полягає у відшкодування збитків в рамках договірних відносин, не може бути застосований. Окрім цього, сам аналіз ст. 635 ЦК України, яка дає визначення попередньому договору, як договору, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, свідчить про безоплатний характер попереднього договору. Тобто, попередній договір не може покладати на будь-яку сторону обов`язок періодично сплачувати кошти, які до того ж не будуть навіть зараховані в рахунок майбутніх орендних платежів, як це встановлено спірними попередніми договорами, які є предметом даного судового розгляду. Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язання у відповідача сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає. Крім того, позовна заява пред`явлена до неналежного відповідача. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довів позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності. Судові витрати слід залишити за позивачем, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Outcome: dismissed