Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «ПУЗ Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми заданої майнової шкоди в розмірі 8 181 грн. 53 коп. та витрат на оплату судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПрАТ «СК «ПЗУ України» та ПП «Охорона - 004» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №123521 від 15.11.2017року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу автомобіля Renault Logan д.н.з. [NUMBER] . 19.08.2018 року в м. Київ сталася дорожньо-транспорна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням [PERSON] та автомобіля І-Van, д.н.з. [NUMBER] під управлінням [PERSON] . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ України» автомобіль. Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 12.07.2018 року особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до ДТП, є водій [PERSON] . Відповідно до Рахунку - фактури №18052540 від 25.05.2018 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 24 252 грн. 14 коп. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ПЗУ України» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 24 252 грн. 14 коп. Виплата була здійснена у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 21.05.2018 року та страхового акта №UA2018051900021/L02/01 від 08.06.2018 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням №17090 від 08.06.2018 року. Отже, після виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ПЗУ України» виникло право вимоги до [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була забезпечена в ПАТ «Страхова компанія «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 008232606, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого в сумі 100 000 грн. 00 коп. та франшизу в розмірі 00 грн. ПАТ «Страхова компанія «Країна» сплатило на користь ПрАТ «СК «ПЗУ України» суму страхового відшкодування в розмірі 16 070 грн. 61 коп. Враховуючи, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яку здійснило ПАТ «Страхова компанія «Країна», становить 8 181 грн. 53 коп. (24 252,14 грн. - 16 070,61 грн. = 8 181, 53 грн.), то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 15.01.2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ України» було направлено відповідачу вимогу про відшкодування завданої майнової коди, але відповідач в добровільному порядку не відшкодував її, а тому позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, від представника відповідача до суду надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, просить в позові відмовити. Також надійшов відзив на позов, з якого вбачаться, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП була забезпечена в ПАТ «Страхова компанія «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 008232606, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого в сумі 100 000 грн. 00 коп. та франшизу в розмірі 00 грн., виходячи з наведеного є не зрозумілим, чому третя особа сплатила на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 16 070, 61 грн., а не в розмірі всієї вартості відновлювального ремонту. Крім того, позивачем не надано доказів отримання від ПАТ «Страхова компанія «Країна» суми страхового відшкодування в розмірі 16 070,61 грн. чи іншої суми, що не дає можливості з`ясувати обґрунтованість заявленого позову. Представник ПАТ «Страхова компанія «Країна» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ПЗУ України» та ПП «Охорона - 004» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №123521 від 15.11.2017 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу автомобіля Renault Logan д.н.з. [NUMBER] . 19.08.2018 року в м. Київ сталася дорожньо-транспорна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням [PERSON] та автомобіля І-Van, д.н.з. [NUMBER] під управлінням [PERSON] . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ України» автомобіль. Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 12.07.2018 року особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до ДТП, є водій [PERSON] . Відповідно до Рахунку - фактури №18052540 від 25.05.2018 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 24 252 грн. 14 коп. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ПЗУ України» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 24 252 грн. 14 коп. Виплата була здійснена у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 21.05.2018 року та страхового акта №UA2018051900021/L02/01 від 08.06.2018 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням №17090 від 08.06.2018 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була забезпечена в ПАТ «Страхова компанія «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 008232606, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого в сумі 100 000 грн. 00 коп. та франшизу в розмірі 00 грн. Як вбачається з пояснень позивача, ПАТ «Страхова компанія «Країна» сплатило на користь ПрАТ «СК «ПЗУ України» суму страхового відшкодування в розмірі 16 070 грн. 61 коп., однак доказів виплати страхового відшкодування часме в такому розмірі суду не надано. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Постановою від 04 липня 2018 року, справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, Верховний суд зазначив: Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги ті обставини, що цивільно-майнова відповідальність відповідача застрахована з лімітом до 100 000,00 грн., у той час як завдані позивачу збитки складають менше вказаної суми, враховуючи, що позовних вимог до страховика позивачем не заявлено, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та ст. 993, 1166, 1191, 1194 ЦК України; ст. 3, 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; ст. 27 Закону України «Про страхування»;

Outcome: dismissed