Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 22 березня 2013 року відповідач отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач належним чином не виконав передбачені договором зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків. Станом на 30 квітня 2016 року утворилась заборгованість за кредитом в загальному розмірі 11281,56 грн., яка складається з наступного: 273,08 грн. - заборгованість за кредитом; 6895,07 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина, 513,41 грн. - процентна складова. Тому позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 11281,56 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 2 серпня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22 березня 2013 року станом на 30 квітня 2016 року в загальному розмірі 7168,15 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. Із вказаним заочним рішенням не погодився позивач ПАТ КБ «Приватбанк» та подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 2 серпня 2016 року в частині відмови у стягненні заборгованості пені та комісії за користування кредитом, штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, стягнувши з відповідача заборгованість за пенею та комісією в сумі 700,00 грн., а штрафи в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Доводами апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» наведено, що судом першої інстанції винесено рішення без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначив, що згідно зі ст. 2 Закону України №1669-VІІ від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» нарахування пені забороняється з 14 квітня 2014 року, а станом на 5 квітня 2014 року було нарахована заборгованість по комісії та пені у розмірі 735,00 грн. Вважає, що положення ст. 2 Закону України №1669-VІІ від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не можуть бути застосовані до вимог банку щодо стягнення штрафів по кредиту тому, що банк нарахував відповідачу штраф ще в 2013 році з часу порушення ним строків платежів за грошовими зобов'язаннями. Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив апеляційну скаргу задовольнити. Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н від 22 березня 2013 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5). Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 22 березня 2013 року заборгованість за кредитом станом на 30 квітня 2016 року складає 11281,56 грн., яка складається з наступного: 273,08 грн. - заборгованість за кредитом; 6895,07 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина, 513,41 грн. - процентна складова (а.с. 4). Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом. Проте, повністю з такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають нормам закону та фактичним обставинам справи. Перевіряючи висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення комісії та пені у розмірі 700,00 грн. і штрафів, колегія суддів виходить з наступного. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Апеляційним судом встановлено, що мала місце Анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за підписом [PERSON] від 22.03.13 року. За змістом Анкети, [PERSON] погодився з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, відповідно до умов яких [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Банком надані інші доказі, які підтверджують, що саме із цими Умовами ознайомлена відповідачка, а саме: з розрахунку заборгованості за договором, вбачається, що відповідач, користуючись кредитними коштами, періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом з урахуванням 30% за користування ним (вересень 2013 року). Будь - яких заперечень щодо вказаних обставин суду не надавав (а.с. 5-31). Із заявою про розірвання договору до позивача не звертався. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що між сторонами по справі існують кредитні правовідносини, сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів. Як вбачається з п. 2.1.1.12.4. Правил користування платіжною карткою «Універсальна» Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленими Тарифами Банку. З розрахунку, наданого позивачем (а.с. 4), вбачається, що станом на 30.04.2016 року існувала заборгованість відповідача за кредитом, яка складається з основного боргу, процентів та комісії у відповідному розмірі. В цьому ж розрахунку зазначена заборгованість по судовим штрафам. Перевіряючи законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо обґрунтування відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів, комісії та пені в розмірі 700,00 грн., апеляційний суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» із змінами та доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року №189-VIII, від 2 березня 2015 року №222-VIII, де зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 вказаного Закону розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1275-р визначений та затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. У пункті 22 цього додатку вказане місто Селидове (Селидівська міська рада). Апеляційним судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 32), тому суд мав застосувати вимогу наведеного вище Закону. З розрахунку комісії та пені, видно, що період її нарахування мав місце не тільки під час проведення АТО, але на початок проведення АТО на 05.04.2014 року нарахована комісія та пеня в розмірі 700,00 грн. Тому, рішення в цій частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню. Що стосується нарахування штрафів в розмірі 1013,41 грн. відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, апеляційний суд вважає, що позивач не довів в цій частині свої позовні вимоги. Зі змісту наведеного вище пункту Умов та правил видно, що штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу. Позивач не надав доказів нарахування штрафу за порушення строків платежів по грошовому зобов'язанню більше ніж на 30 днів, а саме - не пізніше липня 2013 року (перше порушення зобов'язання відбулося у червні 2013 року - а.с. 4, 27). Тому апеляційна скарга у цій частині підлягає відхиленню. Отже, апеляційний суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з врахуванням наданих сторонами у справі доказів, вважає, що суд першої інстанції не виконав вимог закону про законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні стягнення комісії та штрафів, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою часткового скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. Крім того, відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1378,00 грн., позовні вимоги задоволено частково - підлягає стягненню заборгованість в загальній сумі 7868,15 грн., тому з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог в розмірі 961,06 грн.

Outcome: partial