Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові вказував, що 20.02.2007 року між банком та [PERSON] укладено договір кредиту, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Посилався на те, що відповідач належним чином умови договору не виконав, внаслідок чого станом на 18.05.2015 року має прострочену заборгованість в розмірі 175709, 85 грн., яка складається з наступного 7000 грн. заборгованість за кредитом; 2415 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 53 739, 75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 112 555, 10 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку за договором кредиту від 20.02.2007 року суму заборгованості в розмірі 175 709, 85 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача в адресованому суду клопотанні просив розглянути справу у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Крім того, вказував, що заперечення отримав, вважав їх необґрунтованими, оскільки згідно кредитного договору, договір діє до моменту виконання всіх зобов»язань. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак, направив на адресу суду заперечення проти позову, в яких вказував, що, враховуючи термін, на який видавався кредит (строк з 20.02.2007 року по 19.02.2009 року включно), він здійснив його погашення в повному обсязі та ніяких претензій з боку банку про наявність якоїсь заборгованості до нього не надходило. За умовами відносин, оформлених кредитним договором, кінцевий термін погашення кредиту закінчувався 19.02.2009 року включно, тому вважав, що саме з цієї дати розпочав перебіг строку позовної давності щодо вимог позивача. Просив відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв»язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, відповідач [PERSON] в адресованій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності. Позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову в зв»язку з пропуском позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.02.2007 року між року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір №CVVWSE00000036 від 20.02.2007 року, згідно умов якого банк зобов»язався надати позичальнику строковий кредит шляхом надання готівкою через касу на строк з 20.02.2007 року по 19.02.2009 року включно в розмірі 7000 (сім тисяч) грн., зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати в розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки строк дії кредитного договору становить до 19.02.2009 року, а позовна заява подана 16.06.2015 року то вказане свідчить про пропуск строку позовної давності. Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, в той же час, відповідачем до суду була подана заява про застосування строку позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

Outcome: dismissed