Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що за рішенням суду від 13.09.2016 року з відповідача стягуються аліменти на утримання двох синів в розмірі по 800 гривень на кожного, однак вказаний розмір аліментів не відповідає діючому законодавству, оскільки на даний час змінились норми по аліментних зобов'язаннях і збільшився розмір прожиткового мінімуму. Крім цього, така сума аліментів не забезпечує матеріальних потреб дітей на придбання продуктів харчування, одягу, взуття, шкільного приладдя, а також ліків, оскільки діти періодично хворіють і потребують лікування. Позивач не працевлаштована і має незначні тимчасові заробітки. Відповідач є здоровою, молодою людиною, інших утриманців не має, отримує нерегулярні заробітки власною працею за кордоном і його матеріальний стан покращився, однак в добровільному порядку сплачувати аліменти в більшому розмірі він не бажає. Провадження в справі відкрито ухвалою від 20.06.2018 року, розгляд справи було постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У зв'язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову до суду за минанням терміну зберігання, ухвалою від 16.07.2018 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08.08.2018 року відповідачем в канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, у якому він вказав на невизнання позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивачкою не підтверджено належними доказами факту погіршення її матеріального становища або ж покращення його матеріального стану, погіршення її здоров'я або дітей з часу ухвалення судового рішення, за яким з нього стягуються аліментів, а внесення змін до СК України не є підставою для збільшення стягуваного розміру аліментів в розумінні ст.192 СК України. Стверджує, що дійсно має тимчасові заробітки за кордоном, однак фактично його матеріальне становище не змінилось, а тому неспроможний сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Окрім сплати аліментів, приймає участь у матеріальному забезпеченні дітей під час їх перебування у нього дома за судовим рішенням, яким встановлено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Зокрема, купує їм особисті речі, одяг, продукти харчування, дає кошти, вони разом відпочивають. Відповіді на відзив у визначений ухвалою суду строк позивачка не подала. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач в канцелярію суду подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач про час та місце розгляду справи по суті двічі належним чином повідомлявся, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, однак в судове засідання не з'явився, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно рішення Любомльського районного суду від 11.03.2015 року укладений сторонами шлюб розірвано. Відповідно до свідоцтв [NUMBER] та [NUMBER] у період шлюбу в сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. З рішення Любомльського районного суду від 13.09.2016 року вбачається, що з відповідача в користь позивачки зменшено стягнення аліментів на утримання обох синів з 1000 гривень до 800 гривень на кожного. Довідкою Любомльської міської ради від 25.04.2018 року стверджено, що діти сторін проживають разом із позивачкою по [ADDRESS]. На підставі виписок із медичних карток від 27.04.2018 року встановлено, що діти сторін часто хворіють, у тому числі, простудними захворюваннями, а неповнолітній [PERSON] також страждає плоскостопістю І ступеня. Рішеннями Любомльського районного суду від 06.07.2015 року та Апеляційного суду Волинської області від 01.09.2015 року відповідачу встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, зокрема шляхом систематичних побачень другого та останнього тижня щомісяця з 10 години суботи до 19 години неділі за його місцем проживання у відсутності матері, в інший час за домовленістю батьків, а також щорічний спільний відпочинок протягом двох тижнів. З індивідуальної відомості про застраховану особу вбачається, що відповідач у 2016 році облікового заробітку для нарахування пенсії не мав. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. З часу ухвалення судового рішення про зменшення стягуваних з відповідача аліментів стаття 182 Сімейного кодексу України зазнала суттєвих змін у зв'язку із прийняттям Законів України № 2037-VIII від 17.05.2017 року та №2475-VІІІ від 03.07.2018 року, які спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів. Так, частиною 2 статті 182 СК України в чинній на час розгляду справи редакції встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини є гарантований розмір аліментів. Сину сторін [PERSON] виповнилось 13 років, [PERSON] - 6 років. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» з 01 липня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1944 гривні, з 01 грудня - 2027 гривень. З наведеного слідує, що відповідач сплачує аліменти у меншому розмірі, ніж гарантований чинним законодавством, оскільки мінімальний розмір аліментів на утримання дітей сторін станом на дату розгляду справи становить по 972 гривні, з 01 грудня - по 1013,50 гривень. Враховуючи вищевказані положення Сімейного кодексу України, суд вважає, що відповідач, будучи батьком дітей, зобов'язаний матеріально їх утримувати, що є його обов'язком відповідно до статті 180 СК України на гарантованому законодавством рівні, який визначено на засадах рівності такого батьківського обов'язку. Відтак, стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дітей на належне матеріальне забезпечення. Аналізуючи встановлені у справі фактичні обставини та вищенаведені законодавчі приписи, суд вважає заявлений позивачкою розмір аліментів на рівні 1500 гривень на кожну дитину дещо завищеним, оскільки порушує баланс рівності обов'язку батьків та не підтверджується необхідністю стягнення у такому розмірі. З урахуванням встановленого способу участі батька у вихованні дітей, передбачених ч.1 ст.182 СК обставин, на переконання суду, необхідним і достатнім збільшенням розміру щомісячного стягнення аліментів на утримання кожної дитини буде по 1100 гривень, що є наближеним до мінімального розміру і відповідатиме закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадам справедливості, добросовісності, розумності. Посилання позивача на те, що зміна законодавства не є підставою для збільшення розміру аліментів, на увагу суду не заслуговують, оскільки аліментні правовідносини мають характер триваючих, розмір стягуваних за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав він може змінюватись. Прийняття Закону про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є самостійною підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Згідно із ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial