Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 01 липня 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник погодився, що кредитний ліміт встановлюється та змінюється за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Сторони погодили, що Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, надавши можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач у свою чергу грошові кошти своєчасно не повертав, порушуючи тим самим умови договору. Заборгованість відповідача за Договором станом на 19 грудня 2017 року складає 41043,04 гривень, з яких 8796,94 гривень заборгованість за кредитом, 4712,84 гривень відсотки за користування кредитом, 25102,64 гривень пеня, а також штрафи, нараховані відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг 500 гривень - фіксована частина, 1930,62 гривень - процентна складова. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також судові витрати в сумі 1762 гривень. У п. 3 позовних вимог позивач просить у разі неявки відповідача розглядати справу за відсутності представника Банку та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Аналогічне прохання містить заява представника позивача за довіреністю [PERSON], в якій крім цього остання позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач до зали судових засідань не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме, заборгованість за кредитом в сумі 8796,94 гривень та проценти за користування кредитом в сумі 4712,84 гривень. Решту позовних вимог не визнає, адже пеня та штрафи нараховані позивачем після введення мораторію на їх нарахування. Просить позов задовольнити частково. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно ст.ст.\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За правилами ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 01 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», з одного боку, та [PERSON], з іншого, була досягнута домовленість про надання останньому кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони погодили, що Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01 липня 2014 року, засвідчив свою згоду із тим, що дана заява з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами, складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. При цьому позичальник підтвердив, що ознайомився із зазначеними документами, що складають собою договір, згоден з його умовами, а також те, що вони були надані йому у письмовому вигляді. Отже, суд вважає встановленим факт укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] договору кредиту № б/н від 01 липня 2014 року. Частиною другою статті 1050 ЦК України закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобовязання в цілому у разі невиконання позичальником зобовязання. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості позичальник [PERSON] свої зобовязання за договором не виконує, внаслідок чого станом на 19 грудня 2017 року за ним рахується заборгованість в сумі 41043,04 гривень, яка складається з наступного: 8796,94 гривень заборгованість за кредитом, 4712,84 гривень нараховані проценти за користування кредитом, 25102,64 гривень пеня, а також штрафи в сумі 2430,62 гривень, які були нараховані відповідачу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] із позовними вимогами погодився частково та визнає, зокрема, заборгованість по тілу кредиту в сумі 8796,94 гривень та нараховані відсотки за користування кредитними коштами в сумі 4712,84 гривень. Із заявленими до стягнення пенею в сумі 25102,64 гривень та штрафами в сумі 2430,61 гривень не згоден та зауважує, що нарахування пені та штрафів відбулось після введення мораторію на їх нарахування. Аналізуючи позицію відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де мешкає відповідач [PERSON] Враховуючи наведені положення, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування позичальникові [PERSON] пені та штрафів за Договором, який був укладений 01 липня 2014 року, тобто після введення мораторію на їх нарахування. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 8796,94 гривень та нарахованих процентів за користування кредитними коштами в сумі 4712,84 гривень, що загалом становить 13509,78 гривень. Вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 25102,64 гривень та штрафів в сумі 2430,62 гривень суд вважає такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1762 гривень, сплачений позивачем за подання даного позову, покладається на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial