Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у сумі 54 140 грн. 75 коп., яка утворилася за період з 01 листопада 2008 року по 01 червня 2020 року, посилаючись на те, що відповідачам надавалися послуги з централізованого теплопостачання в квартиру [ADDRESS] , однак свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання останній виконував не належним чином, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, тому звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 30 липня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги частково у сумі 19 805 грн. 15 коп. і заявив про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Зазначив, що він визнає правильність нарахування йому основної заборгованості за період з 01.07.2017 року по 31.05.2020 року у межах строку позовної давності за послуги теплопостачання у сумі 17 754 грн. 03 коп., у тому числі заборгованість за опалення у розмірі 17 388 грн. 46 коп. та заборгованість за гаряче водопостачання у розмірі 365 грн. 57 коп., а також інфляційні втрати за послуги теплопостачання за період з 01.07.2017 року по 30.04.2020 року у сумі 1 309 грн. 10 коп. та 3 % річних від простроченої суми боргу за послуги теплопостачання за період з 01.07.2017 року по 31.05.2020 року на суму 741 грн. 92 коп., що підтверджено проведеним ним розрахунком. При цьому прохав врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у цивільній справі за № 712/8916/17. Від представника позивача Пихтіної Ю.А. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що позиція відповідача щодо застосування строку позовної давності є помилковою, оскільки позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу 28 грудня 2019 року, а тому строк позовної давності був перерваний. Таким чином із відповідача підлягає стягненню вся заявлена сума. У судовому засіданні представник позивача Пихтіна Ю.А. позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, з підстав викладених у відзиві. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що слідує з Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 189368772 від 19.11.2019 року (а.с.5). Взаємовідносини ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачів по наданню послуг з теплопостачання регулюються Житловим Кодексом України та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Відповідно до ст. 162 ЖК України та п.п.14, 17, 35 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 2005 року № 76, власники зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, в тому числі і за послуги з теплопостачання у строки, встановлені чинним законодавством, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Відповідач є споживачем послуг з теплопостачання в квартиру [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 37,6 кв.м. Відповідно до п.18 зазначених правил споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем. Розмір щомісячної плати за надані послуги відповідачу становлять: за послуги центрального опалення 1596,93 грн./Гкал. за місяць протягом опалюваного періоду, за послуги з централізованого постачання гарячої води 89,54 грн./куб.м. Згідно ст. 162 ЖК України відповідач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, в тому числі і за послуги з теплопостачання у строки, встановлені чинним законодавством. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням змісту вказаної норми за період з 01 листопада 2008 року по 01 червня 2020 року за боржником утворилася заборгованість в сумі 36 928 грн. 41 коп., за період з 01 січня 2009 року по 01 червня 2020 року нараховано індекс інфляції в сумі 13 227 грн. 43 коп. та 3 % річних в сумі 3984 грн. 91 коп., загальна сума заборгованості становить 54 140 грн.75 коп. (а.с.24-34). Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і Правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, як споживачі послуг з теплопостачання, перебуває у фактичних договірних правовідносинах з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», але взяті на себе зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконує Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконував, а саме не вносив платежі за послуги з теплопостачання в повному розмірі, за ним утворилася заборгованість у розмірі 54 140 грн. 75 коп. При вирішенні питання про визначення розміру заборгованості, який підлягає стягненню із відповідача, суд виходить з наступного. У відзиві на позов відповідач просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, що свідчить про зроблену ним заяву відповідно до вимог ч.3ст.267 ЦК України. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256,267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17 висловила наступну правову позицію: Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати). Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Таким чином, із відповідача підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2017 року по 01 червня 2020 року у сумі 17 754 грн. 03 коп., інфляційні втрати за період з 01 липня 2017 року по 30 квітня 2010 року у сумі 4 970 грн. 70 коп. та 3 % річних за період з 01 липня 2017 року по 01 червня 2020 року у сумі 2 763 грн. 01 коп., відповідно до розрахунку проведеного позивачем, правильність якого відповідачем не спростовано, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а тому стягує з відповідачів на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 987 грн. 94 коп. (47,07 %) (а.с.1-2).

Outcome: partial