Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач просить визнати п. 7.4 кредитного договору №HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року укладеному між [PERSON] і ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсним. Вказує, що ним з банком був укладений договір про надання споживчого кредиту і згідно пункту кредитного договору, у разі порушення позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менш 1 гривні. Даний пункт кредитного договору не відповідає вимогам справедливості, оскільки пеня у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки в перерахунку становить 55% річних від суми заборгованості, а тому є недійсним. Відповідач про дату і час розгляду справи повідомлений повісткою під розписку. Але представник відповідача в судове засідання не зявився і про причини неявки не повідомив. Суд розглянув справу на підставі доказів, які є в справі. Треті особи про дату і час розгляду справи повідомлені повістками під розписку, але в судове засідання вони не зявились. В судовому засіданні встановлене наступне. 17.12.2007 року між позивачем і ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №HAE2GA00000034, за яким [PERSON] отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк» споживчий кредит в сумі 22\~000,00 доларів США на ремонт нерухомості, а також 4\~714,40 доларів США на сплату страхових платежів, строком до 2027 року, за сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від сум и виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту. Крім того, відповідно до п. 7.4 вказаного кредитного договору при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менш 1 гривні. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Розмір пені за порушення позичальником зобовязання - 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, встановлений п. 7.4 кредитного договору, фактично становить 55% річних від суми заборгованості, що перевищує розумну межу плати за послуги, встановлену ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка встановлена в розмірі до 50% суми простроченої заборгованості по кредиту. З урахуванням наведеного суд вважає, що банком неправомірно встановлено підвищену вказану процентну ставку, а тому суд визнає цей пункт кредитного договору недійсним і задовольняє позов. Також суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грив., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved