Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2010 році рішенням Сихівського районного суду м.Львова; -від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], 9вересня [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати в м.Львові разом зі своєю матірю відповідачем у справі [PERSON]; -за заявою відповідача [PERSON] їх доньку Вероніку було поміщено до притулку в м.Львові; -свою заяву відповідач [PERSON] мотивувала тим, що їх донька є такою, що постійно порушує дисципліну, прогулює уроки, не ночує вдома, однак ці факти не відповідали дійсності, оскільки в притулку з дитиною було проведено ряд заходів та тестів з визначенням її стану, на підставі яких дитину було рекомендовано повернути в біологічну сімю та визначено, що доцільніше передати дитину в сімю батька, тобто його; -з урахуванням всіх рекомендацій, наданих службою у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації, їх з відповідачем донька у теперішній час проживає разом з ним; -відповідач про матеріальний стан їх дитини не піклується, матеріально не допомагає, хоча знає, що дитина навчається в школі з поглибленим вивченням іноземних мов та має схильність до їх вивчення, оскільки у м.Львові вивчала поглиблено німецьку мову; -сама відповідач наголошує на тому, що вона працює офіційно на роботі диктором радіо, однак такого підтвердження він не має, звернувся до суду з позовом та просить: стягнути аліменти з відповідача на його користь в твердій грошовій сумі по 1000грн., щомісячно, на утримання доньки Вероніки-Анни, до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявилися. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву /а.с.10,32/, згідно якої заявлений позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи та просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача. Відповідач [PERSON], будучи допитаною 15 жовтня 2015 року за судовим дорученням в Сихівському районному суді м.Львова /а.с.14,20-23/, надала особисті пояснення, згідно яких позов не визнала; пояснила, що докази проти позову вона надішле до Хустського районного суду до 3-х тижнів; була не згідна на розгляд справи у Хустському районному суді у її відсутність; просила розглядати справу виключно в її присутності в Хустському районному суді. Відповідач [PERSON] впродовж 3-х тижнів з часу її допиту в Сихївському районному суді м.Львова /як вона вказувала у своїх поясненнях/, і взагалі до моменту розгляду справи в Хустському районному суді, ніяких доказів проти позову не надала, в судове засідання в Хустський районний суд не зявилася, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом неодноразового вручення їй особисто судових повісток про виклик до суду на розгляд цієї справи /а.с.28,29,31/, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи у її відсутність від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, його представника та відповідача без фіксування судового процесу. 25 лютого 2016 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова, від якого вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні: свідоцтвом про народження дитини /а.с.4/, довідкою, виданою виконкомом Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області /а.с.5/ та рекомендаціями Притулку для дітей Служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації /а.с.6/. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. [PERSON] вказав позивач у своєму позові - сама відповідач наголошує на тому, що вона працює офіційно на роботі диктором радіо, однак такого підтвердження він не має. Однак, ні позивач, ні відповідач не надали суду ніяких доказів того, де вони працюють та яку заробітну плату отримують. І взагалі: ні позивач, ні відповідач не надали суду ніяких доказів щодо стану здоровя та матеріального становища дитини; стану здоровя та матеріального становища сторін; наявності у сторін інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для її нормального утримання і виховання, виходячи з інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2016 року 1455грн., а з 1травня 1531грн., суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 750грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial