Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач приватне сільськогосподарське підприємство «Обрій» (надалі ПСП «Обрій») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування вимог посилається на те, що 18 жовтня 2010 року в ході розгляду цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ПСП «Обрій» про стягнення майнового паю № 2-2/10р. була укладена мирова угода, яка визнана судом згідно ухвали від 18.10.2010 року та провадження у справі закрите. За умовами визнаної судом мирової угоди відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися протягом 3 років з часу підписання угоди повернути ПСП «Обрій» кошти, які були отримані ними по скасованих рішеннях суду у даній справі, а саме [PERSON] - 4092 грн., [PERSON] - 3402 грн. Однак, після визнання судом мирової угоди та закриття провадження у справі відповідачі умов мирової угоди не виконали, кошти до встановленого терміну згідно взятих на себе зобов'язань не повернули позивачу, тому ПСП «Обрій» просить стягнути дані кошти у примусовому порядку. Представник позивача Крот О.Л. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, заперечень проти позову не подали. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вимоги ЦПК України, з'ясувавши думку представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідачів, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що ухвалою Старосинявського районного суду від 18 жовтня 2010 року у цивільній справі №2-2/10р. було визнано мирову угоду, укладену між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПСП «Обрій», згідно якої [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися протягом 3 років з часу підписання даної мирової угоди, а саме до 18 жовтня 2013 року угоди повернути ПСП «Обрій» кошти, які ними були отримані по скасованих рішеннях суду у даній справі, а саме [PERSON] - 4092 грн., [PERSON] - 3402 грн. З часу визнання судом укладеної між сторонами мирової угоди протягом 2010-2014 р.р відповідачі [PERSON] та [PERSON] жодних коштів у касу чи на банківський рахунок ПСП «Обрій» не вносили, що підтверджується довідкою позивача № 30 від 14.03.2014 року. Відповідно ч.1 ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Ч.5 цієї статті передбачено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Укладена між сторонами та визнана судом мирова угода є зобов'язанням у цивільно- правому розумінні та до неї застосовуються загальні правила ЦКУ щодо виконання зобов'язань. Така правова позиція Верховного Суду України щодо застосування окремих норм матеріального права, і в тому числі щодо правової природи мирової угоди, викладена у постанові від 04 липня 2011 року № 3-65гс11, згідно якої Верховний Суд України визнав необґрунтованим висновок суду про те, що мирова угода, затверджена судом, не може вважатися зобов'язанням у цивільно-правовому сенсі. Ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, в силу вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання взятих на себе зобов'язань відповідачами, що в свою чергу є підставою для стягнення коштів в примусовому порядку. Відповідачами не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності позовних вимог. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення на користь позивача із [PERSON] - 4092 грн., [PERSON] - 3402 грн.,тому позов підлягає до задоволення. В силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів в користь позивача слід також стягнути понесені судові витрати - судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме з [PERSON] - 133,01 грн., [PERSON] - 110,59 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved