Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач ПАТ «КРИСТАЛБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій зазначає, що останній допустив виникнення заборгованості за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, банк має намір звернути стягнення на предмети іпотеки, однак органами державної виконавчої служби арештовано це ж нерухоме майно в межах виконавчого провадження. У зв'язку з наведеним позивач просить звільнити земельну ділянку, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану за адресою: Київська область, Обухівський район, Дерев'янська сільська рада, з-під арешту, накладений постановою № 52915617 від 17.11.2016 року відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження на все майно боржника [PERSON] шляхом внесення змін в запис №17592268 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме зазначити предметом обтяження в записі №17592268 все нерухоме майно, окрім земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Дерев'янська сільська рада. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на неможливість звернення стягнення на іпотечне майно у позасудовому порядку. Представник відповідача відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явився повторно, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень проти позову не подав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 08.02.2008 року було надано кредит [PERSON], що підтверджується договором про надання кредиту № 59-Ф/08/04. 08.02.2008 року між ЗАТ «Інвест-Кредит Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було забезпечено предметом іпотеки - земельна ділянка площею 3, 541 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходяться за адресою: Київська область, Обухівський район, Дерев'янська сільська рада, що належать [PERSON], що підтверджується договором іпотеки № 344, інформаційною довідкою. 23.06.2011 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва позов ПАТ «ТЕРРА БАНК», який є правонаступником ЗАТ «Інвест-Кредит Банк» задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 4415109 грн. 81 коп. 26.10.2012 року постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №34901359 та накладено арешт на майно [PERSON] 06.10.2015 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «ТЕРРА БАНК» на ПАТ «КРИСТАЛБАНК». 17.11.2016 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження по стягненню з [PERSON] виконавчого збору та у межах виконавчого провадження №52915617 винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника у межах суми звернення стягнення у розмірі 441692 грн. 92 коп. Правовий статус позивача підтверджується актом, договором, витягом, іншими матеріалами справи. При наданні правової оцінки позову суд приймає до уваги наступне. Згідно ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Згідно ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення Згідно ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Позивач не посилається на незаконність накладення арешту на спірне нерухоме майно, з матеріалів справи подібних обставин не вбачається, тому суд вважає, що арешт на спірне нерухоме майно було правомірно накладено державним виконавцем відповідно до чинного законодавства. В порядку цивільного процесуального законодавства позивач не звертався зі скаргами щодо арешту майна, не вживав заходів для захисту своїх інтересів іншим процесуальним способом, окрім як шляхом подання цього позову. В обґрунтування вимог цього позову позивач посилається на порушення його цивільних прав та інтересів, при цьому зміст позовних вимог сформульовано таким чином, що можна прийти до висновку, що він намагається захистити своє право власності на нерухоме майно у визначений позовом спосіб, однак в судовому засіданні не встановлено обставин, які б породжували цивільно-правові наслідки, зазначені у позовних вимогах, а саме зняття арешту майна. Так, судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували на порушення законних прав чи інтересів позивача саме визначеним позовом відповідачем - [PERSON], який не здійснював ніяких дій щодо накладення арешту на власне майно, що вказує на неналежність відповідача. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували підстави та достовірні обставини втрати необхідності у арешті майна із передбачених законом підстав, при цьому із поданих суду доказів вбачається наявність грошових зобов'язань [PERSON] за виконавчим провадженням про стягнення коштів на користь ПАТ «КРИСТАЛБАНК». Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач не посилається на те, що спірне нерухоме майно належить ПАТ «КРИСТАЛБАНК», отже посилання позову на ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» не узгоджується із фактичними обставинами справи. Доводи представника позивача в судовому засіданні про наміри позивача поставити спірне нерухоме майно собі на баланс, тобто набути право власності на майно у позасудовому порядку не ґрунтуються на приписах законодавства на положеннях договору іпотеки, оскільки цим договором не передбачено відповідного застереження. Доводи представника позивача в судовому засіданні про наміри розпочати процедуру звернення стягнення на майно у майбутньому за умови задоволення цього позову не вказують на наявність реального, вже існуючого порушення прав чи законних інтересів позивача, які б підлягали судовому захисту. Посилання позивача на норми права, які регулюють правовідносини щодо іпотеки, виключення майна із акту опису суд вважає безпідставними, оскільки вони не породжують правових наслідків у вигляді зняття арешту з майна. Обраний позивачем спосіб захисту інтересів не узгоджується із законом, при цьому вимог про визнання права власності, звільнення майна з-під арешту, про виключення майна з опису, звернення стягнення на предмет іпотеки тощо позивач не пред'являв, тому правове обґрунтування позову суд вважає неспроможним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Під час судового розгляду судом не встановлено порушень цивільних прав чи законних інтересів позивача, які б підлягали судовому захисту в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги недоведеними і необґрунтованими, а також такими, що не узгоджуються із наявними у справі доказами. Враховуючи викладене вище, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed