Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Українська залізниця» в собі регіональної філії «Львівська залізниця звернулось до Пустомитівського районного суду Львівської області з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди та згідно позовних вимог просить суд стягнути з [PERSON] витрати понесені на примусове виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/1635/15-ц від 03.11.2015 року у розмірі 30519,22 грн. з урахуванням ПДВ. А також стягнути з відповідача судові витрати. 24.02.2017 року провадження у справі відкрито. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 03 листопада 2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області у справі № 450/1635/15-ц вирішено зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER] по [ADDRESS] площею 0,3 га шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме: екплікація угідь №7 Сад площею 0,0764 га та демонтажу фундаменту розміром 11*11,6 м і сітчастої огорожі, які розміщені на цій земельній ділянці. На примусове виконання вищезгаданого рішення суду 11.04.2016 року був виданий виконавчий лист № 450/1635/15-ц. На підставі вимог державного виконавця від 20.10.2016 №09-26/12770 та від 17.11.2016 № 09-26/3599 у виконавчому провадженні № 51592060, у зв'язку з недостатнім рівнем матеріально - технічного забезпечення Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, на представників РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» було покладено обов'язок забезпечити належне виконання вищевказаного рішення суду, у зв'язку з чим були понесені витрати на забезпечення примусового виконання рішення суду у розмірі 30 519,22 грн. з урахуванням ПДВ. Позивач вказує, що оскільки всі витрати на організацію та проведення виконавчих дій РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» понесла самостійно, не здійснюючи авансування на депозитний рахунок Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, відшкодування завданих збитків здійснюється у загальному порядку. На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування за понесені збитки пов'язані з приведенням самовільно захопленої відповідачем земельної ділянки до попереднього стану. 24.04.2018 року представником відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON] подано відзив на позовну заяву позивача в якому просить суд замінити [PERSON] як неналежного відповідача у даній справі на відповідача Пустомитівський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області. Свої вимоги мотивує тим, що державним виконавцем Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Пакош О.О. скеровано на адресу ПАТ «Українська залізниця» в осмобі регіональної філії ПАТ «Українська залізниця» вимогу про забезпечення належного виконання судового рішення по справі № 450/1635/15-ц. однак, який вид дій мали забезпечити представники ПАТ «Українська залізниця», державний виконавець не вказала. Окрім цього, під час виконання виконавчих дій державним виконавцем Пакош О.О. не встановлювалось місце розташування земельної ділянки, вказаної у судовому рішенні на місцевості. Тобто державним виконавцем не визначались координати земельної ділянки в Держгеокадастрі, що в подальшому спричинило збитки [PERSON], оскільки виконавчі дії проводились на земельній ділянці, яка належить їй на праві приватної власності. Таким чином, вважає, що можливі фінансові розрахунки можуть мати місце лише між ПАТ «Українська залізниця» та Пустомитівським РВ ГТУЮ у Львівській області, а тому [PERSON] є неналежним відповідачем. 10.05.2018 року від представником позивача ПАТ «Укрзалізниця» подано відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої вважає вимоги Відповідача безпідставними та необґрунтованими, оскільки Відповідачем було порушено право Позивача на користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме - для будівництва будинків, що встановлено рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.11.2015 року та рішенням апеляційного суду Львівської області від 08.12.2014 року. Таким чином, [PERSON] як особа, яка самовільно зайняла земельну ділянку Залізниці, здійснила самочинне будівництво на цій земельній ділянці є належним і єдиним відповідачем, а отже, зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням вищезгаданої земельної ділянки до попереднього стану. В судовому засіданні представник позивача Тюрдьо В.П. позовні вимоги підтримав та просить задоволити. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] позовні виомги позивача не визнали та просять в їх задоволенні відмовити, у зв'язку з їх безпідставністю покликаючись на обставини викладені у відзиві від 24.04.2018 року. Вислухавши сторони, проаналізувавши матеріали справи та дослідивши докази подані сторонами та підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача виходячи з наступного : Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди ( п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області суду 03 листопада 2015 року у справі № 450/1635/15-ц зобов'язано відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER] по [ADDRESS] площею 0,3 га шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме: екплікація угідь №7 Сад площею 0,0764 га та демонтажу фундаменту розміром 11*11,6 м і сітчастої огорожі, які розміщені на цій земельній ділянці. На примусове виконання вищезгаданого рішення суду Пустомитівським районним судом Львівської області 11.04.2016 року був виданий виконавчий лист № 450/1635/15-ц. Згідно з ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. Уразі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Судом встановлено, що у добровільному порядку боржником за виконавчим документом [PERSON] рішення суду не виконано, що сторонами неоспорюється, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, дана обставина окремому доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. А відповідно до п. 15 ч. З ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. Відповідно до вимог державного виконавця Пакош О.О. Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 20.10.2016 №09-26/12770 та 17.11.2016 № 09-26/3599 у виконавчому провадженні №51592060, на представників РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» було покладено обов'язок забезпечити належне виконання вищевказаного рішення суду. Судом встановлено, що 29.11.2016, на підставі вищезазначеної вимоги, засобами Стягувача РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» відбулося примусове виконання рішення суду від 03.11.2015 року. 15.12.2016 року державним виконавцем Пакош О.О. Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51592060. 12.12.2016 року регіональною філією «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», на адресу Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було скеровано лист №Н-10/4280, яким повідомлялося, що в результаті забезпечення примусового виконання вищезгаданого рішення суду у справі № 450/1635/15-ц, Стягувач поніс додаткові витрати, оскільки виконання вищевказаного рішення суду здійснювалося засобами Стягувана на підставі вищезгаданих вимог. Відповідно до представлених суду доказів, позивачем, як стягувачем у виконавчому провадження було понесено витрати на забезпечення примусового виконання рішення суду у розмірі 30 519,22 грн. з урахуванням ПДВ. Згідно з ч. 2 ст. 212 ЗК України, приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і .поруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Крім цього, відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Факт самовільного зайняття вищезгаданої земельної ділянки та, відповідно, порушення Відповідачем права Позивача на користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме для будівництва будинків встановлений рішенням апеляційного суду Львівської області від 08.12.2014 по справі №450/211/14, яке набрало законної сили, та рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.11.2015 року, яке набрало законної сили., що у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребує окремому доказуванню. За вказаних обставин твердження сторони відповідача про безпідставність позовних вимог позивача до відповідача [PERSON] оскільки такий є неналежним відповідачем є безпідставними. Окрім цього, суд вважає безпідставними твердження сторони відповідача про те, що у вищезгаданих вимогах державним виконавцем не вказано який вид дій мали забезпечити представники ПАТ «Укрзалізниця», оскільки згадані вимоги спрямовані на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.11.2015, у резолютивній частині якого чітко зазначається, які дії зобов'язаний був вчинити [PERSON], зокрема демонтаж фундаменту розміром 11*11,6 м і сітчастої огорожі, які розміщені на цій земельній ділянці. Згідно ч. 1,2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На підставі наведеного, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставин, суд приходить до переконання, що завдані позивачу як стягувачу у виконавчому провадженні збитки, які полягають у понесені витрат на примусове виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.11.2015 року, у розмірі 30519,22 грн. підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved