Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач просив стягнути на свою користь з відповідача 8441 грн. 50 коп. боргу за спожиту теплову енергію, 735 грн. 09 коп. суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 571 грн. 47 коп. 3% річних та судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. внаслідок не виконання останньою зобов`язань по оплаті наданої теплової енергії у квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05.02.2020 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» було подано до Ленінського районного суду м.Миколаєва заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 16254,61 грн., а також 533,03 грн. сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 322,16 грн. три відсотки річних та 210,20 грн. судового збору. Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 01.04.2020 року по справі №489/514/20 судовий наказ про стягнення з [PERSON] суми боргу за спожиту теплову енергію було скасовано. Згідно п.2 ст.164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувану не повертається. У раз пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (210,20 грн. + 1891,80 грн. 2102,00 грн.). Підставами для скасування судового наказу послугувало звернення відповідача, якому остання зазначала, що: між нею та позивачем відсутні договірні відносини, договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води вона не підписувала, що свідчить про його не укладання. Відповідач стверджує, що ніколи не проживала за адресою: [ADDRESS] , а тому послуги з теплопостачання не отримувала. Позивач вважає дані твердження відповідача необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах. Законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим посилання споживача на відсутність укладеного договору не повинні братися до уваги, оскільки відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, незалежно від наявності підписаного договору. Щодо обов`язку власника квартири сплачувати житлово-комунальні послуги, не зважаючи на відсутність його фактичного проживання та реєстрації в цій квартирі. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу реєстр №801 від 12.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М., на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Таким чином, законодавством України покладено обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб. Отже, споживач зобов`язаний сплачувати щомісяця плату за спожиті комунальні послуги, в тому числі за теплову енергію, навіть якщо він фактично в цьому житлі не проживає, оскільки він є власником такого житла. Виходячи з вищевикладеного, оскільки відповідач є власником квартири [ADDRESS] , він зобов`язаний сплачувати щомісяця плату за спожиті комунальні послуги, в тому числі за спожиту теплову енергію, навіть якщо він фактично не проживає та не зареєстрований в цій квартирі. На ім`я боржника, відповідального квартиронаймача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги теплопостачання та було видано розрахунковий документ (розрахункову книжку), по якій боржник повинен виконувати оплату. Нарахування відповідачу сум оплати за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2018 року по 01.05.2020 року здійснювалося за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Позивач надав теплову енергію за період з 01.12.2018 року по 01.05.2020 року на суму 23795,45 грн., за яку відповідач сплатив лише частково, отже не виконав своїх зобов`язань в повному обсязі, чим завдано позивачу матеріальну шкоду. Таким чином, з урахуванням перерахунку та часткової оплати боргу відповідачем в сумі 15962,44 грн., залишок боргу складає 8441,50 грн. Надіслане відповідачу попередження (в порядку досудового врегулювання сплати боргу) №779-ф87 від 24.12.2019 року залишилися без задоволення та відповіді. 22.04.2020 року та 05.05.2020 року відповідач зверталась до позивача з приводу реструктуризації заборгованості за спожиту теплову енергію перед ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль». 07.05.2020 року у відповідь на звернення відповідача, позивачем було підготовлено та направлено на адресу відповідача для підписання договір про реструктуризацію заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення, підписаний з боку позивача, а також відомість нарахування та оплат. Дані документи були отримані відповідачем 12.05.2020 року, однак досі відповідач не здійснила жодних дій, що свідчили б про її реальний намір укласти договір реструктуризації або добровільно, в позасудовому порядку, погасити наявну заборгованість за фактично спожиту теплову енергію. 11.08.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, вважає, що вказаний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. З наданого позивачем розрахунку позовних вимог та відомості нарахувань та оплат по особовому рахунку № [NUMBER] , вбачається, що за період з 01.12.2018 року по 01.05.2020 року відповідачу з урахуванням перерахунків надані послуги з постачання теплової енергії в загальній сумі 24403,94 грн., а сплачено 15962,44 грн., у зв`язку із чим рахується заборгованість в загальній сумі 8441,50 грн. В той час, як вбачається із виписки з особового рахунку № [NUMBER] , який міститься в особовому кабінеті споживача на офіційному сайті ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» в червні 2019 року позивачем здійснений перерахунок щодо нарахування сум поставленої теплової енергії на суму - 8988,18 грн., враховуючи здійснений позивачем перерахунок в сумі - 8988,18 грн., стверджує що за відповідачем рахується переплата в сумі -546,68 грн. (8441, 50 - 8988,18), а за вказаних обставин, основний борг, зазначений позивачем у позовній заяві, відсутній, а позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Також не погоджується із нарахованих на суму заборгованості інфляційних витрат, оскільки позивачем не дотриманий принцип правильного обрахунку інфляційних витрат, враховуючи оплату частини заборгованості в квітні 2020 року, в травні 2020 року, а враховуючи відсутність основної заборгованості, починаючи з червня 2019 року, інфляційні витрати безпідставно нараховані за період з червня 2019 року по червень 2020 року, що свідчить про необґрунтованість та неправильність нарахування інфляційних витрат, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні твердження зазначає щодо нарахування на суму заборгованості 3% річних. Зокрема, зазначає, що до позовної заяви додані два наряди про підключення будинку [ADDRESS] до системи опалення від 11.11.2018 року та від 03.11.2019 року. Разом з тим, не надано жодних документів, які б підтверджували відключення будинку від системи опалення на підставі рішення органу місцевого самоврядування, хоча вказані документи є доказами надання послуг у певний період. Зазначені обставини унеможливлюють доведеність позовних вимог, оскільки не можливо встановити конкретний період надання послуг у кожному опалювальному сезоні 2019-2020 років. Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить тільки посилання на вартість опалення 1 кв.м. у кожному місяці, разом з тим доказів формування тарифу саме в такому розмірі позивачем не надано. Разом з тим, позивачем не надано доказів оформлення актів про зняття показань будинкових засобів обліку представником виконавця у присутності постачальника та представника споживачів. Не зрозумілим залишається порядок та умови формування тарифу на опалення кожного місяця в опалювальному періоді. Наданий ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» розрахунок основної заборгованості не містить жодних посилань на те, які тарифи взяті для обрахування та як розрахована вартість 1 кв. м. опалювальної площі у спірний період. Також у позовній заяві ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» посилається на те, що нарахування боржнику сум оплат за спожиту теплову енергію за прострочений період 01.12.2018 року - 01.05.2020 року проводилось згідно з тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання с сферах енергетики та комунальних послуг, однак самих постанов не надає, що унеможливлює встановити обґрунтованість, прозорість і правильність нарахування сум оплат за спожиту теплову енергію за спірний період. 26.08.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, яким позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, з огляду на наступне. До 11.11.2010 року власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] , на якого первісно і був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Та 12.11.2010 року [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.11.2010 реєстр. №801 стала новим власником квартири [ADDRESS] . Однак після купівлі квартири ні [PERSON] , ні [PERSON] не надали інформацію про зміну власника квартири до ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ». Інформацію та документи про зміну власника квартири, а саме копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.11.2010 року [PERSON] надано до ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» лише в червні 2019 року. Саме тоді особовий рахунок № [NUMBER] , який досі належав [PERSON] , був відокремлений та зареєстрований на [PERSON] . На попереднього власника квартири [PERSON] в той же день було відкрито новий особовий рахунок № [NUMBER] . У зв`язку з вищевикладеним за період до 11.11.2010 року включно в червні 2019 року було зроблено перерахунок заборгованості за надану теплову енергію, яка надавалася до квартири, власником якої був ще [PERSON] , який склав 8988,18 грн. Саме ця сума в розмірі 8988,18 і була перенесена на новий особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , з особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] . Крім цієї суми з особового рахунку [PERSON] було перенесено на особовий рахунок [PERSON] суми здійснених [PERSON] за період з листопада 2005 року по грудень 2006 року платежів за теплову енергію в загальному розмірі 2903,84 грн. Отже, виходячи з вищевикладеного, зазначені суми в розмірі 8988,18 грн. та 2903,84 грн. не можуть вважатися перерахунком заборгованості [PERSON] перед позивачем та сумою оплати, здійсненою [PERSON] , оскільки вони нараховувалися та сплачувалися у період, коли [PERSON] ще не була власником квартири. Саме тому ці суми і не відображаються в жодному із доданих до позовної заяви документах. Щодо не вірно нарахованих, на думку відповідача, на суму заборгованості інфляційних втрат та 3% річних. Позивач вважає, що розрахунок інфляції та 3% річних нарахована вірно. Жодних нових розрахунків на спростування нарахованих їй позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних відповідачем не надано. Крім того, відповідачем зроблено хибний висновок щодо безпідставного нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за період з червня 2019 року по червень 2020 року у зв`язку з відсутністю у неї основної заборгованості починаючи з червня 2019 року, оскільки заборгованість відповідача на теперішній час існує та була визнана відповідачем в повному обсязі в зверненнях до позивача з приводу надання їй реструктуризації цієї заборгованості. Щодо не надання, на думку відповідача, доказів, які підтверджують позовні вимоги, позивач зазначає, що рішення виконавчого комітету ММР про початок та закінчення опалювальних сезонів та постанов НКРЕКП, якими встановлюються тарифи на послуги централізованого опалення, що надаються населенню ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» є загальнодоступною інформацією, з якою можна в будь-який час ознайомитися через мережу Інтернет. Звертають, що відповідач жодного разу не звертався до позивача з приводу надання йому обґрунтування нарахованих сум за спожиту теплову енергію. Враховуючи вищевказане ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» зазначає, що положення відзиву на позовну заяву не спростовують доводи викладені у позовній заяві, а навпаки, підтверджують порушення прав та законних інтересів позивача. 11.09.2020 року відповідачем надано заперечення на відзив, у яких зазначає що перенесення суми основного боргу було здійснено у червні 2019 року, як то зазначає позивач, через не надання раніше [PERSON] або колишнім власником правовстановлюючих документів, однак вказане не відповідає дійсності. Також зазначає, що про зміну власника по вказаній квартирі позивачу було відомо ще у 2016 році. Вказане підтверджується судовим наказом, виданим Ленінський районним судом м. Миколаєва від 20.05.2016 року у справі №489/2177/16; договором реструктуризації від 04.09.2017 року, в якому посадовою особою позивача зазначені реквізити правовстановлюючих документів власника [PERSON] . Отже, старий борг, який, за твердженням позивача, рахується за [PERSON] і виник до 11.11.2010 року, підлягав би списанню максимум у 2016 році. Перевірити чи нарахована вказана сума у період до 11.11.2010 чи в інший період, коли вже власником була [PERSON] , не представляється можливим, адже в особистому електронному кабінеті облік періоду починається з 2017 року, у відповідача відсутня можливість перевірити особовий рахунок № [NUMBER] з початку його ведення та встановити достовірність такої інформації. Отже, вважає що позивачем не доведено, що сума в розмірі 8988.18 грн. виникла саме за часів володіння квартирою [PERSON] і не стосується [PERSON] . Вважає, що позивачем не доведений достовірними та достатніми доказами повний період надання послуг з опалення у сезони 2019-2020 роки. 15.04.2021 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог на суму 9013,88 грн., в якій зазначає, що під час розгляду Ленінським районним судом м.Миколаєва справи №489/7455/15-ц, рішенням якого у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію відмовлено в зв`язку з тим, що власником квартири [ADDRESS] у період утворення заборгованості за спожиту теплову енергію, а саме з 01.02.2014 року по 01.04.2015 року, як встановив суд була [PERSON] . Під час розгляду справи №489/7455/15-ц ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» цього факту було не відомо. Позивач в заяві про збільшення позовних вимог просить: позовні вимоги збільшити на 9013,88 грн., з яких: сума заборгованості за спожиту теплову енергія за період з 01.02.2014 року по 01.04.2015 року в розмірі 4309,70 грн., сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, що була нарахована за період з 01.02.2014 року по 01.02.2021 року в розмірі 3894,00 грн.; три проценти річних від простроченої суми, що були нараховані за період 01.02.2014 року по 01.02.2021 року в розмірі 810 грн. 18 коп. З урахування заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 12 751 грн. 20 коп. боргу за спожиту теплову енергію, 4629 грн. 09 коп. суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 1381 грн. 65 коп. три відсотки річних та судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 22.04.2021 року прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог на 9013,88 грн., розгляд справи постановлено здійснювати в судовому засіданні з повідомленням сторін 19.05.2021 року о 11 год. 00 хв. 18.05.2021 року до суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про залучення до матеріалів справи розрахунки інфляційних витрат на 3% річних боргу та відзив на заяву про збільшення позовних вимог які вважає такими що не підлягають задоволенню та просить відмовити ПАТ «Миколаївська Теплоелектроцентраль» у задоволені позовних у зв`язку із пропуском строку позовної давності з наступних підстав: позивачем зазначається, що вказаний борг виник за період з 01.02.2014 року по 01.04.2015 року. В обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог позивачем надано рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року у справі №489/7455/15, згідно якого у задоволені позову ПАТ «Миколаївська Теплоелектроцентраль» до [PERSON] (колишнього власника) про стягнення заборгованості з надання ЖКП відмовлено з посиланням на те, що у період утворення заборгованості 2014-2015 роки власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] (новий власник). При цьому позивач у заяві зазначає, що під час розгляду справи №489/7455/15 ця обставина йому не була відома. У зв`язку із чим просить додати заборгованість за 2014-2015 роки в сумі 9013,88 грн. до заборгованості, із якою звернувся у 2020 році. Разом з тим, позивачем пропущений строк позовної давності за цими вимогами, що підтверджується наступним. ПАТ «Миколаївська Теплоелектроцентраль» 26.04.2016 року звернулась до Ленінського районного суду м. Миколаєва із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. У наданій заяві про видачу судового наказу від 26.04.2016 року позивач зазначає, що між ВАТ «Миколаївська Теплоелектроцентраль», правонаступником якого є ПАТ «Миколаївська Теплоелектроцентраль», та [PERSON] 12.11.2010 року був укладений договір про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання №603087. Згідно з умовами договору заявник взяв на себе зобов`язання надавати через приєднану теплову мережу теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання помешкання боржника, а останній зобов`язався своєчасно оплачувати теплову енергію. На ім`я боржника був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] для виконання розрахунків за теплову енергію та надана розрахункова книжка, (копія заяви додається). Отже, із заявленого самим позивачем вбачається, що правовідносини між сторонами виникли ще у 2010 році. З Інформаційної довідки з реєстру прав власності, згідно якої вбачається, що ПАТ «Миколаївська Теплоелектроцентраль» через веб-сайт додатково 06.04.2016 року стало відомо про те, що власником квартири [ADDRESS] є саме [PERSON] . Перебіг початку строку позовної давності законодавець визначив із тою датою, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, враховуючи, що позивачу було відомо про належність квартири [PERSON] з 2010 року (про що зазначено самим позивачем) та додатково підтверджено року Інформаційною довідкою з реєстру прав власності, строк позовної давності за вимогами з 01.02.2014 року по 01.04.2015 року сплив щодо кожного платежу і зокрема останнього з урахуванням обов`язку боржника сплатити вартість наданих послуг до 20 числа місяця наступного за звітним 22.05.2018 року. 05.08.2021 року відповідачем надано остаточний розрахунок інфляційних витрат та 3 % річних, здійснений з урахуванням часткових оплат (квітень - травень 2020 року) заборгованості, яка виникла за період 01.12.2018 року про 01.05.2020 року, з квитанціями про сплату основного боргу з 01.12.2018 року по 01.05.2020 року та інфляційних витрат і 3% річних в загальній сумі 1135,92 грн. Зокрема відповідач зазначає наступне: 01.04.2015 рік - останній місяць надання послуги; 21.05.2015 рік - виникнення заборгованості за квітень 2015 року та початок перебігу строку позовної давності; З роки - строк позовної давності задля задоволення порушеного права; 21.05.2015 рік +3 роки = 22.05.2018 рік, строк позовної давності за вимогами сплинув 07.04.2019 року. (06.04.2016 року +3 роки). Позивач з заявою про стягнення заборгованості за період з 01.02.2014 року по 01.04.2015 року звернувся до суду лише 14.04.2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності. При цьому, посилання на те, що під час розгляду справи №489/7455/15 йому не було відомо про те, що власником квартири є [PERSON] , не може слугувати поважною причиною пропуску строку позовної давності. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами неможливість вчасного звернення до суду у межах строку позовної давності із вимогами щодо стягнення заборгованості за 2014-2015 роки із [PERSON] , у зв`язку із чим, в силу ст. 267 ЦК України позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Представник позивача подав заяву про розгляду справи за його відсутності, відповідач в судове засідання не з`явився. Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м.Миколаєва, в тому числі до квартири [ADDRESS] , що підтверджується нарядом на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону. На ім`я відповідального квартиронаймача [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги теплопостачання та було видано розрахунковий документ (розрахункову книжку), по якій боржник повинен виконувати оплату. З метою забезпечення теплом об`єктів житла та інших об`єктів на початку опалювального сезону 2018-2020 після зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8Со і нижче, на виконання рішення виконавчого комітету ММР №830 від 11.10.2017; №1053 від 05.11.2018, №1078 від 11.10.2019 (наряди від 28.10.2017; 11.11.2018; 03.11.2019) було розпочато опалювальний сезон та підписано наряди, що свідчать про підключення до системи опалення. В опалювальних сезонах 2018-2020 роках позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] . Правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів ст.11 Цивільного кодексу України. Згідно п.2 ч.2 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання теплової енергії віднесено до комунальних. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Приписами п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Статями 68, 162 Житлового кодексу України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. За змістом ст.526 та ст.530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Положеннями ст.610 та ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 23.04.2020, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] у розмірі 1/1 частка на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2010 року. Згідно з наданої інформації Департаментом з надання адміністративних послуг ММР від 08.07.2020 року, станом на 07.07.2020 року за відомостями Реєстру територіальної громади м.Миколаєва місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . З копій квитанцій наданих відповідачем 05.08.2021 року вбачається, що відповідачем відповідно до квитанції №0.0.2144647499.1 на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» сплачено 1000,00 грн., відповідно до квитанції №0.0.2174902904.1 сплачено 1000,00 грн., відповідно до квитанції №0.0.2209188577.1 сплачено 1000,00 грн., відповідно до квитанції №0.0.2218699930.1 сплачено 5 441 грн. 50 коп., відповідно до квитанції №0.0.2218901186.1 сплачено 1135 грн. 92 коп. Таким чином, відповідачем на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» сплачено 8 441 грн.50 коп. в рахунок погашення основного боргу та інфляційних витрат і 3% річних в сумі 1135 грн.92 коп. Згідно наданого відповідачем розрахунку інфляційних втрат, з яким погоджується суд, їх розмір становить 607,44 грн(601,90 грн. за періоди з 01.02.2019 по 01.05.2020 + 5,54 грн. за період з 01.05.2020 по 31.05.2020), 3% річних - 528 грн(517,30 грн + 8,11 грн + 1,9 грн + 0,49 грн. +0,2 грн), загалом - 1135,44 грн. Оскільки відповідачем погашено 8441,50 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, яка первісно заявлено позивачем, нараховані 607,44 грн. інфляційних втрат та 528,00 грн. 3% річних, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку із відсутністю заборгованості на день розгляду справи. Позовні вимоги в частині їх збільшення на суму заборгованості за спожиту теплову енергію в період з 01.02.2014 по 01.04.2015 року в розмірі 4309,70 грн, суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3894,00 грн. та 3% річних в розмірі 810,18 грн. не підлягають задоволенню з огляду на пропуск строку позовної давності, про який заявлено відповідачем. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3 та 4 ст.267 ЦК України). Враховуючи, що про належність відповідачу з 29.11.2010 року квартири [ADDRESS] було відомо позивачу станом на 06.04.2016 року, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 06.04.2016 року на підставі запиту ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» для звернення із заявою до Ленінського районного суду м.Миколаєва про видачу судового наказу про стягнення боргу за період з 01.04.2015 по 01.04.2016, то звернувшись із заявою про збільшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.02.2014 по 01.04.2015 у квітні 2021 року позивач пропустив трирічний строк позовної давності, який сплинув 06.04.2019 року, а тому в частині стягнення боргу в розмірі 4309,70 грн позовні вимоги задоволенню не підлягають. Нарахований на вказану суму борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3894,00 грн. та 3% річних в розмірі 810,18 грн. не підлягають задоволенню також у зв`язку із пропуском строку давності до додаткової вимоги.

Outcome: dismissed