Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач Первинна організація Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Україна» у Печерському районі міста Києва звернулася до суду із позовом та з урахуванням уточнень просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 22 732,76 грн., витрати від інфляції у розмірі 5131,81 грн., 3% річних в сумі 1453,13 грн., а всього 29317,70 грн., а також відшкодувати понесені судові витрати. Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а балансоутримувачем є позивач та ним здійснюється утримання будинку та прибудинкової території. В зв`язку з не сплатою спожитих житлово-комунальних послуг, станом на 01 березня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за спожиті житлово-комунальні послуги становила 22 732,76 грн. Зазначена сума заборгованості утворилась за період з 01 серпня 2015 по 01 березня 2019 року. Ухвалою судді від 20 липня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, відповідно до якого ЦПК України викладено у новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Подальший розгляд вказаної справи підлягав проведенню за правилами, що передбачені ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, в частині у якій вони не встановлюють нових обов`язків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання. З огляду на зазначене, ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року за участю представників сторін розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті. Ухвалою судді від 09 листопада 2018 року за клопотанням представника відповідача подальше підготовче засідання призначено здійснювати в режимі відеоконференції, про що неодноразово постановлялись ухвали. Відзиву, заяв або клопотань з інших процесуальних питань до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 24 липня 2019 року підготовче засідання у справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. До суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Будучи належним чином повідомленими сторони в судове засідання не з`явились, відеоконференцзв`язок встановити не виявилось за можливе, а тому з урахуванням додержання основних засад судочинства, зокрема щодо обов`язковості судового рішення, розумності строків розгляду справи та неприпустимості зловживання процесуальними правами, суд вважає, що це не є перешкодою для розгляду справи по суті в розумінні ст. 223 ЦПК України. Враховуючи те, що заяв або клопотань з процесуальних питань не надходило, а тому можливим є розгляд справи у відсутність учасників справи та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, і при цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а тому суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 23 січня 2014 року (а.с. 24-25). Первинна організація Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Україна» у Печерському районі міста Києва є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , ним здійснюється утримання будинку та прибудинкової території. Також в матеріалах справи міститься Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 06 травня 2014 року (а.с. 26- 28), укладений між сторонами, за яким відповідач зобов`язався оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги. Власність зобов`язує відповідно до ст. 319 ЦК України. У відповідності до ст.ст. 64, 66, 67, 162 ЖК України, власники квартир, наймачі повинні своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 45 від 24 січня 2006 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово- комунальні послуги. Аналогічний обов`язок покладено на власника, наймача квартири і п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року. Поряд із цим, згідно із п. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що також не заперечується відповідачем, спожиті ним житлово-комунальні послуги оплачуються не в повному обсязі та не своєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість та як вказує позивач, здійснюючи лише часткову оплату спожитих послуг, відповідач не звертався до позивача з повідомленням про те, що ним не визнаються проведені нарахування. Матеріали справи доказів таких звернень або відповідного контррозрахунку також не містять. Таким чином, станом на 01 березня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за спожиті житлово-комунальні послуги становить 22 732,76 грн. та виникла за період з 01 серпня 2015 по 01 березня 2019 року і підтверджується наявними у матеріалах справи копіями довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з 01 січня 2014 року по 31 липня 2018 року (а.с. 186-187), довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з 01 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року (а.с. 188) та довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з листопада 2018 року по 25 березня 2019 року (а.с. 189). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Можливість застосування до відносин, що склалися між Сторонами, положень статті 625 Цивільного Кодексу України узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові Судової Палати у цивільних і господарських справах від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13. Позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, а згідно із доданим розрахунком суми позовних вимог (а.с. 190-191), витрати від інфляції склали 5131,81 грн., 3% річних - 1453,13 грн., що в загальному становить 29317,70 грн. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем 06 травня 2014 року було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, умови якого позивачем було виконано, однак відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує в повному обсязі, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, у зв`язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за період з 01 серпня 2015 по 01 березня 2019 року за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 22 732,76 грн., витрати від інфляції у розмірі 5131,81 грн. та 3% річних в сумі 1453,13 грн., а всього 29317,70 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору у розмірі 2 562,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved