Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування шкоди. Позов мотивує тим, що 20.07.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, поліс № АС/4514791 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль марки «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER]. 05.07.2014 року на вул. Нагірній в м. Луцьку відбулась ДТП за участі застрахованого автомобіля, яким керував [PERSON] та автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою Луцького міськрайонного суду від 25.07.2014 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що після настання страхового випадку страхова компанія ПРАТ «СК «Інгосстрах», в якій було застраховано цивільно правову відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi», виплатила страхове відшкодування в розмірі 71\~842,38 грн. 16.10.2014 року ПРАТ «СК «Інгосстрах» звернулось до АТ «ПРОСТО-страхування» з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування. Страхова подія була визнана позивачем та відповідно до складеного страхового акта було відшкодовано суму в розмірі 49\~490 грн. Оскільки вина відповідача у скоєнні ДТП встановлена в судовому порядку, постанова суду оскаржена не була та набрала законної сили, то відповідно до ст. 1166 ЦК України, позивач має право вимагати від відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу. А тому, просить стягнути з відповідача в свою користь суму виплаченого страхового відшкодування та судові витрати у справі. Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 20.07.2013 року між ПАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено договір, поліс № АС/4514791 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно умов вищевказаного договору ПАТ «ПРОСТО-страхування» було прийнято під свій страховий захист транспортний засіб марки «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 5). Згідно п. 2 Договору, страховим випадком, є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом)(а.с. 2). В звязку з настанням страхової події 05.07.2014 року за участю відповідача [PERSON], який керував транспортним засобом марки «Ford Transit» та автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER], останній зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП. Постановою Луцького міськрайонного суду від 25.07.2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 400 грн. Даною постановою встановлено, що [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Форд» д.н.з. 03250ВМ на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг вул. Потебні Нагірна в м. Луцьку, рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України (а.с. 17,18). Цивільно-правова відповідальність власника автотранспортного засобу «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER], ТОВ «Автокредит» на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Інгосстрах», що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспорту № VOHOCPS-13AM18G від 22.11.2013 року (а.с. 8-10). В звязку з настанням страхової події ПрАТ «Інгосстрах» виплачено страхове відшкодування ТОВ «Автокредит» в сумі 71842,38 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №3800 від 19.08.2014 року (а.с. 57). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З матеріалів справи вбачається, що на підставі звернення від 16.10.2014 року ПрАТ «Інгосстрах», страхового акта №102734 від 30.03.2015 року, ПАТ «ПРОСТО-страхування» відшкодувало ПрАТ «Інгосстрах» в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 49\~490 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 5052 від 31.03.2015 року (а.с. 59). Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки постановою Луцького міськрайонного суду від 25.07.2014 року, відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєному ДТП, суд приходить до висновку, що кошти в розмірі 49\~490 грн., які були стягнуті з ПАТ «ПРОСТО-страхування», слід стягнути з відповідача в користь позивача у відшкодування шкоди в порядку регресу Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved