Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», від імені якого діє представник за довіреністю [PERSON], звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить на підставі ст.ст.51, 52, 526, 527, 530, 598- 610, 1054 ЦК України та постанови Верховного суду України від 04.12.2013 року у справі № 6-125цс13, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 23154,26 грн. та судові витрати в сумі 1600 грн., мотивуючи тим, що відповідно до укладеного між позивачем та ФОП [PERSON] договору без номеру від 28.02.2014 року, який складається з Заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку, ФОП [PERSON] відкрила поточний рахунок та отримала у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом; однак, зобовязань за договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 07.03.2017 року утворилась заборгованість в сумі 23154,26 грн., яка складається із заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, пені і комісії; відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту; хоча 30.12.2016 року було проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] і її виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності; однак, її зобовязання за договором не припинились, а продовжують існувати і залишаються за [PERSON], як фізичною особою, оскільки фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Позивач участі представника в судовому засіданні не забезпечив, заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою - підприємцем [PERSON] шляхом підписання останньою електронно-цифровим підписом 28.02.2014 року Заяви про відкриття поточного рахунку був укладений договір приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого ФОП [PERSON]В стала клієнтом банку і на її імя був відкритий поточний рахунок із встановленням кредиту за рахунок власних коштів банку за послугою «Гарантований платіж» на вимогу клієнта на користь третьої особи та сплатою відсотків за користування кредитом, що нараховуються на суму залишку непогашеної заборгованості за кредитом в залежності від терміну користування кредитом, зокрема за заявками ініційованими до 01.02.2016 року 36%, з 01.02.2016 року 64% (п.3.2.2.2 Умов та правил надання банківських послуг). На виконання умов вказаного договору банківського обслуговування позивачем за заявкою відповідача було оплачено за рахунок коштів банку (прокредитовано) її платіж на користь третьої особи в сумі 5000 грн. Згідно з п.3.2.1.1 Умов, кредит надається в обмін на зобовязання клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків та винагороди. Відповідно до п.3.2.2.7.5 Умов, банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань, передбачених Умовами, змінити умови кредитування вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі. Згідно з п.3.2.2.2 Умов, у випадку порушення клієнтом будь-якого з грошових зобовязань та при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення коштів, ніж передбачено цим пунктом, клієнт сплачує банку пеню в розмірі 56% річних від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. Згідно з п.3.2.2.10.1 Умов, у разі порушення клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п.3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1 - 3.2.2.9.3 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п.3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2 цього Договору, винагороди, передбаченої п.п.3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4 - 3.2.2.9.6 цього договору, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за яких сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права, передбаченого п.3.2.2.2 цього договору, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у заявці, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до п.3.2.2.10.4 Умов, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань, передбачених п.3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано клієнтом. Як стверджує позивач в позовній заяві та вбачається із доданого до позовної заяви розрахунку суми заборгованості, ФОП [PERSON] зобовязань за договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків, не виконала. 30.12.2016 року було проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] і її виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності. Однак, зобовязання фізичної особи підприємця за договором не припинились, а залишаються за фізичною особою, оскільки фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Вказаний висновок ґрунтується на правовому висновку Верховного суду України, викладеному у постанові від 04.12.2013 року у справ № 6-125цс13. Відтак, фізична особа [PERSON]В є належним відповідачем у справі про стягнення кредитної заборгованості договором, укладеним 28.02.2014 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП [PERSON] Внаслідок наведеного у відповідача [PERSON] станом на 07.03.2017 року виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 23154,26 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком суми заборгованості, яка складається з наступного: 5000 грн. заборгованість за кредитом; 8372,78 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 9781,48 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази відсутності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі кредиту, відсотків, пені у матеріалах справи відсутні та сторонами суду не надані. Розрахунок заборгованості по кредиту проведено позивачем у відповідності до Умов і правил надання банківських послуг, які разом із заявою відповідача про відкриття поточного рахунку складають між сторонами у справі договір про надання банківських послуг, та з врахуванням сплачених щомісячних платежів. Правильність проведення розрахунку позивачем відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, зокрема і про проведення відповідної експертизи. Відтак, відповідно до ст.ст.212, 213 ЦПК України судове рішення повинно бути ухвалене на підставі наявних у справі доказів, в тому числі й наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача по кредиту, що утворилась станом на дату, вказану у цьому розрахунку та позові. Тому оцінивши наявні докази у справі, з врахуванням встановлених її обставин і вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, суд вважає, що відповідач істотно порушив умови договору, зокрема щодо взятого на себе зобовязання по поверненню отриманого кредиту та з врахуванням вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України доходить висновку про наявність підстав для примусового стягнення з відповідача кредитної заборгованості в сумі позову Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому

Outcome: approved