Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» 10.11.2017 р. звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просив: Звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №5376 від 03.12.2007 р., укладеним з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., та зареєстрований в реєстрі за № 600, а саме на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру загальною площею - 45,10 кв.м., житловою площею - 29,00 кв.м., зі всіма невід'ємними її приналежностями, що стане власністю Іпотекодавця у майбутньому, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений 13 жовтня 2006 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Присяжнюк О.М., та зареєстрований в реєстрі за № 2183. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - двохкімнатної квартири загальною площею - 45,10 кв.м., житловою площею - 29,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів у межах Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною реалізації - 832 000,00 грн. За рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку предмета іпотеки - двохкімнатної квартири загальною площею - 45,10 кв.м., житловою площею - 29,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], задовольнити вимогу ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 1410747,01 грн., в тому числі: 486290,00 грн. - прострочений кредит; 191658,03 грн. - прострочені відсотки по кредиту (рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2011 р.); 40000,00 грн. - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та відсотків по кредиту (рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2011 р.); 450644,94 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 177609,50 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 43806,07 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 17264,97 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 3473,50 грн. - неустойка за порушення п. 3.3 Іпотечного договору №5376 від 03.12.2007 р. Виселити: [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS] Стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3200 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2400 від 03 грудня 2007 р., згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в загальній сумі 486290,00 грн., до 03 грудня 2012 р. зі сплатою 15,5% річних на споживчі цілі. В забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір №5376 від 03 грудня 2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., та зареєстрований в реєстрі за №600, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку Банку нерухоме майно, що належить їй на праві власності, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею - 45,10 кв.м., житловою площею - 29,00 кв.м., зі всіма невід'ємними її приналежностями, що стане власністю Іпотекодавця у майбутньому, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності Іпотекодавця на квартиру, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором, підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, видане 10 липня 2001 р. державним нотаріусом дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О., та зареєстрований в реєстрі за № 42-4. Позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі та надав відповідачу суму кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених Кредитним договором. Натомість, відповідач порушила зобов'язання за Кредитним договором щодо повернення суми отриманого Кредиту на умовах та в строки, визначені Кредитним договором, у зв'язку з чим за Кредитним договором утворилась прострочена заборгованість, що за умовами Кредитного договору надає Банку право на стягнення заборгованості за Кредитним договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення до суду із відповідним позовом. Позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням відповідачем умов Кредитного договору, Банк скористався своїм правом на стягнення заборгованості за Кредитним договором у судовому порядку та звернувся з відповідним позовом до суду. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2011 р. у справі № 2-1157/2011 за позовом АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 717948,03 грн. та судові витрати у розмірі 1700,00 грн., витрати ІТЗ - 120,00 грн., а всього - 719768,03 грн. Із набранням законної сили, рішення суду було пред'явлено до виконання в межах процедури виконавчого провадження. 11.10.2011 р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого за вказаним рішенням суду. Позивач вказує, що станом на день звернення до Солом'янського районного суду м. Києва, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2011 р. про стягнення з боржника на користь Банку суми заборгованості за Кредитним договором не виконано та заборгованість за Кредитним договором не погашена. Посилаючись на норми Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження», АТ «Ощадбанк» змушений звернутись до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна без дотримання умов, визначених при реалізації предмету іпотеки в ході примусового виконання рішення суду про стягнення. Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду з даним позовом за Кредитним договором обліковується сума заборгованості за кредитом, процентами та пенею. За порушення боржником грошового зобов'язання на суму боргу та прострочені суми нараховані суми відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунку, сума заборгованості відповідача за Кредитним договором станом на 01.09.2017 р. становить 1410747,01 грн., в тому числі: 486290,00 грн. - прострочений кредит; 191658,03 грн. - прострочені відсотки по кредиту (рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2011 р.); 40000,00 грн. - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та відсотків по кредиту (рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2011 р.); 450644,94 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 177609,50 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 43806,07 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 17264,97 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 3473,50 грн. - неустойка за порушення п. 3.3 Іпотечного договору №5376 від 03.12.2007 р. Також позивач зазначає, що згідно п. 3.3 Іпотечного договору, іпотекодавець за адресою знаходження предмету іпотеки не має права без попередньої згоди іпотекодержателя здійснювати реєстрацію постійного місця проживання будь-яких осіб. Згідно довідки Ф3, [PERSON], 28.02.2012 р. без попередньої згоди іпотекодержателя здійснила реєстрацію постійного місця проживання сина, [PERSON] Відповідно до 7.3 цього договору, за порушення зобов'язань, передбачених п. 3.3 Іпотечного договору, Іпотекодавець сплачує на користь Іпотекодержателя неустойку у розмірі 0,5% вартості предмету іпотеки, визначеної п. 1.4 цього Договору. Крім того, згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою Іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно інформаційної довідки №97947262 від 20.09.2017 р., з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, [PERSON] виступає власником нерухомого майна, а саме: [ADDRESS] З метою встановлення ціни реалізації предмету іпотеки за рішенням суду відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» за замовленням Банку була проведена оцінка вартості предмета іпотеки. Так, відповідно до висновку з незалежної оцінки майна, який виготовлений на замовлення іпотекодержателя, а саме: нерухоме майно - квартира загальною площею - 45,10 кв.м., житловою площею - 29,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності Позичальнику, ринкова вартість станом на 28.08.2017 р. становить 832000,00 грн., яка виготовлена суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки плюс». На підставі викладеного, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії № 2602 від 12 червня 2008 р. в загальному розмірі 1410747,01 грн. підлягає стягненню предмет іпотеки, яким є нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею - 45,10 кв.м., житловою площею - 29,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності Позичальнику. із визначенням способу реалізації предмету іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною реалізації - 832000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, надав суду відзив на позовну заяву, повністю підтриманий в судовому засіданні, просив суд застосувати позовну давність до вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2400 від 03 грудня 2007 р., згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в загальній сумі 486290,00 грн., до 03 грудня 2012 р. зі сплатою 15,5% річних на споживчі цілі. В забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір №5376 від 03 грудня 2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., та зареєстрований в реєстрі за №600, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку Банку нерухоме майно, що належить їй на праві власності, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею - 45,10 кв.м., житловою площею - 29,00 кв.м., зі всіма невід'ємними її приналежностями, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності Іпотекодавця на квартиру, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором, підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, видане 10 липня 2001 р. державним нотаріусом дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О., та зареєстрований в реєстрі за № 42-4. Встановлено, що у зв'язку з порушенням відповідачем умов Кредитного договору, Банк скористався своїм правом на стягнення заборгованості за Кредитним договором у судовому порядку та звернувся з відповідним позовом до суду. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2011 р. у справі № 2-1157/2011 за позовом АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 717948,03 грн. та судові витрати у розмірі 1700,00 грн., витрати ІТЗ - 120,00 грн., а всього - 719768,03 грн. Із набранням законної сили, рішення суду було пред'явлено до виконання в межах процедури виконавчого провадження. 11.10.2011 р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 29090988 з виконання виконавчого листа № 2-1157, виданого 22.09.2011 р. за вказаним рішенням суду. Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що відповідачем рішення суду не виконується, заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не погашається, тому вважає, що виникли підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики . Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору. Ані вищевказаним договором, ані законодавством України підстав невиконання зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Кодексом також передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже, застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Відповідно до ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-597 ЦК України, Законом України «Про іпотеку»,Законом України «Про заставу»,Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з ч. 8 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки ст. 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, то норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, норми цього Закону дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Таким чином, реалізація предмету іпотеки в ході примусового виконання рішення суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, можлива лише з дотриманням конкретних умов. Як вбачається з розрахунку заборгованості по договору відновлювальної кредитної лінії № 2400 від 03.12.2007 р., наданому позивачем, у відповідача [PERSON] станом на 01.09.2017 р. наявна сума заборгованості за кредитом, процентами та пенею. За порушення боржником грошового зобов'язання на суму боргу та прострочені суми Банком нараховані суми відповідно до ст. 625 ЦК України. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідача за Кредитним договором станом на 01.09.2017 р. становить 1410747,01 грн., в тому числі: 486290,00 грн. - прострочений кредит; 191658,03 грн. - прострочені відсотки по кредиту (рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2011 р.); 40000,00 грн. - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та відсотків по кредиту (рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2011 р.); 450644,94 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 177609,50 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 43806,07 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 17264,97 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р.; 3473,50 грн. - неустойка за порушення п. 3.3 Іпотечного договору №5376 від 03.12.2007 р. Відповідно до п. 3.3 Іпотечного договору, іпотекодавець за адресою знаходження предмету іпотеки не має права без попередньої згоди іпотекодержателя здійснювати реєстрацію постійного місця проживання будь-яких осіб. Як вбачається з довідки форми №3, виданої ЖЕД №902 від 03.07.2015 р. за №551, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (син). Власником особового рахунку цієї житлової площі є [PERSON] Позивач посилається на те, що [PERSON], в порушення вимог п. 3.3 Іпотечного договору, 28.02.2012 р. без попередньої згоди іпотекодержателя здійснила реєстрацію постійного місця проживання сина, [PERSON] Відповідно до 7.3 Іпотечного договору, за порушення зобов'язань, передбачених п. 3.3 Іпотечного договору, Іпотекодавець сплачує на користь Іпотекодержателя неустойку у розмірі 0,5% вартості предмету іпотеки, визначеної п. 1.4 цього Договору. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обовязковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні. Відповідно до висновку з незалежної оцінки майна, який виготовлений на замовлення іпотекодержателя, а саме: нерухоме майно - квартира загальною площею - 45,10 кв.м., житловою площею - 29,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності Позичальнику, ринкова вартість станом на 28.08.2017 р. становить 832000,00 грн., яка виготовлена суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки плюс». Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою Іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом Разом з тим, як зазначалося вище, реалізація предмету іпотеки в ході примусового виконання рішення суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, можлива лише з дотриманням конкретних умов. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору, загальний термін користування кредитом становить 5 (п'ять) років, при цьому, дата остаточного погашення кредиту не пізніше 03.12.2012 р. Згідно п. 3.2.2 Кредитного договору, банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами (у разі їх стягнення згідно із умовами договору), а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі звернути стягнення на заставлене майно. Судом встановлено, що позивач у зв'язку із порушенням відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, 11.02.2009 р. вручив [PERSON] під розпис вимогу №564. У даній вимозі № 564 від 11.02.2009 р. зазначено, що у зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором банк відкликає всю суму кредиту та вимагає не пізніше тридцяти календарних днів з дати отримання вимоги здійснити повне погашення кредиту, що наданий згідно з кредитним договором. В іншому випадку банк змушений буде вжити заходів щодо погашення заборгованості в примусовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису на договорі застави або звернення до суду. Таким чином, строк виконання зобов'язань за кредитним договором настав 13.03.2009 р., зі спливом 30-ти денного строку, наданому відповідачу для повного погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно п. 3.1.3 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання, неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або цим договором, в тому числі, зокрема, невиконання або неналежне виконання зобов'язання за кредитним договором та в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку платежів або його частини становить більше 2 (двох) місяців. Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Як вже зазначалося вище, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання. Таким чином суд приходить до висновку, що у позивача наявне право на пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Таким чином, оскільки строк виконання зобов'язань за кредитним договором був змінений на 13.03.2009р., право пред'явити вимогу про звернення стягнення на квартиру виникло у позивача ще 14.03.2009 р. Умовами договору іпотеки визначено, що він забезпечує виконання зобовязання, що витікають з кредитного договору. Отже, змінивши строк виконання основного зобов'язання, банк був зобов'язаний пред'явити позов до боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом трьох років від дати коли в нього виникло право щодо дострокового виконання умов кредитного договору. Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного суду України від 11 жовтня 2017 року по справі № 585/1512/15-ц. Разом з тим, позовна заява про звернення стягнення на квартиру подана Банком лише 10.11.2017 р., тобто після спливу позовної давності. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 р., зазначену позовну заяву було залишено без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою в судові засідання представника позивача. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed