Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач просить зняти арешт з усього належного йому рухомого та нерухомого майна, який було накладено постановами Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції №46263448 від 26.05.2015 року та б/н від 26.07.2011 року. Позов обґрунтовано тим, що незважаючи на закриття всіх виконавчих проваджень відносно нього як боржника, у відповідних державних реєстрах збереглися обтяження за вказаними постановами, а орган ДВС відмовляється скасувати арешт у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень. Арешт майна порушує права позивача щодо володіння та розпорядження власним майном. Відповідачем надано відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки за постановою від 26.05.2015 року накладено арешт в межах виконавчого провадження, яке в подальшому закінчено 09.10.2015 року, однак боржником не сплачено виконавчий збір в сумі 132,29 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 102,49 грн. За постановою від 26.07.2011 року позивачем не обґрунтовано підстави для зняття арешту та не надано доказів виконання рішення. У відповіді на відзив позивачем зазначено про сплату сум виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 22.11.2018 року і надано копії відповідних квитанцій. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 26.07.2011 зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна власника [PERSON] на підставі постанови б/н від 26.07.2011 Ленінського ВДВС ММУЮ. У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 21.09.2015 року зареєстровано обтяження за типом арешт рухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46263448 від 26.05.2015 Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції. Згідно відповіді Інгульского ВДВС у м.Миколаєві від 15.06.2020 №70934 виконавчі провадження, в межах яких накладено арешт на майно боржника [PERSON] знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.2 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що виконавче провадження №46263448 закінчено у зв`язку із повідомленням стягувача, а квитанціями від 22.11.2018 року №18476763 та №18476690 позивачем на рахунок Інгульського ВДВС сплачено 132,30 грн. виконавчого збору і 102,50 грн. витрат виконавчого провадження, то це є підставою для зняття арешту, а отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У частинах першій, другій статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів існування виконавчого документа, за яким здійснювалось чи здійснюється стягнення і який став підставою для реєстрації обтяження відповідно до постанови б/н від 26.07.2011 року, як не надано і саму постанову державного виконавця, з урахуванням визначених Законом України «Про виконавче провадження» строків пред`явлення виконавчих документів до виконання та знищення матеріалів виконавчого провадження, подальше існування обмеження права власності позивача за після 9 років з моменту його встановлення є протиправним обмеженням права власності, а тому в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Outcome: approved