Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в особі представника Наливайко О.Р. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить: стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Євроінс Україна» суму безпідставно збережених коштів у розмірі 17\~282,17 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2102 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що 07.11.2018 у м.Харкові по вул.Пушкінській, 5 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Renault Logan» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 по справі № 640/21754/18 було встановлено, що ДТП відбулася внаслідок порушення [PERSON] п. 10.3 Правил дорожнього руху України, та притягнуто останнього до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. 07.11.2018 ПрАТ «СК «Євроінс Україна»» отримало від відповідача заяву-повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування № 20731 за договором добровільного страхування наземного транспорту № 021005-2102-1000004 від 18.06.2018, відповідно до якого позивач застрахував майнові інтереси відповідача, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, використанням і розпорядженням транспортним засобом «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] . 21.12.2018 позивач здійснив страхове відшкодування відповідачу за Договором добровільного страхування. Так, позивачем на підставі рахунку СТО №752 від 08.11.2018 було складено страховий акт № 20731/18 від 21.12.2018 та розрахунок до нього, згідно з яким сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування склала 18 160,00 грн. На підставі цих документів позивач перерахував відповідачу на вказаний нею рахунок 18 160,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 15405 від 21.12.2018. Отже, до позивача з моменту виплати страхового відшкодування відповідачу за Договором добровільного страхування перейшло право вимоги, яке відповідач мала до особи, яка завдала їй шкоди. За загальним правилом, саме [PERSON] повинен був відшкодувати шкоду позивачу, до якого перейшло право вимоги, яке відповідач мала до винуватця ДТП. На момент ДТП транспортний засіб «Renault Logan», д.н.з. « [NUMBER] », яким керував [PERSON] (винуватець ДТП) був застрахований Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» за Договором обов`язкового страхування № АМ/4247596. Отже, замість [PERSON] шкоду позивачу мало відшкодувати ТДВ «СК Ю.Ес.Ай», як страховик цивільно-правової відповідальності винуватця ДТП за Договором обов`язкового страхування, на підставі п. 22.1. ст. 22 Закону про ОСЦПВ. З метою отримання страхового відшкодування позивач надіслав ТДВ «СК -Ю.Ес.Ай» заяву на виплату страхового відшкодування № 228-ЮР від 27.03.2019. 05.09.2019 позивач отримав відповідь ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» щодо виплати страхового відшкодування за заявою позивача № 228-ЮР від 27.03.2019. У відповіді зазначено, що 17.05.2019 ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» здійснило виплату страхового відшкодування за Договором обов`язкового страхування № АМ/4247596 безпосередньо відповідачу, яка звернулася до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Виплата була здійснена у розмірі 17 282,17 грн. Відтак, відповідач двічі отримала відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Lexus RX 350», д.н.з. « [NUMBER] ». Такі дії відповідача є незаконними та призводять до відповідних наслідків. У зв`язку з отриманням відповідачем страхового відшкодування від страховика винуватця ДТП у позивача відпала підстава для виплати (а у відповідача підстава для отримання) страхового відшкодування за Договором добровільного страхування. Положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України зобов`язують відповідача повернути позивачу суму безпідставно сплаченого їй страхового відшкодування у розмірі 17 282,17 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу претензію № 667-ЮР від 16.09.2019 та претензію № 32 від 24.01.2020 щодо відшкодування шкоди у розмірі 17 282,17 грн. Станом на момент подання до суду цього позову вказану вимогу не задоволено, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою суду від 01.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.06.2020 до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Онікієнко О.А. на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації відмовити в повному обсязі. При цьому\~представник відповідача\~посилається на\~те,\~що Позивач\~нібито перерахував\~відповідачу на вказаний нею рахунок 18 160,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15405 від 21.12.2018. Але, у платіжному дорученні № 15405 від 21.12.2018 отримувачем коштів вказана не відповідач по справі, а ФОП [PERSON] (код [NUMBER] ). Відповідач не отримувала від відповідача жодних виплат та не здійснювала ремонт транспортного засобу у ФОП [PERSON] . Вказаний ФОП лише визначав розмір страхового відшкодування, що не є підставою для виплати йому страхового відшкодування. Такою підставою для виплати страхового відшкодування ФОП [PERSON] є лише акти виконаних робіт та (або) наданих послуг, підписані відповідачем. Відповідач не вчиняла ремонт транспортного засобу на станції технічного обслуговування ФОП [PERSON] та не підписувала жодних актів. Зокрема, позивач, обґрунтовуючи свій позов, мав би надати такі акти для обґрунтування підстав виплати не безпосередньо відповідачу, а власнику станції технічного обслуговування. Відповідні акти до позову не були додані та про їх існування позивачем не зазначено. Відсутність у позивача актів виконаних робіт та (або) наданих послуг, підписаних відповідачем підтверджує доводи відповідача про те, що позивач не виконав своїх обов`язків та не сплатив страхове відшкодування відповідачу. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, право вимоги до позивача переходить лише за умови виплати ним відповідачу страхового відшкодування, оскільки позивач не виконав свої обов`язки не сплатив страхове відшкодування відповідачу, то й право вимоги до нього не перейшло, він не має права вимагати повернення коштів. Представник звертає увагу, що позивач зазначає у позові, що їм було надіслано відповідачу претензію № 667-ЮР від 16.09.2019 та претензію № 32 від 24.01.2020 щодо відшкодування шкоди у розмірі 17282,17 грн. Доказів направлення та отримання цих претензій також до позову не додано, та й взагалі претензія № 32 від 24.01.2020 була адресована не відповідачу, а [PERSON] . Правом на подачу відповіді на відзив представник позивача не скористався. У судове засідання представник позивача не з`явився, до суду 18.08.2020 було надіслано клопотання про проведення розгляду справи за відсутності позивача, позовні вимоги представник позивача підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с.50). Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, представник відповідача адвокат Онікієнко О.А. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без фіксації судового засідання, проти позову заперечує та підтримує заперечення, що викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.57). Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Враховуючи подані сторонами заяви, в силу положень ч. ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін. Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 16\~Закону України\~«Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4\~ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1\~ст. 999 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність володільця наземного транспортного засобу «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , об`єм двигуна 3456 см2 застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна» на підставі Договору №021005-2102-1000004 добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО 50/50» від 18.06.2018 (а.с.8). За своєю суттю договір №021005-2102-1000004 від 18.06.2018 є добровільним страхуванням, що передбачає виплату страхового відшкодування з боку ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь [PERSON] . Договір страхування це цивільно-правовий договір, згідно з яким страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, страхову виплату, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати Інші умови договору. Згідно зі\~ст. 8 Закону України «Про страхування»\~страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі; страховий ризик - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, при цьому страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку (ст. 9 Закону України «Про страхування»). Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення\~ст. 629 ЦК України\~свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в\~Главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що 07.11.2018 приблизно о 08:40 год. в м.Харків, на вулиці Пушкінська, в районі будинку №5, водій [PERSON] керував автомобілем «Renault Logan» д.н.з. [NUMBER] , при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він намагався перестроїтися та скоїв з ним зіткнення, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.10.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст..124 КУпАП (а.с.14). Постановою Київського районного суду м.Харкова від 12.12.2018 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн. (а.с.13). Постанова набула чинності 26.12.2018. Згідно ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 171;Брумареску\~проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суд вважає, доведеним той факт, що [PERSON] порушено вимоги\~Правил дорожнього руху\~України. Також судом встановлено, в результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] , який належить відповідачу [PERSON] . Відповідно до ст.\~979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 25\~Закону України\~«Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. 07.11.2018 [PERSON] звернулась до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»» із заявою-повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування № 20731 за договором добровільного страхування наземного транспорту № 021005-2102-1000004 від 18.06.2018 (а.с.10). 08.11.2018 ФОП [PERSON] було складено рахунок №752 за оплат мовою оригіналу «Оплата за выполнение ремонтных работ на авт. Lexus RX 350 гос.номер [NUMBER] » на суму 18\~160,00 грн. (а.с.16). На підставі вказаного рахунку ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було складено страховий акт № 20731/18 від 21.12.2018 та розрахунок до нього, згідно з яким сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування склала 18 160,00 грн. (а.с.17). На підставі цих документів Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» перерахувало на рахунок ФОП [PERSON] 18 160,00 грн., на підтвердження чого надано платіжне доручення № 15405 від 21.12.2018 (а.с.19). Однак, надане платіжне доручення № 15405 від 21.12.2018 не може прийматись як належний та допустимий доказ сплати грошовий коштів, оскільки платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (п.2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління\~НБУ від\~21.01.2004\~року №22 (зі змінами). Надане платіжне доручення не відповідає вищенаведеним вимогам, у ньому відсутня печатка установи банку, підпису виконавця банку та відмітка про дату виконання платіжного доручення. Крім того, суду не надано доказів про те, що [PERSON] здійснювала ремонт транспортного засобу у ФОП [PERSON] . Сформований ФОП [PERSON] рахунок №752 визначив розмір оплати за виконання ремонтних робіт, проте це ще не є підставою для виплати йому страхового відшкодування. Підставою для виплати страхового відшкодування на рахунок ФОП [PERSON] міг слугувати акт виконаних робіт та (або) наданих послуг, підписаний замовником та виконавцем, однак в ході розгляду справи такого надано не було, тому у суду відсутні підстави вважати, що [PERSON] здійснювала ремонт пошкодженого транспортного засобу у ФОП [PERSON] . Представником відповідача надано суду копію акту прийому передачі виконаних робіт по автомобілю «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] , де [PERSON] замовник, а ТОВ «М-Центр 2017» - виконавець, відповідно до якого виконавець здійснив відновлювальні роботи автомобіля «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] (а.с.53). Згідно з частиною першою статті 993\~ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Аналогічна норма закріплена устатті 27 Закону України «Про страхування». Статтею 1166 ЦК України\~встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Отже, в даному випадку відбувся перехід до позивача після виплати страхового відшкодування потерпілому за договором страхування від останнього прав кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Як вказує позивач, на момент ДТП транспортний засіб «Renault Logan», д.н.з. « [NUMBER] », яким керував [PERSON] (винуватець ДТП) був застрахований Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» за Договором обов`язкового страхування № АМ/4247596. Правила регулювання деліктних зобов`язань (зобов`язання із завдання шкоди) допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала її, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно- правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон про ОСЦПВ). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом про ОСЦГІВ порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього (п. 69 Постанови Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 755/18006/15-ц). Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону про ОСЦПВ страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, якщо настав страховий випадок. З метою отримання понесених збитків після виплати страхового відшкодування ПрАТ СК «Євроінс Україна» звернулось до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» із заявою на виплату страхового відшкодування № 228-ЮР від 27.03.2019 (а.с.20) та 05.09.2019 було отримано відповідь, у якій зазначено, що 17.05.2019 ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» здійснило виплату страхового відшкодування за Договором обов`язкового страхування № АМ/4247596 безпосередньо [PERSON] , яка звернулася до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Виплата була здійснена у розмірі 17 282,17 грн. (а.с.21). Представник позивача вказує, що відповідач двічі отримала відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] . Позивачем було надіслано [PERSON] претензію № 667-ЮР від 16.09.2019 щодо відшкодування шкоди у розмірі 17 282,17 грн. (а.с.22), однак доказів на підтвердження факту отримання останньою претензії матеріали справи не містять. Статтею 1212 ЦК України\~встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 зроблено висновок, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Про таке застосування зазначених норм матеріального права наголошується в постановах Верховного Суду у справі № 336/337/16-ц від 09 січня 2019 року у справі № 686/7231/16-ц від 07 серпня 2019 року. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3\~ст. 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з огляду на встановлені обставини та наведені норми матеріального права, приходить висновку, що заявлені позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» є не обґрунтованим, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed