Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач ПАТ «ДІАМАНТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 26.12.2007 року між ними і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір. Згідно умов даного договору [PERSON] було надано кредит в розмірі 70000,00 грн. терміном до 25.12.2009 року, а останній зобовязався повернути кредит зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилається на те, що відповідач свої зобовязання за договором кредиту не виконав, тому станом на 26.09.2016 року заборгованість становить 14219,28 грн., яка складається із: заборгованості зі сплати основної суми кредиту 3353,06 грн.; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом 5427,45 грн.; заборгованості з пені за користування кредитом 5438,77 грн. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «ДІАМАНТБАНК» позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, та просив суд його задовольнити. Вiдповiдач [PERSON]М в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що минули строки позовної давності для звернення до суду із даним позовом, останній платіж ним був здійснений 31.12.2009 року, кредитний договір укладений на строк до 25.12.2009 року, з того часу будь-яких претензій від позивача щодо погашення кредитної заборгованості не отримував, у звязку з цим прохав суд застосувати строки загальної та спеціальної позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову ПАТ «ДІАМАНТБАНК» слід відмовити з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до кредитного договору від 26.12.2007 року встановлено, що між Акціонерним банком «ДІАМАНТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «ДІАМАНТБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобовязання, а саме: кредитор відкрив відповідачу на споживчі цілі кредитну лінію з лімітом кредитування в розмірі 70000,00 грн. на картковому рахунку №26258000074637, з терміном повернення до 25.12.2009 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 24% річних , а позичальник був зобовязаний повернути отриманий кредит, сплатити проценти за його користування на умовах, визначених цим договором. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно наданої позивачем виписки з рахунку клієнта станом на 26.09.2016 року заборгованість відповідача становить 14219,28 грн., яка складається із: заборгованості зі сплати основної суми кредиту 3353,06 грн.; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом 5427,45 грн.; заборгованості з пені за користування кредитом 5438,77 грн. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина 4 статті 267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальна і спеціальна. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи(ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснити повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені умовами договору, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлена відповідальність за порушення позичальником цих обовязків. Отже, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту ( місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобовязань. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року(справа № 6-169 цс14). Крім того, за висновком Верховного Суду України про застосування статті 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів (постанови N 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, N 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, N 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, N 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, N 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, N 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, N 6-31цс15 від 3 червня 2015 року, N 6-154цс15 від 30 вересня 2015 року, № 6-1295цс15 від 7 жовтня 2015 року), за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). З огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як встановлено в судовому засіданні, строк дії кредитного договору закінчився 25.12.2009 року, останній платіж [PERSON] здійснено 31.12.2009 року, з позовом до суду банк звернувся лише 10.10.2016 року, тобто за межами загального та спеціального строку позовної давності. Відповідно до вимог ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою стороні у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач заявив щодо застосування строку позовної давності при вирішенні спору, про що зазначив в наданих суду письмових запереченнях та в судовому засіданні. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не можуть бути задоволені судом внаслідок спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed