Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк» 06.12.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 73134,31 грн., що виникла за кредитним договором №359-026/08Р від 29.09.2008 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29.09.2008 року між АКБ «Правекс-Банк» (який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на ПАТ КБ «Правекс-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №359-026/08Р, відповідно до умов якого, відповідач отримав у ПАТ КБ «Правекс-Банк» кредит у сумі 843,00 доларів США, строком користування кредитом до 29.09.2015 року із розрахунку 13,99 % річних за час фактичного користування кредитом. Договором про внесення змін та доповнень від 22.02.2012 року до кредитного договору №359-026/08Р від 29.09.2008 року сторони домовились змінити номер кредитного договору із №359-026/08Р на №359-001/12Р та викласти кредитний договір у новій редакції. За умовами кредитного договору №359-001/12Р від 29.09.2008 року банк надав у національній валюті кредит у розмірі 47923,04 грн. строком користування до 29.09.2015 року. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредит на умовах та порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов'язався здійснити своєчасне погашення заборгованості за кредитом щомісяця до 10 числа включно, в строк до 29 вересня 2015 року, шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у додатку №1 до цього договору (п.4.4. кредитного договору), а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 29.09.2008 року укладено договір поруки №359-026/08Р. Відповідно до умов договору поруки, відповідач-2 зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання відповідачем-1 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору №359-001/12Р від 29.09.2008 року. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, та надав кредитні кошти позичальнику, а відповідач-1, всупереч умов договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Таким чином, станом на 15.07.2015 року заборгованість відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 73134,31 грн., з яких: 47590,54 грн. - заборгованість за кредитом, 25543,77 грн. - заборгованість за процентами. З метою виконання умов договору, відповідачам було надіслано вимоги про сплату заборгованості. Однак, з боку відповідачів не було здійснено жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні 02.12.2016 року представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо суми заборгованості подавши письмові заперечення та подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 158-159). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутності за наявними у справі доказами. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. . У відповідності до частини 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до частини 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Абзацом 2 п.2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Судом встановлено, що 29.09.2008 року між АКБ «Правекс-Банк» (який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на ПАТ КБ «Правекс-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №359-026/08Р, відповідно до умов якого, відповідач отримав у ПАТ КБ «Правекс-Банк» кредит у сумі 843,00 доларів США, строком користування кредитом до 29.09.2015 року із розрахунку 13,99 % річних за час фактичного користування кредитом (а.с. 6-11). Договором про внесення змін та доповнень від 22.02.2012 року до кредитного договору №359-026/08Р від 29.09.2008 року сторони домовились змінити номер кредитного договору із №359-026/08Р на №359-001/12Р та викласти кредитний договір у новій редакції (а.с. 16-24). За умовами кредитного договору №359-001/12Р від 29.09.2008 року банк надав у національній валюті кредит у розмірі 47923,04 грн. строком користування до 29.09.2015 року (а.с. 6-11). З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 29.09.2008 року укладено договір поруки №359-026/08Р. Відповідно до умов договору поруки, відповідач-2 зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання відповідачем-1 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору №359-001/12Р від 29.09.2008 року (а.с. 29-30). Судом встановлено, що Банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав відповідачу-1 кредитні кошти (а.с. 32), а останній не виконує свої зобов'язання перед Банком. Разом з тим, позичальник не виконує належним чином свої грошові зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 15.07.2015 року заборгованість відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 73134,31 грн., з яких: 47590,54 грн. - заборгованість за кредитом, 25543,77 грн. - заборгованість за процентами (а.с. 5 - розрахунок заборгованості). Банк надсилав відповідачам повідомлення про виникнення заборгованості та необхідність її погашення, проте заборгованість погашена не була. Таким чином, станом на 15.07.2015 року за відповідачами по укладеному з позивачем кредитному договору та договору поруки рахується заборгованість на загальну суму 73134,31 грн. Згідно з положеннями ст.ст. 256, 257, 259 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Матеріали справи свідчать, що за умовами кредитного договору позичальник отримав кредитні кошти строком користування до 23.09.2015 року. Суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду 08.12.2015 року, в межах строку позовної давності. Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору у розмірі по 609,00 грн. з кожного, що сплачена позивачем згідно платіжного доручення № 173649910 від 25.11.2015 року (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved