Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з Відповідача загальну суму заборгованості за договорами позики у розмірі 345841,67 грн., з яких сума основного боргу складає - 273736,00 грн.; пеня - 67503,18грн., 3 % річних - 4602,49грн., та понесені судові витрати. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що [PERSON] було надано у борг грошові кошти [PERSON], загальний розмір яких склав 273736,00грн. Факт передання грошей Відповідачу зафіксовано в трьох боргових розписках, які він видав Позивачу на підтвердження отримання коштів та взяття на себе зобов'язань щодо повернення цих коштів. Так, 27.07.2015р. Позивач надала Відповідачу у борг суму у розмірі 63600,00грн.; 06.04.2016р. Позивач вдруге надала Відповідачу в борг 138276,00грн., які він зобов'язався повернути в строк до 29.04.2016р.; 29.03.2016р. Відповідач отримав в борг від Позивача 71860,00грн., які повинен був повернути по двом розпискам в строк до 29.04.2016р. В установлений у розписках строк Відповідач вказані грошові кошти не повернув, що спонукало Позивача звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією з повідомленням та через оголошення у пресі. Вважається таким, що повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 8 ст. 76 ЦПК України, оскільки відмовився від одержання судової повістки (а.с.27, 29). Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі неявки Відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.28). Зі згоди Позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в межах позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що [PERSON] було надано у борг грошові кошти [PERSON], загальний розмір яких склав 273736,00грн. Факт передання грошей Відповідачу зафіксовано в трьох боргових розписках, які він видав Позивачу на підтвердження отримання коштів та взяття на себе зобов'язань щодо повернення цих коштів. Так, 27.07.2015р. Позивач надала Відповідачу у борг суму у розмірі 63600,00грн.; 06.04.2016р. Позивач вдруге надала Відповідачу в борг 138276,00грн., які він зобов'язався повернути в строк до 29.04.2016р.; 29.03.2016р. Відповідач отримав в борг від Позивача 71860,00грн., які Відповідач повинен був повернути в строк до 29.04.2016р., що підтверджується копіями вищевказаних розписок (а.с.6, 7, 8). 06 червня 2016 року Позивач надіслав Відповідачу письмову вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 273736,00грн., які останній отримав (а.с.9, 10, 11, 12), але до теперішнього часу грошові кошти Позивачу повернуті не були. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого Позивачем в позовній заяві розрахунку заборгованість за договором позики складає в розмірі 345841,67грн., з яких сума основного боргу складає - 273736,00грн.; пеня - 67503,18грн.; 3 % річних - 4602,49грн., що підтверджується наданим Позивачем розрахунком заборгованості (а.с.2). Суд погоджується в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача суми основного боргу у розмірі 273736,00грн. та 3 % річних у 4602,49грн., які необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача. В частині стягнення з Відповідача на користь Позивача пені у розмірі 67503,18грн. слід відмовити, оскільки Позивачем не надано суду доказів, у вигляді ліценції, на підставі якої остання має право нараховувати відсотки або пеню за неналежне виконання боржником своїх зобов'язань. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2783,38грн., згідно пропорційно розміру задоволених позовних вимог та судові витрати у розмірі 313,20грн., пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Іншу сплачену частину судового збору в розмірі 675,03грн., суд залишає за рахунок Позивача, оскільки в задоволенні даної частини позовних вимог відмовлено. Виходячи з вище викладеного,

Outcome: partial