Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач просить суд зобовязати відповідача [PERSON] повернути її трудову книжку, посилаючись на те, що 07 квітня 2011 року між нею та відповідачем був укладений трудовий договір, який був зареєстрований Канівським міськрайонним центром зайнятості. Під час укладення зазначеного договору вонапередала [PERSON] свою трудову книжку для здійснення в ній відповідного запису про роботу. Пізніше в 2013 році при розірванні вказаного трудового договору відповідач не повернув їй трудової книжки, хоча вона неодноразово зверталась до нього з проханням її повернути. По питанню повернення трудової книжки вона зверталась до прокурора Богуславського району та територіальну державну інспекцію з питань праці в Київській області, але їй була надана відповідь, що з цим питанням необхідно звертатися до суду, в звязку з чим вона і змушена була звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищенаведені обставини та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що дійсно під час укладання трудового договору між ним та позивачем, трудова книжка була надана йому для внесення відповідного запису, а потім в Канівському центрі зайнятості в цю книжку була поставлена печатка і ця книжка була повернула [PERSON] На даний час у нього ніякої книжки немає, він вважає, що позивач навмисно намагається втягнути його у судові справи, оскільки на даний час має перед ним грошовий борг, який не повертає, тому просив суд відмовити в задоволенні заявленого позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявленого позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 07 квітня 2011 року між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] був укладений трудовий договір, який був зареєстрований в Канівському міськрайонному центрі зайнятості, що підтверджується копію зазначеного договору. Із копії листа територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області від 05 грудня 2014 року видно, що по питанню трудового спору [PERSON] рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Із ч.1 ст.3 Кодексу законів про працю України видно, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Із ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України видно, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення уопії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В даному випадку, суд вважає, що оскільки позивач не надала суду переконливих доказів того, що її трудова книжка дійсно знаходиться у відповідача [PERSON], а також не надала відповідних письмових доказів (розписки) про отримання відповідачем даної книжки, то суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а тому позов слід залишити без задоволення. На підставі ст.ст.3, 47, 48, 233 Кодексу законів про працю України та

Outcome: dismissed