Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 25.12.2006 року відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, просить стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7130,70 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. До початку розгляду справи представник позивача Коняхіна М.К. подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позову заперечив та просив застосувати строк позовної давності. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 25.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою. Пунктом 6.5. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язання за договором, на вимогу банку клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороду банку. Відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим, станом на 31.10.2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі - 7173,70 грн., з яких: 1368,29 грн. - заборгованість за кредитом; 4987,61 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 317,80 грн. - штраф (процентна складова). Однак, позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До початку розгляду справи відповідач подав заяву в якій ставиться питання про застосування строку позовної давності. З цієї ж підстави просить відмовити в позові. З наданого банком розрахунку вбачається, що останній платіж на виконання умов кредитного договору був здійснений 31.03.2009 року в розмірі 0,67 грн. на погашення заборгованості по тілу кредиту; 0,67 грн. по відсотках. Позивач до моменту звернення до суду із даним позовом не звертався до відповідача із вимогами про повернення кредитної заборгованості. Позивачем не наведено суду підстав для поновлення йому строку для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості і не доведено належними доказами факт вчинення відповідачем будь-яких дій, які згідно ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності. Враховуючи ту обставину, що відповідач останній раз оплачував кредит 31.03.2009 року, а позивач звернувся до суду із вимогами про повернення кредитної заборгованості лише 10.11.2014, то суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості слід відмовити у зв'язку зі спливом трирічного строку позовної давності. При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, яким визначено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Оскільки в даному випадку позивач повинен був дізнатися про порушення свого права ще в квітні 2009 року, адже з 31.03.2009 відповідач не вчиняв будь-яких дій по поверненню кредиту.

Outcome: dismissed