Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі свого представника Сафіра Ф.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 грудня 2013 року в сумі 19671,58 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 7960,58 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 2,38 грн., заборгованості по пені та комісії - 9552,60 грн. та штрафу 2156,02 грн., а також стягнути понесені ним витрати по оплату судового збору в сумі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з відповідачем 04 грудня 2013 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за яким відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 10040,21 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості відповідач повинен був проводити з 1 по 25 число кожного місяця. Однак, [PERSON]. свої зобов'язання за договором порушував, внаслідок чого станом на 05 квітня 2017 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 19671,58 грн., яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. В судове засідання позивач не з'явився, але його представник Сафір Ф.О. подав разом з позовом заяву про підтримання позовних вимог і про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав заяву від 27 червня 2017 року, в якій просив розглянути справу за його відсутності, але проти позовних вимог заперечував, посилаючись на невизнання позову в частині нарахування пені і комісії, а також просив застосувати до вимог позивача наслідки пропуску позовної давності. Ухвалою від 27 червня 2017 року явку представника позивача було визнано обов'язковою для надання пояснень в судовому засіданні для з'ясування змісту укладеної ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з [PERSON] Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості щодо нарахування пені і комісії. Однак, жоден з представників позивача в судове засідання не з'явився, тому суд провів розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши подані сторонами докази, встановив наступне. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі за текстом - Банк) і [PERSON] 04 грудня 2013 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту банківських карт (далі за текстом - Генеральна угода). В останньому абзаці Генеральної угоди, викладеному перед реквізитами сторін, які її підписали, позначено, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості разом з Умовами і правилами надання продукту банківських карт складають у сукупності кредитний договір, які сторони - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] підписали. В розділі 2 Генеральної угоди сторони визначили, що [PERSON] налається строковий кредит в сумі 10040,22 грн. на строк користування 6 місяців, тобто з 04 грудня 2013 року по 30 червня 2014 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 0,001 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; з метою погашення кредиту, сплати процентів та інших передбачених Умовами і правилами надання продукту банківських карт відповідач зобов'язався вносити на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щомісячні платежі в сумі 1673,37 грн. з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач та позивач також погодили в п. 2.2. Генеральної угоди ту важливу обставину, що у разі порушення позичальником строків погашення вищевказаної заборгованості понад 31 день, то строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення заборгованості. В такому разі заборгованість вважається простроченою, починаючи з 32-го дня порушення, а позичальник зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 2167,71 грн. Крім цього, сторони узгодити в п. 2.8 Генеральної угоди, що у разі порушення позичальником зобов'язань по погашення кредиту, позичальник повинен сплати на користь Банку пеню за кожен день прострочення, розмір якої вказаний в Умов і правил надання продукту банківських карт. Прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору [PERSON] належним чином не виконував. Як вбачається з розрахунку заборгованості, поданого позивачем до позову і складеного станом на 05 квітня 2017 року, [PERSON] лише один раз, 24 січня 2014 року, сплатив щомісячних платіж в розмірі 1680,00 грн., що відповідає умовах укладеної Генеральної угоди. Наступний щомісячний платіж [PERSON] повинен був здійснити до 25 лютого 2014 року. Але в подальшому [PERSON] лише 08 липня 2014 року і 23 серпня 2014 року здійснив на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» два платежі по 200,00 грн. кожний. В результаті цього з боку відповідача станом на 05 квітня 2017 року виникла заборгованість перед Банком по кредиту в сумі 7960,58 грн. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 549, 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Таким чином, починаючи з 01 квітня 2014 року заборгованість по кредиту вважається простроченою. Від так, [PERSON] повинен сплатити на користь позивача заборгованість по кредиту в сумі 7960,58 грн. та штраф в розмірі 2167,71 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом в 2,38 грн. та заборгованості по пені та комісії 9552,60 грн. суд зазначає наступне. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Позивач обґрунтовує заявлену вимогу про стягнення заборгованості по процентам представленим розрахунком заборгованості, складеним станом на 05 квітня 2017 року. Але суд не погоджується з доводами позивача і вважає поданий розрахунок неналежним доказом, оскільки в ньому в якості складової при визначенні суми заборгованості по процентам використана процентна ставка 0,01%, що суперечить процентній ставці 0,001%, передбаченій у Генеральній угоді. Інші докази, які б підтверджували розмір заборгованості по процентам з боку [PERSON] та які б відповідали умовам укладеного договору, позивачем не представлено. Крім того, складові частини для розрахунку пені, яку просить стягнути позивач, передбачені в Умовах і правилах надання продукту банківських карт, як про це вказано в тексті Генеральної угоди. Але такий документ на підтвердження розміру пені, а також виникнення у відповідача обов'язку сплати інших витрат, таких як комісія, позивачем до позову та/або під час судового розгляду не представлено, що позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість і правильність складених позивачем розрахунків. Фактично позивачем до позову подано інший документ, який використовується під здійснення банківської діяльності - Умови і правила надання банківських послуг, та який не являється невід'ємною частиною укладеного 04 грудня 2013 року кредитного договору. Тому в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2,38 грн. та заборгованості по пені та комісії в сумі 9552,60 грн. суд відмовляє через недоведеність таких вимог належними і допустимими доказами. Відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача наслідків пропущення позовної давності. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік, як це передбачено в ст. 258 ЦК України, застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Але зважаючи та ті обставини, що право на стягнення простроченого кредиту у позивача виникло з 01 квітня 2014 року, а відповідач самостійно здійснив платіж на погашення заборгованості по кредиту 23 серпня 2014 року, тобто після закінчення строку користування кредитом, то його дії слід розцінювати як визнання свого боргу, що викликає переривання перебігу позовної давності та її відліку від цієї дати. З позовною заявою про стягнення заборгованості по кредиту і штрафу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся лише 05 травня 2017 року, тобто до закінчення трирічного строку позовної давності, але після спливу спеціальної позовної давності. На підставі викладеного, суд задовольняє позов частково і стягує з [PERSON] на користь позивача заборгованість по кредиту в сумі 7960,58 грн. та частково витрати по оплаті судового збору в сумі 647,48 грн.

Outcome: partial