Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

позивач ПАТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про встановлення ліміту кредитування № 4049929 від 06.03.2014р. в розмірі 16\~764,50 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно договору про встановлення ліміту кредитування № 4049929 від 06.03.2014р. відповідачу було встановлено ліміт кредитування на рахунок № 2625801508537 у розмірі 12\~690,43 грн., при цьому ліміт кредитування встановлений на строк до 01.03.2015р. В свою чергу, відповідач, як позичальник, взяті на себе зобовязання за вказаним кредитним договором не виконав, отримані кредитні кошти не повернув, відсотки та комісію за кредитним договором не сплатив, в звязку із чим просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором в судовому порядку. Представник позивача ПАТ «Кредобанк» надіслав до суду заяву за змістом якої позов підтримує та просить здійснювати розгляд справи у відсутності представника установи на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] також подав до суду заяву в якій просить здійснювати розгляд справи у його відсутності, при цьому позовні вимоги банку визнає повністю та не заперечує щодо задоволення вказаного позову; зазначає, що права та обовязки при визнанні позову йому повністю зрозумілі. У звязку з неявкою сторін та з врахуванням поданих ними заяв фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 березня 2014 року між позивачем ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 4049929, за умовами якого банк встановив клієнту ліміт кредитування на рахунок № 2625801508537 у розмірі 12\~690,43 грн., при цьому ліміт кредитування встановлений на строк до 01.03.2015р., що підтверджується випискою руху коштів по рахунку від 27.11.2015р. В свою чергу, позичальник (клієнт) зобовязався повернути кредитну заборгованість у повному обсязі в строк передбачений договором та/або в інших випадках, визначених правилами та укладеним договором. Наявність між сторонами кредитно-боргових зобовязань ними не оспорюється та є встановленою в порядку ст.61 ЦПК України, а відтак не підлягає додатковому доказуванню та досліджуванню. Відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно наявних в матеріалах справи відомостей встановлено, що відповідач умов договору про встановлення ліміту кредитування належним чином не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 03.02.2016р. загальна сума боргу за договором про встановлення ліміту кредитування № 4049929 від 06.03.2014р. становить 16\~754,50 грн., з яких: 12\~690,43 грн. неповернута сума кредиту; 2\~748,08 грн. прострочені відсотки; 454,36 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 629,63 грн. нараховані відсотки; 242,00 грн. пеня. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за договором про встановлення ліміту кредитування № 4049929 від 06.03.2014р. в розмірі 16\~764,50 грн. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~378,00 грн. На підставі ст.ст.525, 526, 527, 530, 610, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved