Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач пред'явила позов до відповідача і просить враховуючи змінені позовні вимоги поновити її - [PERSON] на роботі на посаді головного бухгалтера з 27.12.2015 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.11.2015 року по день поновлення на роботі та 10000 гривень моральної шкоди, визнати незаконним та скасувати розпорядження № 1 від 23.11.2015 року про звільнення позивача з роботи, покласти на [PERSON], як особу винну у незаконному звільненні обов'язок покрити шкоду завдану позивачу, у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу в розмірі 12119 грн.64 коп. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, та просили його задовольнити мотивуючи тим, що [PERSON] звільнено з роботи в період її тимчасової непрацездатності, тобто 23.11.15р., в той час, як згідно листка непрацездатності серії АВЯ № 341748, з 18.11.15 по 23.11.15 включно позивачка знаходилась на амбулаторному лікуванні у Переяслав - Хмельницькій ЦРЛ, чим порушено вимоги п. 8 ст. 40 КЗпП України. Представник відповідачів позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що доводи позивача про перебування її у відпустці спростовуються відсутністю наказу про надання відпустки [PERSON], також нічим не підтверджується і версія перебування позивача на лікарняному на момент її звільнення, оскільки лікарняний лист виданий 24 грудня 2015 року, а оспорюване розпорядження № 1 датоване 23.11.2015 року. Звернення до лікаря Переяславської амбулаторії загальної практики сімейної медицини [PERSON], на думку [PERSON] не підтверджує факт тимчасової непрацездатності позивача, оскільки медична довідка видана лікарем [PERSON] не відповідає Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом МОЗ України від 13.11.2001 року № 455, відповідно до якої тимчасова непрацездатність посвідчується лише листком непрацездатності. Натомість представник відповідача зазначила, що [PERSON] зверталась до лікаря після завершення робочого дня, тобто після 17-00 години, що підтверджується листом від 14.01.2016 року за підписом завідувача Переяславської амбулаторії загальної практики сімейної медицини [PERSON] Натомість [PERSON] зазначила суду, що працездатність [PERSON] 20.11.15 року підтверджується її здатністю розвозити повідомлення про призначення субсидій жителям сіл Переяславське та Жовтневе, однак зазначила, що вказані дії не входять до функції головного бухгалтера сільської ради та в будь якому разі повинні бути погоджені з керівником - головою сільради, що позивачкою зроблено не було. В свою чергу, такі дії свідчать про правомірність притягнення до відповідальності за порушення трудової дисципліни. Також представник відповідачів вказала, що на підприємстві відсутні вакантні посади на які б могла бути поновлена позивач, та просила відмовити в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскілки вважає, що сума шкоди, як і її наявність позивачем не доведена. [PERSON] підтримав позицію свого представника. З пояснень сторін та досліджених письмових доказів суд встановив наступне. [PERSON] працювала головним бухгалтером з 21 березня 2014 року відповідно до трудового договору. 23 листопада 2015 року сільський голова Козлівської сільської ради [PERSON] видав розпорядження №1 відповідно до якого [PERSON] звільнено в зв'язку з систематичним порушенням вимог п.2.6. Трудового договору. Відповідно до листа непрацездатності Серії АГЩ №382524 від 24 листопада 2015 року в період з 24 листопада 2015 року по 27 листопада 2015 року [PERSON] перебувала на лікуванні, тому в цей період була тимчасово не працездатна, в даному листку непрацездатності вказано «стати до роботи 01.12.2015 року». Позивач надала суду довідку від 23.11.2015 року видану лікарем ЦРЛ [PERSON] про те, що зверталась до лікаря Переяслав-Хмельницької амбулаторії та лікувалась амбулаторно в період з 18.11.2015 року по 23.11.2015 року. Також суду надано виписку із медичної карти стаціонарного хворого №699 «і» від 11.12.15 року, відповідно до якої [PERSON] перебувала на лікуванні амбулаторно з 01.12.2015 року по 11.12.15 року включно. Довідкою про заробітну плату за цивільно - правовим договором [PERSON], яка працювала головним бухгалтером Козлівської сільської ради Переяслав - Хмельницького району Київської області визначено середньомісячний заробіток, який складає 4014 грн. 00 коп. Відповідно до актів від 18.11.2015 року, 19.11.15 року, 20.11.2015 року та 23.11.2015 року складених комісією у складі сільського голови [PERSON], секретаря сільської ради [PERSON], техпрацівника сільської ради [PERSON], [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин та будь яких пояснень 18, 19, 20, та 23 листопада 2015 року з 8 год.00 хв. до 17 год.00 хв. Згідно з посвідченням № 23 виданим Переяслав - Хмельницькою сільською радою від 10 листопада 2015 року [PERSON], є депутатом Переяслав - Хмельницької районної ради УІІ скликання. З відповіді сільського голови [PERSON] вих.№ 13 від 19 січня 2016 року вбачається, що [PERSON] привозила до Переяславської сільської ради повідомлення про призначення субсидій для жителів села Переяславське 20.11.2015 року. Того ж дня позивач привозила повідомлення про призначення субсидій для жителів села Жовтневе, що вбачається з відповіді сільського голови [PERSON] за №15 від 18.01.16р. Так, відповідачем [PERSON] та представником відповідачів [PERSON] на підтвердження своїх заперечень було надано суду наступні документи: копії актів про відсутність на роботі від 18.11.2015, 19.11.2015, 20.11.2015, 23.11.2015; копія акту про відмову від дачі пояснень від 20.11.2015; копія розпорядження №1 від 23.11.2015 та доказів відправлення поштою розпорядження про звільнення; копія розпорядження №1 від 23.11.2015; копія акту від 23.11.2015; копія трудової угоди від 18.11.2015; копія штатного розпису станом на 23.11.2015; лист від 14.01.2016; лист від 12.01.2016; лист [PERSON] від 14.01.2016 та поштового конверту; копія табелю обліку робочого часу за листопад 2015 року; лист Переяслав-Хмельницької ОДПІ від 22.01.2016; копія звіту до Переяслав-Хмельницької ОДПІ за листопад 2015 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює секретарем Козлівської сільської ради та зазначила, що дійсно 18 листопада 2015 року з ранку [PERSON] працювала на своєму робочому місці з восьми годин ранку, та з обіду залишила своє робоче місце. Після того, впродовж чотирьох днів була відсутня на робочому місці. 23 листопада 2015 року позивачу на мобільний телефон зателефонував [PERSON] та спитав про причини відсутності на робочому місці при цьому поставивши телефон на гучномовець. Причиною своєї відсутності на робочому місці [PERSON] в телефонній розмові повідомила, що за копійки працювати не буде, та відмовилась надавати пояснення щодо відсутності на робочому місці. Після цього [PERSON], [PERSON] та [PERSON] склали акт про відсутність на робочому місці [PERSON] Також, 23 листопада 2015 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] приїхали додому до [PERSON] знаючи, що остання погано себе почуває та знаходиться вдома, з метою віддати їй рішення про звільнення. Однак, будинок був зачинений, світло не горіло. Вирішивши, що [PERSON] немає вдома, вони поїхали. Ідентичні покази надала суду техпрацівник Козлівської сільської ради [PERSON]. По справі 15.03.2016 року була призначена судова - почеркознавча експертиза. Вказана експертиза не була проведена, оскільки, комісією експертів було направлено клопотання від 14.06.2016 року про надання додаткових матеріалів, погодження умов проведення експертизи та направлення документів та рахунку. Позивач та її представник зазначили, що вартість експертизи, в розмірі 101683 грн. 20 коп. за умови її попередньої оплати є для сторони занадто великою сумою, та в зв'язку із цим просили суд розглядати дану справу на підставі наявних доказів. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Пунктом 17 ППВС України № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. На це ж вказує п. 8 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Так, суд погоджується із доводами представника відповідачів про те, що документи, які надала [PERSON], на підтвердження факту тимчасової непрацездатності за період з 18.11.2015 року по 23.11.2015 року, не відповідають вимогам Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом МОЗ України від 13.11.2001 року № 455, та звернення до лікаря не може в даному випадку не може бути визнано судом, як підтвердження факту непрацездатності позивача. Окрім того, суд враховує відповіді на адвокатські запити адвоката [PERSON] від 14.01.16р. № 41 за яким завідувач КЗ «Переяслав - Хмельницька центральна районна лікарня» повідомив, що [PERSON] в період з 18.11.2015 року по 23.11.2015 року за медичною допомогою не зверталась, крім того, відповідно до відповіді на запит адвоката [PERSON] №4 від 18.01.201 року, завідувач Жовтневої амбулаторії загальної практики сімейної медицини дав відповідь про те, що в період з 18.11.15р. по 23.11.15р. за медичною допомогою [PERSON] не зверталась. Суд погоджується з доводами відповідача про неналежність довідки від 23.11.2015 року виданої лікарем ЦРЛ [PERSON] про те, що позивач зверталась до лікаря Переяслав - Хмельницької амбулаторії та лікувалась амбулаторно в період з 18.11.2015 року по 23.11.2015 року, як доказу тимчасової непрацездатності [PERSON] в цей період та неможливості його врахування судом при вирішенні даного питання. Натомість доводи відповідача та його представника про законність звільнення та неможливість поновлення позивача на займаній посаді суд вважає необґрунтованими. Зокрема, розпорядження про звільнення позивача не відповідає п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, зареєстровано в МЮУ 17.08.1993 за №110, відповідно до якої записи в трудовій книжці при звільненні повинні провадитись в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Також, відповідно до п.2.4 зазначеної Інструкції, усі записи в трудовій книжці в тому числі про звільнення вносяться власником після видання наказу (розпорядження) і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Проте, в розпорядженні про звільнення позивача від 23.11.2015 не вказано статті та пункт закону. Крім того, оскаржуване розпорядження від 23.11.2015 не відповідає вимогам п.4 ст.40 КЗпП України, оскільки у п.1 розпорядження підставою звільнення зазначено систематичне порушення вимог трудового договору, однак у зазначеній статті міститься лише визначення - «прогул». Натомість, як встановлено судом, порядок звільнення роботодавцем не дотримано. Крім того, додаткові гарантії захисту трудових прав позивача, з урахуванням його статусу депутата місцевої ради закріплено Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» від 08.08.2015 року. Частиною 2 ст. 2 вказаного Закону Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування. Статтями 6, 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» закріплено, що Депутат місцевої ради здійснює свої повноваження, не пориваючи з виробничою або службовою діяльністю. Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, зобов'язані сприяти депутатам місцевої ради у здійсненні їх депутатських повноважень. У статтях 32, 33 цього Закону вказано, що у разі здійснення депутатських повноважень у робочий час депутату місцевої ради за основним місцем роботи відшкодовуються середній заробіток та інші витрати, пов'язані з депутатською діяльністю, за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету. Депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, без відповідного попередження власника, або уповноваженого ним органу, про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду. Отже, з урахуванням пояснень [PERSON] та довідок сільських голів та Управління праці та соціального захисту населення, які наявні в матеріалах справи, відповідно до яких позивач здійснювала надання повідомлень про призначення субсидій для жителів селищ саме як депутат Переяслав - Хмельницької районної ради на запити сільських голів, тобто здійснюючи діяльність пов'язану з виконанням депутатських обов'язків, та того, що Законом встановлені додаткові гарантії трудових прав для даної категорії працівників, а також порядок їх звільнення, суд вважає, що при винесенні оскаржуваного розпорядження про звільнення, сільський голова [PERSON] не дотримався вимог законодавства саме в частині порядку звільнення. За таких обставин розпорядження №1 від 23 листопада 2015 р. має бути визнане незаконним, а позивач - поновлений на роботі. Вирішуючи питання в частині стягнення заборгованості по заробітній платі суд виходить з того, що фактична сума заробітної плати за два місяці до звільнення становить 6681,60 грн. (за вересень 2015 року - 3440,80 грн., жовтень 2015 року - 3240,80 грн.) та середньоденного заробітку 155,38 грн. та сторонами не оспорюється у відповідності до ст. 61 ЦПК доказуванню не підлягає. Відносно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд встановив наступне. З урахуванням норм ст. 237, 238 КЗпП України часом вимушеного прогулу слід, в даному випадку, вважати період з 23 листопада 2015 року по 10 березня 2016 року. Тобто, час, з дня коли позивач фактично була незаконно звільнена. Середній заробіток визначається за правилами, що викладені у постанові КМУ від 08.02.1995 р. № 100, тобто за два календарні місяці. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня зарплата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. У даному випадку слід брати до уваги заробітну плату позивача за вересень - жовтень 2015 року. Відповідно до довідки про заробітну плату за цивільно-правовим договором, [PERSON], яка працювала головним бухгалтером Козлівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданої бухгалтерією Козлівської сільської ради розмір заробітної плати за вересень-жовтень 2015 року становить 6681,60 грн., відповідно розмір середньоденного заробітку за цей період становить 155,38 грн. Кількість календарних днів вимушеного прогулу за період з 23 листопада 2015 року по 10 березня 2016 року складає 75 днів. Таким чином, сума оплати вимушеного прогулу за весь час затримки відповідно до вимог постанови КМУ № 100 складає: 155 грн. 38 коп. х 75 = 11653 грн. 50 коп. до виплати. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що належними та допустимими доказами ця вимога не була підтверджена. Позивач обмежився лише поясненнями із загальновживаних фраз, доказів не надав. Крім того, суд враховує обставини даної справи, а саме щодо необізнаності відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] була відсутня на роботі саме в зв'язку із виконанням нею обов'язків депутата місцевої ради, суб'єктивного сприйняття позивачем факту надання їй відпустки тобто наявності непорозумінь між працівником та роботодавцем, які призвели до процесуальних порушень при звільненні, тому, ця вимога має бути залишена без задоволення. Відповідно до вимог ст. 237 КЗпП України суд покладає на [PERSON], як особу винну у незаконному звільненні позивача з роботи, обов'язок покрити шкоду, заподіяну відповідачеві у зв'язку з оплатою позивачеві вимушеного прогулу. Крім того, у відповідності до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Так, позивачами відповідно до ст. 33 ЦПК України було залучено в якості співвідповідача Козлівську сільську раду Переяслав - Хмельницького району Київської області, однак з урахуванням того, що до даного відповідача не висунуті позовні вимоги, в задоволенні позову до відповідача Козлівської сільської ради Переяслав - Хмельницького району Київської області - слід відмовити. Судові витрати у справ в розмірі 1218 грн. 00 коп. понесені позивачем, суд вирішує відповідно до статті 88 ЦПК України та пропорційно до задоволених вимог, та враховуючи те, що в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачів моральної в розмірі 10000 грн. суд відмовляє, то правові підстави для стягнення з [PERSON] суми сплаченого судового збору - відсутні. Враховуючи вищевикладене. відповідно до вимог ст. ст. 5, 40, 43, 237, КЗпП України, згідно із ст. ст. 10, 11. 60, 81, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial