Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування після [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222288801:01:357:0026 та на земельну ділянку площею 0,1637 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222288801:01:357:0027, обґрунтовуючи позов наступним. [INFO] померла [PERSON] . Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя [PERSON] належали земельні ділянки, які входять до складу спадщини, а саме: ?земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222288801:01:357:0026; ?земельна ділянка площею 0,1637 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222288801:01:357:0027. Отже, після смерті [PERSON] залишились вищезазначені земельні ділянки, які входять до її спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 13.06.2007 р. [PERSON] було складно заповіт, секретарем виконавчого комітету Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області та зареєстрований в реєстрі за №83. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] зробили наступне заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також: у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 нього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] із спадкоємців за законом першої черги залишились діти вона - [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] . Інших спадкоємців за законом чи за заповітом не залишилось. Отже, враховуючи те, що інших спадкоємців по заповіту та за законом не залишилось, вона як спадкоємець за законом та заповітом відповідно до ст. ст. 1223, 1261 Цивільного кодексу України успадковує всю спадщину [PERSON] , в тому числі і вищевказані земельні ділянки. У зв`язку з відкриттям спадщини [PERSON] вона у встановлений шестимісячний строк прийняла спадщину шляхом звернення до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] , що підтверджується листом нотаріуса. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також у встановлений шестимісячний строк звернулись до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини матері [PERSON] Після прийняття спадщини та для оформлення свідоцтва про право на земельні ділянки вона звернулась до державного нотаріуса, яка її повідомила, що для оформлення на неї як спадкоємця земельних ділянок, необхідно надати правовстановлюючий документ на право власності на вказані земельні ділянки на ім`я [PERSON] . На вимогу нотаріуса нею надано нотаріусу державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-КВ №057777 від 20.05.2002 р. Однак, при дослідженні державним нотаріусом вказаних документів було встановлено, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 15.11.2012 р. за нею як за спадкоємцем [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . Вказаний спадковий будинок розташований за тією ж адресою що і спадкові земельні ділянки, які відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України мали перейти до неї як власника житлового будинку. На даний час державний нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки лише їй у зв`язку з тим, що спадщину за її згоди прийняли також і відповідачі [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з чим, державний нотаріус відмовила їй в оформленні свідоцтва про право на спадщину на спадкові земельні ділянки. В листі нотаріальної контори, нотаріусом було рекомендовано їй звернутись до суду щодо визнання за нею в порядку спадкування права власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222288801:01:357:0026 та земельну ділянку 0,1637 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222288801:01:357:0027, які належали [PERSON] . Отже, за умови, що спадщину прийняло троє спадкоємців, а право власності на житловий будинок визнано лише за нею, вона не може у встановленому порядку оформити через нотаріальну контору та прийняти у спадщину вищевказані земельні ділянки, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідач [PERSON] на підготовче засідання не з`явилася, подавши до суду заяву нотаріально завірену, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутність. Позовну заяву [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування визнає повністю, без будь-яких застережень та зауважень з її боку, проти визнання за нею права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222288801:01:357:0026 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку з кадастровим номером 3222288801:01:357:0027 площею 0,1637 га для ведення особистого селянського господарства не заперечує, оскаржувати рішення суду на її користь не буде. Відповідач [PERSON] на підготовче засідання не з`явилася, подавши до суду заяву нотаріально завірену, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутність. Позовну заяву [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування визнає повністю, без будь-яких застережень та зауважень з її боку, проти визнання за нею права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222288801:01:357:0026 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку з кадастровим номером 3222288801:01:357:0027 площею 0,1637 га для ведення особистого селянського господарства не заперечує, оскаржувати рішення суду на її користь не буде. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачами. Суд, вислухавши позивача та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про винесення рішення про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] належали земельні ділянки, які входять до складу спадщини, а саме: ?земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222288801:01:357:0026; ?земельна ділянка площею 0,1637 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222288801:01:357:0027. Отже, після смерті [PERSON] залишились вищезазначені земельні ділянки, які входять до її спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 13.06.2007 р. [PERSON] було складно заповіт, секретарем виконавчого комітету Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області та зареєстрований в реєстрі за №83. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] зробили наступне заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також: у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 нього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] із спадкоємців за законом першої черги залишились діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців за законом чи за заповітом не залишилось. Отже, враховуючи те, що інших спадкоємців по заповіту та за законом не залишилось, позивач як спадкоємець за законом та заповітом відповідно до ст. ст. 1223, 1261 Цивільного кодексу України успадковує всю спадщину [PERSON] , в тому числі і вищевказані земельні ділянки. У зв`язку з відкриттям спадщини [PERSON] позивач у встановлений шестимісячний строк прийняла спадщину шляхом звернення до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] , що підтверджується листом нотаріуса. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також у встановлений шестимісячний строк звернулись до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини матері [PERSON] Після прийняття спадщини та для оформлення свідоцтва про право на земельні ділянки позивач звернулась до державного нотаріуса, яка її повідомила, що для оформлення на неї як спадкоємця земельних ділянок, необхідно надати правовстановлюючий документ на право власності на вказані земельні ділянки на ім`я [PERSON] Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи, що у даному випадку позивач не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, а відтак позов є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved