Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між подружжям припинені з 2017 р., внаслідок різних поглядів на подружнє життя. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач надала суду заяву про підтримку позову та про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, проти розірвання шлюбу заперечує, так як вони з позивачем мають трьох неповнолітніх дітей. В шлюбі вони перебувають на протязі 15 років, у них були непорозуміння, але він надіявся на можливість збереження шлюбу, бо розірвання шлюбу - це можливо емоційне рішення зі сторони позивача. Просив у задоволенні позову відмовити. 20.01.2020 р. в підготовчому судовому засіданні, за заявою відповідача, сторонам було надано строк для примирення на 6 місяців, але заява від позивача про відмову від позову до суду не надходила, а навпаки, після цього позивачем було подано три заяви в яких вона наполягала на розірвання шлюбу, стверджуючи, що примирення неможливе. Тому суд вважає, що примирення між подружжям не відбулося. Заслухавши відповідача, дослідивши позов, матеріали справи - документи долучені до нього, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тому задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Тобто, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечать інтересам позивача, що мають істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Тобто, суд вважає встановленим, що перебуванням у цьому шлюбі, порушено особисті немайнові права позивача, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, відповідно до ст. 112 СК України. Доводи відповідача про можливість збереження сім`ї суд бере до уваги, але вони не можуть бути підставою відмови в позові. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою ним за подачу позову 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved