Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Київобленерго» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про користування електричною енергією № 88/71 від 24.11.2005 року, та з врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з останнього заборгованість за користування електроенергією в сумі 5 467,69 гривні, судовий збір в сумі 1 378,00 гривень, посилаючись на те, що у відповідача в порушення вимог договору внаслідок несплати за використану електроенергію станом на 01.12.2016 рік виник борг за спожиту електроенергію, що враховуючи показники лічильника 22277 кВт, складає суму 8826,85 гривні. На момент звернення до суду відсутні письмові звернення відповідача з повідомленням про виявлення в платіжному документі помилкових показань приладу обліку та виставлених сум, а також прохання проведення відповідного перерахунку вартості спожитої електроенергії відповідно до фактичних показників приладу обліку, а також відсутня заява на укладання договору розстрочки сплати боргу. 23.11.2016 року на ім'я відповідача відправлялася претензія щодо сплати суми борг за спожиту електроенергію. 20.01.2017 року відповідачем сплачено 10561,14 грн. за користування електричною енергією. 21.04.2017 року відповідачем сплачено 1600,00 грн. за користування електричною енергією. Тому, станом на травень 2017 року борг за споживання електричної енергії у відповідача складає 5467,69 грн. Представник позивача Корнєєва А.В. подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву про уточнення позовних вимог підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги про стягнення з нього боргу в розмірі 5467,69 грн. визнав. Встановлено, що згідно договору № 88/71 від 24.11.2005 року про користування електричною енергією, який укладено між [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], та позивачем, про користування електроенергією споживачем-відповідачем за адресою: [ADDRESS], де встановлено лічильник № 343026 типу СОИ446М (а.с. 5-6). Згідно розрахунку заборгованості, борг у відповідача перед позивачем за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS], станом на 01.12.2016 року складав 8826,85 грн. (а.с. 7-9). 23.11.2016 року на ім'я відповідача відправлялася претензія щодо сплати суми борг за спожиту електроенергію (а.с.10). В ході розгляду справи, відповідачем 20.01.2017 року сплачено борг в розмірі 10561,14 грн. та 21.04.2017 року сплачено борг в розмірі 1600,00 грн. за користування електричною енергією (а.с. 30). У зв'язку з погашенням частини боргу відповідачем, представником позивача [PERSON], 07.06.2017 року до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача боргу в розмірі 5467,69 грн. та судового збору в розмірі 1 378,00 грн. (а.с. 29-33). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами п.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яким передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Крім того, обов'язком сплатити надані й спожиті послуги випливає також з положення ч.1 ст.11 ЦК України про те, що цивільні права та обов'язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач надав послуги, які відповідач отримав, але не оплатив.

Outcome: approved