Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.05.2015 року має заборгованість перед банком в сумі 14205,87 грн., яка складається з наступного: 4458,17 грн. заборгованість за кредитом; 6804,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1790,38 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 652,66 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 14205,87 грн. за кредитним договором № б/н від 23.06.2010 року та судові витрати в розмірі 243,60 грн. 10.08.2015 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано заперечення проти позову, зі змісту яких вбачається, що відповідач вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, стверджуючи, що у позивача відсутнє право на звернення до суду, оскільки відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло 23.07.2010 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 23.07.2013 року у розумінні ст. ст. 256, 257 ЦК України. Вказує, що позовна заява подана - 24.06.2015 року, тобто через 2 роки з моменту закінчення позовної давності. Таким чином, вважає, що на даний час, позовна заява публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням позовної давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦКУ. Також стверджує, що факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами. Оскільки доказів надання кредиту позивачем не надано, вважає, що і розрахунок боргу, також є необґрунтованим, зокрема є незрозумілим наступне: по-перше, чому розмір основного боргу складає 4458,17 грн., якщо у доданій позивачем анкеті-заяві визначено бажаний розмір кредитного ліміту відповідача - 8000,00 грн., (фактично надано 5000 грн.), зазначений факт викликає обґрунтований сумнів у достовірності позовних вимог; по-друге, необґрунтованим є розрахунок заборгованості по процентах, які обраховуються від суми основного боргу; по-третє, анкета-заява не містить угоду про сплату комісії, а тому правова підстава для її нарахування відсутня, відповідні докази вчинення даного правочину між сторонами не надано; по-четверте, штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої (відповідальності) позивач намагається притягнути відповідача, що прямо суперечить ст. 61 Конституції України. Таким чином, стверджує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не обґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, а також притягнути відповідача до одного виду юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення. Виходячи з вищенаведеного просить суд вважати дане заперечення в частині обґрунтування пропуску позовної давності заявою про застосування позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 31.08.2015 року представником ПАТ КБ «Приватбанк» подано заяву, в якій надано додаткові пояснення про те, що [PERSON] на підтвердження укладення кредитного договору заповнила і підписала заяву-анкету № б/н від 23.06.2010 року, за змістом якої підписавши цей документ, клієнт виражає згоду на те, що ця заява із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді, складає Договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Своїм підписом [PERSON] підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», а також виразила згоду з тим, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Зазначає, що згідно з п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені, штрафів), встановлений тривалістю 50 років, так як згідно зі ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже, термін позовної давності за вимогами [PERSON], щодо нарахування пені спливає 01 жовтня 2060 року (як по основних вимогах, так і по стягненню неустойки). Що стосується розміру нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом, то посилаючись на практику розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, зазначає, що у випадках посилання на ст. 551 ЦК України (зменшення розміру неустойки), суду слід мати на увазі, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України може бути застосоване лише до процентів, які нараховуються як пеня, оскільки вони є засобами цивільно-правової відповідальності, чи згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи її аналогічну компенсаційну природу, а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Таким чином, стверджує, що [PERSON] була належним чином проінформована про права і обовязки, ознайомлена із змістом договору, повідомлена про наслідки, які можуть настати в результаті порушення умов кредитного договору і не зважаючи на це добровільно підписала кредитний договір, а також ознайомлена з умовами кредитування, що вбачається з довідки, підписаної клієнтом 23.06.2010 року. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву, в якій просить розглянути заяву без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом надіслання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1571550 8/88005 0531410 2, врученого особисто [PERSON] 01.08.2015 року, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1600693 4, що повернулося на адресу суду 16.10.2015 року та штрихкодовий ідентифікатор 88000 1613115 1/88005 0538165 9, надісланого повторно та врученого особисто [PERSON] 19.10.2015 року, штрихкодовий ідентифікатор 8800016880715, повернуте на адресу суду за закінченням терміну зберігання) про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 в місяць (30,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, у вищенаведеній довідці про умови кредитування сторонами погоджено: - розмір щомісячних платежів 7% заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; - термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; - розміри комісії за зняття готівки та власних коштів; - розмір пені за невчасне погашення заборгованості, що складається з пені (1)=(базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; а також пені (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяця, нараховується 1 раз в місяць за наявності простроченя по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; - штраф при порушенні термінів платежів по будь-якомуіз грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії; - комісії за моніторинг неактивної карти в розмірі залишку коштів на картрахунку, але не більше 10 гривень. Водночас, до згаданої довідки додано приклади розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, з якими ознайомлена [PERSON] Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б\\н від 23.06.2010 року, а також виписки руху коштів по картці [PERSON] м.І. за період з 01.08.2001 по 01.09.2015 [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.05.2015 року має заборгованість перед банком в сумі 14205,87 грн., яка складається з наступного: 4458,17 грн. заборгованість за кредитом; 6804,66 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1790,38 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 1152,66 грн. заборгованість по штрафам. Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року,- позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. За п. 1.1.5.20, а також п. 1.1.5.32 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Відповідно до п. 1.1.5.23. Умов та правил надання банківських послуг, - у випадку порушення клієнтом встановленого законом обовязку по поверненню неналежним чином зарахованих коштів клієнт платить банку пеню в розмірі 0,1 процента від суми простроченого платежу за кожний день, починаючи з дати завершення помилкового переказу до повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 процентів суми переказу. Також, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених даним договором, умовами і правилами клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за котрий платиться пеня, за кожний день прострочки ( п. 1.1.5.25 Умов). Згідно з п. 1.1.6.1 Умов та правил, зміни в дані умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку у випадках, які не заборонені діючим законодавством України. Частиною першою ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Водночас приписами частини 2 ст. 11 ЦК України закріплено виникнення зобовязань на підставі, зокрема, договорів. Відповідно до приписів ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити прострочене тіло кредиту та комісію. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. В силу положень ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Правовим наслідком порушення зобов'язання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею. За нормою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи зі змісту ст. 627 ЦК України, [PERSON] своїм підписом в заяві-анкеті № б/н від 23.06.2010 року, а також довідці про умови кредитування підтвердила факт отримання повної інформації щодо умов кредитування, а також підтвердила, що вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, що в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 06 липня 2015 року. Строк дії кредитної картки 09.2014 відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON], що наявна в матеріалах справи (а.с. 7). Однак, ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Так, згідно п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року, з умовами яких відповідач [PERSON] ознайомилася і погодилася, що підтверджується її підписом в заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 23.06.2010 року, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені, штрафів), встановлений тривалістю 50 років. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в заяві [PERSON] про застосування позовної давності слід відмовити, а позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості заявлені в межах погоджених сторонами кредитних правовідносин строків позовної давності та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено правильність нарахування суми заборгованості по кредиту, процентам та пені. Водночас, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь штрафу судом встановлено, що позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно - правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором), що суперечить приписам ч. 1 ст. 61 Конституції України, а також положенням ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зокрема, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON]. слід стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 13053,21 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.06.2010 року, з яких станом на 31.05.2015 року заборгованість за кредитом 4458,17 грн., за процентами 6804,66 грн., пенею та комісією 1790,38 грн., при цьому, належить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 652,66 грн. штрафу (процентна складова). У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 223,84 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial