Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач просить встановити нікчемність кредитного договору №1047-І від 05.06.2007 року, оскільки для здійснення ним свідомого вибору відповідач у письмовій формі не надав інформацію про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, недоліки пропонованої кредитором ануїтетеної форми кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, комісійну винагороду, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, покладення на споживача валютних ризиків під час виконання зобов'язань за кредитним договором, що є нечесною підприємницькою практикою та введенням його в оману як споживача банківських послуг. Враховуючи те, що положення п. п. 1.12, 3.4, 4.2.3 та 4.4.3 кредитного договору відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є істотними, то їх нікчемність має наслідком нікчемність кредитного договору в цілому. Від відповідача надійшли заперечення проти позову. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов. Зазначає, що з тексту позовної заяви незрозуміло, з яких саме підстав позивач просить визнати кредитний договір нікчемним в повному обсязі. Всі нарахування за кредитом, зазначені в розрахунку заборгованості, були передбачені та детально розписані у кредитному договорі № 1047-І від 05.06.2007 року та додатках до нього, які сторонами прочитані, відповідали їх намірам та досягнутими домовленостями, що було засвідчено підписами сторін, крім того до вищевказаного кредитного договору було надано розрахунок планових ануїтентних платежів, з зазначенням усіх сум, які нараховані за кредитом. З даним розрахунком позивач був ознайомлений під підпис. У разі незгоди з умовами кредитного договору [PERSON] мав можливість скористатися своїм правом, визначеним ч. 6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом позивач не скористався. Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору. А також просили застосувати строки позовної давності. Від позивача надійшло заперечення проти заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності. Вважає, що строки позовної давності ним не порушені, оскільки 28.01.2016 року винесено рішення по цивільній справі № 2/489/129/16 за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи вимоги ч. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що у заявника як споживача кредитних послуг немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, послуг, які він придбає, позивач вважає, що довідався про порушення свого права лише тоді коли звернувся за консультацією до Громадської організації «Правозахисник Миколаївської області», а саме в березні 2017 року, а отже і перебіг позовної давності для нього почався з березня 2017 року. Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на заперечення (відзив) відповідача. У своєї відповіді позивач посилається на те, що кредитор не з'ясував факту наявності відповідного спору, що підтверджується зверненням його з вимогою до суду про стягнення з споживача, тобто з нього та [PERSON] заборгованості за кредитним договором, не з'ясував факту нікчемності правочину, проігнорував той факт, що кредитор перед укладення кредитного договору, не надав йому у письмовій формі інформацію для здійснення свідомого вибору, що зазначена у розділі «по-перше» позовної заяви споживача від 27.03.2017 року. кредитор не має права посилатися на розрахунок планових ануїтентних платежів, оскільки він не є додатком до кредитного договору. Враховуючи те, що положення п. п. 1.12, 3.4, 4.2.3 та 4.4.3 кредитного договору відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є істотними, то їх нікчемність має наслідком нікчемність кредитного договору в цілому. Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив [PERSON], відповідно до яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано ніяких доказів, які б встановили підстави, згідно з якими необхідно визнати недійсним кредитний договір. Також відсутні підстави вважати, що положення договору є несправедливими або нерозумними, а оцінка надана позивачем є суб'єктивною та випливає з його особистої зацікавленості як сторони договору у зменшенні своїх грошових зобов'язань. Кредитний договір № 1047-І від 05.06.2007 року між сторонами укладений в письмовій формі. Сторони досягли згоду щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткова ставка, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Таким чином, підстав для визнання недійсним кредитного договору немає. Інші доводи позивача не стосуються предмету даного спору. 16 липня 2018 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить встановити кредитний договір № 1047-1, укладений між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» від 05.06.2007 року нікчемним та застосувати наслідки недійсності нікчемного кредитного договору № 1047-1 від 05.06.2007 року та стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» суму у розмірі 59039,19 доларів США, одержаних ним на виконання цього правочину. Від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що підстав для визнання кредитного договору немає. Крім того, позивачем не заперечується факт отримання грошових коштів у сумі 50000 доларів США на підставі спірного договору, однак у вимозі про застосування наслідків недійсності правочину йдеться лише про обов'язок банку повернути 59039,19 доларів США, отриманих на виконання кредитного договору. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач просить відхилити доводи відповідача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. зазначає, що відповідач повинен був перед укладенням кредитного договору, відповідно до прав позивача як споживача кредитних послуг, надати у письмовій формі інформацію для здійснення свідомого вибору, але даної інформації відповідачем надано не було, що є порушенням конституційних прав позивача та застосування нечесної підприємницької діяльності. Крім того, відповідач повинен був зазначити в кредитному договорі детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача та інформацію відповідно до п.п. 3.1-3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Проте, вказаної інформації в кредитному договорі зазначено не було, що підтверджується змістом кредитного договору та Розрахунком планових ануїтетних платежів. Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що вказана інформація, на яку посилається позивач, а саме п. 3.1 Постанови НБУ від 10.05.2007 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 25.05.2007 за № 541/13808, яка набрала чинності 05.06.2007 року, міститься в повідомленні про умови кредитування від 23.05.2007 року та в розрахунку планових ануїтет них платежів, з якими [PERSON] ознайомлений під особистий підпис до підписання кредитного договору. Відповідно до розрахунку планових ануїтетних платежів: процентна ставка становить 13 % річних; метод нарахування факт/факт; сукупна вартість кредиту становить 93162,86 доларів США, удорожчання кредиту складає 86 % . Всі комісії (тарифи) банку, що пов'язанні з наданням, обслуговуванням погашення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості розрахунково-касове обслуговування зазначені, як в повідомленні про умови кредитування так і в п. 1.12 Кредитного договору. А отже доводи позивача щодо ненадання банком всієї необхідної письмової інформації про умови кредитування, є безпідставними. Щодо доводів позивача в частині недійсності правочину, вважає, що вказані статті, на які посилається позивач, встановлюють відповідальність у вигляді можливості розірвання договору споживачем, але не містять підстав для визнання договору споживчого кредиту недійсним. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження недійсності спірного кредитного договору та відсутні підстави вважати, що положення договору є несправедливими або нерозумними. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 05 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» («Банк»), та [PERSON] («Позичальник») укладений кредитний договір №1047-І, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 50000,00 доларів США строком до 04.06.2017 року на споживчі потреби, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 50000,00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,0% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Позичальник зобов'язується щомісячно до останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтет ними платежами в сумі 790,00 доларів США (п. п. 1.1, 1.2, 1.5 кредитного договору). Відповідно до п. 1.12 кредитного договору, за надання банківських послуг позичальник сплачує банку наступні комісійні винагороди за: 1) надання кредиту в розмірі 300,00 грн. Сплата здійснюється протягом 1 робочого дня з моменту підписання цього договору; 2) супроводження кредиту в розмірі 0,05% від залишку фактичної заборгованості. Сплата здійснюється одночасно зі сплатою ануїтетного платежу; 3) зміну умов цього договору за ініціативою позичальника, зокрема за: заміну виду або предмету забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, зміну розміру плати за користування кредитом (процентної ставки). Сплата комісійної винагороди здійснюється в розмірі 70,00 грн. одночасно з укладенням додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін до умов кредитування; 4) розрахунково-касове обслуговування при достроковому погашенні частини основного боргу або залишку заборгованості за кредитом за ініціативою позичальника. Сплата здійснюється: в розмірі 0,3% від достроково погашеної частини кредиту або залишку заборгованості за кредитом за ініціативою позичальника у разі здійснення дострокового погашення в період з першого по третій рік користування кредитом, а саме: з 05.06.2007 року по 04.06.2010 року, в розмірі 0,2% від дострокового погашеної частини кредиту або залишку всієї заборгованості за кредитом за ініціативою позичальника у разі здійснення дострокового погашення в період четвертого та п'ятого років користування кредитом, а саме з 05.06.2010 року по 04.06.2012 року. Згідно із п. 3.4 кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або майновим поручителем будь-яких зобов'язань за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку: затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, належних до сплати комісійних винагород та інших платежів за цим договором на один календарний місяць; незгоди позичальника та/або майнового поручителя з пропозицією банку про зміну процентної ставки за користування кредитом та/або не підписання ним відповідних додаткових угод згідно умов цього договору; виникнення обставин, які за обґрунтованим висновком банку призведуть до того, що позичальник не виконає свої зобов'язання по цьому договору; втрати предметом іпотеки ліквідності, виникнення обставин, що унеможливлюють звернення стягнення на предмет іпотеки; неподання позичальником, на вимогу банку, даних, що стосуються його фінансового стану; в разі порушення позичальником умов договору іпотеки, в тому числі в разі несплати страхових платежів, порушення умов зберігання предмету іпотеки, що призвело до пошкодження, знищення та втрати його вартості, що обумовлена договором іпотеки. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги. Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника укладення нових договорів забезпечення повернення кредиту у разі, якщо укладені договори не в повному обсязі відповідно до правил банку забезпечують повернення отриманого позичальником кредиту згідно з умовами цього договору або предмет іпотеки втратив ліквідність. Висновок банку щодо необхідності укласти нові договори є безспірним і не підлягає оскарженню. У відповідності з п. 4.4.3 кредитного договору, позичальник має право достроково погасити кредит або будь-яку його частину в порядку, передбаченому цим договором. Позивач посилається на те, що положення вказаних пунктів кредитного договору відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є істотними, то їх нікчемність має наслідком нікчемність кредитного договору в цілому. Частина 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач, відсутня в ст. 11 цього Закону. Згідно із ч. 3 та ч. 4 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом. Фінансовим установам забороняється вимагати дострокового погашення несплаченої частини боргу за кредитом та розривати в односторонньому порядку укладені кредитні договори у разі незгоди позичальника із пропозицією фінансової установи збільшити процентну ставку або інший платіж, передбачений кредитним договором або графіком погашення боргу. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Як вбачається з п. 2 ч. 1 цієї статті, нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 19 вказаного Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Положеннями ч. 6 цієї статті визначено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 2 ст. 215 цього Кодексу, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Верховний суд України в постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-308цс16 дійшов висновку, що відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами. Таким чином, у разі не визнання іншою стороною недійсності правочину в силу закону та наявності відповідного спору між сторонами, наявні підстави для встановлення нікчемності договору. У відповідності з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч. 1 ст. 215 цього України, недійсним може бути визнано лише укладений договір. За змістом ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що сторони уклали в письмовій формі кредитний договір, досягли згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі. Також позивач фактично виконував договір, про що свідчать сплата коштів по кредиту, тобто ним були прийняті умови договору. Крім того, з п. 9.1 кредитного договору вбачається, що цей договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмета та змісту договору. Враховуючи, що кредитний договір укладено сторонами в належній формі, з наданням необхідної інформації перед укладенням договору та вільного волевиявлення сторін, яке було спрямоване на реальне настання, передбачених у ньому наслідків, з визначенням усіх складових вартості кредиту, то відсутні підстави вважати укладений сторонами кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed