Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вона з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2002 року та від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні; -шлюбні відносини між сторонами припинилися, причинами розпаду сімї послужили їх різні характери та погляди на життя, зловживання відповідачем спиртними напоями, вчинення ним безпідставних сварок та застосовування відносно неї фізичного та психологічного насилля, а тому вона вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним та неможливим; -у звязку зі скрутним матеріальним становищем та відсутністю матеріальної допомоги з боку відповідача, вона змушена була виїхати працювати за кордон до РФ, куди в подальшому виїхала і їх неповнолітня донька; -у теперішній час у неї є стабільна робота в РФ, житло, донька проживає з нею, навчається в гімназії у 6-му класі; -із самого початку відповідач не заперечував відносно їх перебування з дитиною за кордоном, надавав відповідну згоду, але на даний час він відмовляється знову надавати згоду на вивезення дитини за кордон, при цьому не вказуючи ніяких підстав такої відмови, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати зареєстрований 19 серпня 2002 року у Виконкомі Ізянської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №14 шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Плиска»; дитину залишити на проживання разом з нею; дозволити їй без згоди батька [PERSON] оформити всі необхідні документи для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з України за кордон до РФ; дозволити виїзд з України за кордон і повертатись на територію України неповнолітній [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON] або у супроводі із уповноваженою нею особою без згоди та супроводу батька [PERSON], строком на 2 /два/ роки. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявилися. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву /а.с.18/, згідно якої заявлений позов підтримав, просив його задовольнити та просив розглянути справу у його відсутність і у відсутність позивача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом вручення йому особисто судової повістки про виклик до суду на розгляд цієї справи /а.с.25/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Представник 3-ої особи - ГУДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином /а.с.27/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від представника 3-ої особи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, її представника, відповідача та представника 3-ї особи без фіксування судового процесу. 19 жовтня 2015 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні: свідоцтвом про одруження /а.с.8/, свідоцтвом про народження дитини /а.с.8/ та довідками /а.с.9-10/. Шлюбні відносини між сторонами припинилися, вони проживають окремо, з клопотаннями про надання строку для примирення до суду не зверталися. Спора про спільно нажите майно та місце проживання неповнолітньої дитини сторони не заявляють. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо, примиритися не бажають, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У звязку зі скрутним матеріальним становищем та відсутністю матеріальної допомоги з боку відповідача, позивач [PERSON] змушена була виїхати працювати за кордон до РФ, куди в подальшому виїхала і їх донька неповнолітня [PERSON], [INFO]. У теперішній час у позивача [PERSON] є стабільна робота в РФ, неповнолітня донька проживає з нею, навчається в гімназії у 6-му класі, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні: довідками /а.с.9-10/ та характеристикою /а.с.15/. Раніш відповідач не заперечував відносно перебування неповнолітньої доньки [PERSON] з матірю [PERSON] за кордоном, надавав відповідну згоду. Але на даний час він відмовляється знову надавати згоду на вивезення дитини за кордон, при цьому не вказуючи ніяких підстав такої відмови. Для виготовлення проїзних документів необхідна нотаріально засвідчена заява або письмова згода батька дитини на виїзд за кордон. Отримати таку згоду у добровільному порядку від відповідача неможливо, оскільки останній в судове засідання на розгляд справи не зявився. Тому позивач просила суд постановити рішення, яким надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітній дитині разом з нею, без згоди батька. Під час розгляду справи судом не встановлено яких-небудь обмежень для реалізації права позивача щодо виїзду її з неповнолітньою дитиною за кордон до РФ для роботи, навчання дитини та повернення назад до України. Дані правовідносини регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України, вїзду в Україну громадян України», Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України. У відповідності до ч.2 ст.154 СК України: батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. У відповідності до ч.3 ст.313 ЦК України: фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Крім цього, згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України, вїзду в Україну громадян України»: за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітньої дитини сторін, забезпечення умов її виховання, утримання та нормального розвитку в умовах сімї, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними, а тому даний позов слід задовольнити.

Outcome: approved