Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов подано з підстав позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є дітьми [PERSON], [INFO], відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітніх дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи та уваги. За інформацією Одеського КНЗ «Дитячий будинок «Перлинка» (де діти перебувають на теперішній час) за весь період перебування у КНЗ [PERSON], [PERSON], [PERSON], їхня матір [PERSON] жодного разу не провідувала дітей, не цікавилась їх долею ні в письмовому, ні в усному вигляді. На підставі викладеного, враховуючи наявність позитивного рішення органу опіки та піклування Приморської райадміністрації Одеської міської ради, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 22.05.2019 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] (актовий запис про народження №153, свідоцтво про народження видане 20.02.2008 року Першим відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси), [PERSON], [INFO] (актовий запис про народження №5042, свідоцтво про народження видане 19.06.2012 року Відділом ДРАЦС у м. Одесі Одеського міського управління юстиції), [PERSON], [INFO] (актовий запис про народження №2415, свідоцтво про народження видане 12.03.2014 року Віддлом ДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції) є дітьми [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 15-17). 25.10.2017 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітніх дітей, [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 5-7). Як вказано у зазначеному висновку, на засідання ради опіки та піклування, яке відбулось 12.10.2017р., [PERSON], не з'явилась. Також вказаним висновком встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітніх дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи та уваги. Так, 23 лютого 2017 року [PERSON], [INFO], був знайдений без догляду батьків, про що ЮПСП Малиновського ВП був складений акт (а.с. 14)і дитина була доставлена до КУ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області». [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були виявлені на вулиці 09.07.2017 року, без догляду дорослих, про що ЮПСП Малиновського ВП був складені акти (а.с. 12-13) і діти були доставлені до КУ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області». Наказами служби у справах дітей Одеської міської ради від 24.10.2016 року №№ 105, 106, 107 (а.с. 25-27) малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. За інформацією КУ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 22.09.2017р. №721 (а.с. 29), за весь період перебування дітей в закладі, [PERSON] відвідала лише двічі - 12.03.2017р., та 07.05.2017р. З метою з'ясування обставин по суті [PERSON] була запрошена до територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі. 21.09.2017 року [PERSON] у присутності членів комісії: начальника ТВ ССД ОМР у Приморському районі, головного спеціаліста ТВ ССД ОМР у Приморському районі, в.о.головного спеціаліста ССД ОМР у Приморському районі та головного спеціаліста відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, була повідомлена про розгляд питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], та надала письмову заяву, в якій підтвердила факти відсутності у неї власного житла, офіційного працевлаштування та заробітку (а.с 28). Відповідно до довідки №66 від 03.07.2018 року КУ «Одеський міський центр бездомних громадян [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з 16 травня 2012 року по теперішній час разом з матір`ю [PERSON] зареєстровані за адресою зазначеною комунальної установи: [ADDRESS]. Як вбачається з листа Одеського КНЗ «Дитячий будинок «Перлинка» №487 від 17.09.2018 року за весь період перебування у КНЗ [PERSON], [PERSON], [PERSON], їхня матір [PERSON] жодного разу не провідувала дітей, не цікавилась їх долею ні в письмовому, ні в усному вигляді. Відповідно до інформації Головного управління Національної поліції в Одеській області від 18.12.2018 року, ГТУЮ в Одеській області від 01.12.2018 року, наданій на запит Служби у справах дітей ОМР, проведеною перевіркою встановлено, що за обліками ГУНП в Одеській області [PERSON], [INFO] не значиться, у розшуку не перебуває, актового запису про державну реєстрації смерті зазначеної особи також не виявлено. Суд, оцінивши всі наявні в справі письмові докази, дійшов висновку про доведеність в судовому засіданні належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, яке виражається у тому, що вона не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування їх особистості вік; не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі і своєю систематичною поведінкою не може бути для дітей прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умови для отримання ними освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов'язку, не виявляє ніяких материнських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням дітей, не задумується про долю дітей, їх майбутнє, не може навчити їх моральним та суспільним цінностям: любові, взаєморозумінню, взаємоповазі, добру. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З роз'яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи доведеність в судовому засіданні факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, зважаючи на те, що при розгляді даної категорії справ рішення ухвалюється з першочерговим дотриманням інтересів дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 164 СК України та позбавлення відповідача батьківських прав. Особа, яка позбавлена батьківських прав, відповідно до вимог ст. 166 Сімейного кодексу України, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини та суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2017 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а саме - до [INFO]. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків (опікунів) не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Задовольняючи позовні вимоги, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved