Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач, ПАТ «КССРЗ», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Обгрунтовує тим, що відповідачу була надана кімната в гуртожитку по вул. Набережно-Луговій, 12 в м. Києві, що знаходиться на балансі підприємства, та підтверджується договором купівлі-продажу майна державного підприємства від 14.04.1993 р., листом №10-21-2131 від 27.02.1998 р. Фонду державного майна України та додатком до нього. Відповідно до картки форми А відповідач зареєстрований за адресою гуртожитку, але з дня реєстрації місця проживання фактично не проживає та не з»являється. Відповідальними працівниками підприємства в період з 09.09.2014 р. по 04.03.2015 р. складені акти про те, що відповідач не проживає в кімнаті гуртожитку без поважних причин понад шість місяців, тому вважають, що з підстав, передбачених ст. 71 ЖК України, є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» має бути знятий з реєстраційного обліку. Позивач просив позов задовольнити. Представник позивача на підставі довіреності, [PERSON], подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач за місцем реєстрації не проживає, місце перебування його невідоме, судові документи та повістки-повідомлення повернуті з відміткою пошти за закінченням встановленого терміну зберігання. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підтверджений і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Суд установив, що з 18.01.1990 р. відповідач, працюючи матросом, був зареєстрований та займав кімнату в гуртожитку по вул. Набережно-Луговій, 12 в м. Києві, що знаходиться на балансі товариства, та підтверджується договором купівлі-продажу майна державного підприємства від 14.04.1993 р., листом №10-21-2131 від 27.02.1998 р. Фонду державного майна України та додатком до нього ( а. с. 4-6). Відповідач звільнився, тривалий час за спірною адресою не проживає, за комунальні послуги не сплачує, будь-яких речей в гуртожитку не тримає, на час вирішення справи місце перебування його невідоме, що підтверджується . Відповідно до ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у гуртожитку, оскільки він не проживає понад шість місяців без поважних причин. Суд визначився з характером спірних правовідносин, правовими нормами, що підлягають застосуванню до них, внаслідок чого дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, ураховує наступне. [PERSON] Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. N 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки, яким відповідно до ст. 131 ЖК України визначається порядок користування ними, передбачає, зокрема, можливість збереження права користування жилою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян (п. 13 Примірного положення). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом ( ч. ч. 1, 2 ЖК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку ( ст. 72 ЖК України). Разом з тим, а також відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення). При вирішенні спору, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 71 і 72 ЖК України відповідач втратив право користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин, що підтверджується актами від 09.06.2014 р., 15.10.2014 р., 10.11.2014 р., 02.12.2014 р., 14.01.2015 р., 06.02.2015 р., 04.03.2015 р. ( а. с. 7-13). У частині вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд ураховує, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені та підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати від сплати судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: partial