Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач просить розірвати договір оренди землі №148 від 27 червня 2008 року, зареєстрований у ХРФ ЦДЗК 25 лютого 2009 року за №040969600002, що був укладений між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Насінневе» Кегичівського району Харківської області, стягнути з відповідача судові витрати. Згідно з позовом, 27 червня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Насінневе» Кегичівського району Харківської області був укладений договір оренди землі за №148, відповідно до якого вона передала відповідачу земельну ділянку розміром 4,6545 га, що належала їй на підставі державного акту серії [NUMBER] від 12 серпня 2005 року, виданого Кегичівською РДА, строком на 10 років. [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 червня 2015 року позивач успадкував після смерті матері земельну ділянку площею 4,6545 га, що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та зареєстрував право власності на цю земельну ділянку. Згідно п. 40 договору оренди землі №148 від 27 червня 2008 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, є підставою для розірвання договору. В зв'язку з тим, що після смерті матері право власності на земельну ділянку перейшло до позивача, він звернувся з письмовою заявою до керівника ВАТ «Насінневе» [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки на підставі п. 40 договору, оскільки має намір сам обробляти цю земельну ділянку, але в письмовій формі [PERSON] повідомив, що не дає згоду на дострокове розірвання договору. Тому позивач змушений звертатися до суду із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує ст. ст. 526, 651 ЦК України та ст. 13 Закону України «Про оренду землі» щодо поняття договору оренди землі, порядку зміни його умов або розірвання, належного виконання зобов'язань тощо. У судовому засіданні позивач та його представник викладені в позові обставини підтвердили, позов підтримали. Щодо укладення додаткової угоди з відповідачем повідомив, що після оформлення права власності на успадковану земельну ділянку він зайшов до контори відповідача, де йому запропонували укласти додаткову угоду до договору оренди землі про зміну розміру орендної плати, він її підписав. Договірні відносини продовжувати не бажає, оскільки це суперечить його інтересам. Представники відповідача письмово та у судовому засіданні проти позову заперечили, вважають позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Таким чином в п. 8 договору сторони дійшли згоди на його укладення строком на 10 років. [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 червня 2015 року [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 4,6545 га, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Частиною 1 ст. 148-1 ЗК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. При цьому, за ч. 4 ст. 148-1 ЗК України вбачається, що у випадку переходу права власності на орендовану земельну ділянку, за згодою сторін договору оренди до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. Тобто, внесення змін до договору оренди землі про зазначення нового власника орендованої земельної ділянки є право сторін, а не їх обов'язком, а перехід до нового власника земельної ділянки прав та обов'язків попереднього власника за договором оренди землі здійснюється автоматично без укладання будь-яких додаткових угод з моменту реєстрації права власності нового власника. Згідно з частиною 1 статті 626 та статті 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 651 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про орендну землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Частиною першою статті 654 ЦК України та п. 22 договору передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно п. 40 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни або розірвання договору. Тобто п. 40 договору передбачає, що у разі настання такого юридичного факту як перехід права власності на орендовану земельну ділянку, сторони можуть за власним бажанням обрати один з правових наслідків, які передбачені даним пунктом (внести зміни до договору або його розірвати). Враховуючи наведене, сторони за договором за взаємною згодою, з метою збереження договірних відносин, 14 серпня 2015 року уклали додаткову угоду до договору оренди землі №148 від 27 червня 2008 року, таким чином реалізувавши своє право, передбачене п.40 договору. Речові права ПрАТ «Насінневе» за вказаним договором від 27 червня 2008 року та додатковою угодою до нього від 14 серпня 2015 року зареєстровані у Дерджавному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 травня 2017 року. Таким чином, зміни до договору оренди землі вчиняються у тій самій формі, що й договір, що змінюється, та набувають чинності (відповідно до п. 4 додаткової угоди до договору оренди землі) з моменту її підписання, тому вищезгадана додаткова угода набула чинності з моменту її підписання (14 серпня 2015 року). Відповідно до ч. 6 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦК України нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків встановлених законом. У зв'язку з тим, що сторони після настання такого юридичного факту, як перехід права власності на орендовану земельну ділянку до [PERSON] вже дійшли згоди щодо зміни умов договору та уклали додаткову угоду до нього (таким чином здійснили свої цивільні права), то після цього сторони не мають права реалізовувати свої права передбачені п. 40 договору без настання нового юридичного факту, передбаченого в п. 40 договору. Згідно п. 39 договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. З огляду на зазначене представники відповідача просять відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні досліджені: копії паспорту позивача (а.с.4,5); копія свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.6); копія свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.7); копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 травня 2016 року (а.с.8,9); копія кадастрового плану земельної ділянки площею 4,6545 га кадастровий [NUMBER] (а.с.9,10); копія державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] серії [NUMBER] від 12 серпня 2005 року (а.с.11); копія договору оренди землі №148 від 27 червня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Насінневе» з відміткою про його державну реєстрацію 25 лютого 2009 року та актом приймання-передачі земельної ділянки від 27 червня 2008 року (а.с.12-14); копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] від 08 червня 2015 року №402 (а.с.15); копія витягу про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] у спадковому реєстрі від 08 червня 2015 року (а.с.16); копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 4,6545 га (а.с.17); копія листа ПрАТ «Насінневе» №1508 (дата не розбірливо) про розгляд заяви від 10 вересня 2015 року з проханням розірвати договір оренди землі від 27 червня 2008 року з відмовою від розірвання такого договору (а.с.18); документи на підтвердження повноважень представників сторін (а.с.19,28,29); копія додаткової угоди до договору оренди землі №148 від 27 червня 2008 року від 14 серпня 2015 року між [PERSON] ([PERSON]) та ПАТ «Насінневе»; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18 травня 2017 року №87456647 відповідно до якого підставою виникнення іншого речового права зазначено договір оренди землі №148 від 27 червня 2008 року та додаткова угода до договору оренди землі №148 від 14 серпня 2015 року, що укладені між ПАТ «Насінневе» та [PERSON]; інші документи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон) (на момент виникнення спірних правовідносин), іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За положеннями ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. В ч.1 ст.14 Закону передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Згідно з положеннями ч.2 ст.207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За змістом ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він набирає чинності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ч.3 ст. 31 Закону (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Частиною 4 статті 32 Закону передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Судом встановлено, що на даний час договір оренди землі, що його просить розірвати позивач, є укладеним (сторони на момент його підписання досягли згоди щодо всіх умов договору, в т.ч. щодо підстав для його розірвання) та чинним (зареєстрованим у встановленому законодавством порядку). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків,строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Як вбачається із матеріалів справи, а саме, пункту 40 оскаржуваного договору, сторони погодилися, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, є підставою для зміни або розірвання договору. Зазначена умова договору його сторонами узгоджена та прийнята, протягом дії договору її не змінено та не оскаржено, тому суд вважає її достатньою та обґрунтованою підставою для дострокового розірвання договору. Право власності позивача на земельну ділянку підтверджено свідоцтвом про право на спадщину та відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги позивача належним чином доведеними та обґрунтованими. При цьому, суд не погоджується з доводами представників відповідача на заперечення позову щодо того, що позивачем вже реалізоване його право, передбачене п.40 договору, шляхом укладення додаткової угоди про зміну умов зазначеного договору, оскільки цією угодою змінено лише один пункт договору (пункт 9), яким врегульовано відносини сторін щодо такої істотної умови договору оренди землі як орендна плата. З цих же підстав факт отримання позивачем плати за користування землею, на який посилаються представники відповідача, не може свідчити про згоду позивача з умовами укладеного раніше договору. Решта умов договору змінені не були. Зі змісту пункту 40 спірного договору вбачається, що в разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи договір підлягає зміні або розірванню. Таким чином, сторони досягли згоди про те, що настання такого юридичного факту як перехід права власності до іншої особи тягне за собою зміну або розірвання всього договору, а не окремих його умов. При цьому, суд бере до уваги, що державна реєстрація зазначеної додаткової угоди, тобто набрання нею чинності у розумінні ст. 125, 126 ЗК України, відбулося вже після виникнення спору між сторонами, тобто після звернення позивача до суду з цим позовом. За таких умов, суд не може вважати укладення додаткової угоди про зміну окремого пункту договору реалізацією сторонами умов пункту 40 спірного договору, та, відповідно, не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову. Крім того, частиною 1 ст. 148-1 ЗК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. При цьому, за ч. 4 ст. 148-1 ЗК України вбачається, що у випадку переходу права власності на орендовану земельну ділянку, за згодою сторін договору оренди до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. З огляду на зазначену норму, суд погоджується з думкою представників відповідача про те, що внесення змін до договору оренди землі про зазначення нового власника орендованої земельної ділянки є правом сторін, а не їх обов'язком. Водночас, суд вважає, що для належного підтримання договірних відносин та виконання договірних зобов'язань між новим власником земельної ділянки та її орендарем в подальшому, сторони мають укласти угоду (договір) із зазначенням нового власника земельної ділянки, його прав та обов'язків, наслідків їх невиконання тощо, яка б свідчила про прийняття новим власником землі умов попереднього договору. За умови відсутності згоди нового власника земельної ділянки з попередніми умовами договору, суд вважає його продовження недоцільним та таким, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України. Згідно з п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають присудженню в сумі 640 грн. з відповідача на користь позивача. Підстав допустити негайне виконання цього рішення суд не вбачає.

Outcome: approved