Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного 14.11.2008 року кредитного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 3 500 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка належним чино не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором, в зв'язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 30.05.2014 року становить 37 732 грн. 44 коп. та складається з: 10 066 грн. 37 коп. заборгованості за кредитом, 22 749 грн. 26 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 881 грн. 93 коп. заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до умов договору, 250 грн. 00 коп. штрафу (фіксована складова) та 1 784 грн. 88 коп. штрафу (процента складова). На підставі викладеного, позивач прохав суд стягнути з відповідача 37 732 грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з»явився, про час та місце розгляду справи позивача був повідомлений належним чином, направив на адресу суду листа, в якому прохав суд розглядати справу за відсутності їх представника та позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в кінці 2008 року взяла кредит у позивача, по якому борг погашала лише один раз 25.12.2008 року на суму 800 грн. Більше ніяких платежів не вносила, зазначене у розрахунках позивача нібито внесення коштів на суму 49,90 грн. та неодноразово по 23,42 грн. не відповідає дійсності. Прохала застосувати відносно вимог позивача строк позовної давності. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 14.11.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач по справі ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 5 500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Договір був укладений у формі заяви. Згідно змісту вказаної заяви відповідачка ознайомилась і погодилась з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. (а.с. 8). Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30.05.2014 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 37 732 грн. 44 коп., яка складається з: 10 066 грн. 37 коп. заборгованості за кредитом, 22 749 грн. 26 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 881 грн. 93 коп. заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до умов договору - 250 грн. 00 коп. штрафу (фіксована складова) та 1 784 грн. 88 коп. штрафу (процента складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін. Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. Пунктом 8.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як вбачається з умов та правил надання банківських послуг, зокрема, п. 9.3, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних умов. Пунктом 9.12 передбачено, що договір дії 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до начала місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою»). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Останній платіж здійснено [PERSON] в розмірі 800 грн. 25.12.2008 року, а дія картки закінчилась у листопаді 2010 року, в той час як позов пред'явлено тільки 07.08.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. При цьому суд не вбачає підстав вважати вчинення відповідачкою платежів рівними сумами 23,42 грн. 25.02.2011 р., 12.05.2011 р., 27.05.2011 р., 08.07.2011 р., 14.12.2011 р., як вказано у листі позивача та новому розрахунку борг, що надійшов до суду 23.09.2014 року, оскільки вказані платежі не підтверджені належними доказами. Так, даний розрахунок в частині нібито проведення платежів сумами по 23,42 грн. не відповідає первинному розрахунку, який було подано до суду позивачем при зверненні із позовом, де вказані суми проплат не відображені. (а.с. 6-7). Сам по собі розрахунок суми боргу не є належним доказом на підтвердження обставин, що у ньому відображені, у випадку, зокрема, оспорювання даних обставин іншою стороною. При цьому кожна сторона вправі скласти власний розрахунок боргу, однак зобов»язана довести факти, які в ньому відображає. Вказані факти могли б підтверджуватися виписками з банківського рахунку, які однак, позивачем до суду не надавалися. Відповідачем же надано до суду квитанцію про сплату 25.12.2008 року боргу за кредитним договором в сумі 800 грн., яка в даному випадку є належним та допустимим доказом проведення погашення заборгованості. Суд зазначає, що аналогічна правова позиція щодо застосування строку позовної давності викладена Верховним Судом України в своєму рішенні від 19.03.2014 року. Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Також у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підставі зазначених правових висновків, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed