Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач просив задовольнити позов, посилаючись на обставини: У 2003 році за власні кошти придбала квартиру №152, що знаходиться в м. Харкові, вул. Сергія Грицевця,буд.37. [PERSON] наполягав на тому, щоб з ним був укладено договір, аби він мав змогу проживати в цій квартирі,пообіцявши, що буде доглядати, допомагати матеріально, нести витрати по утриманню майна, оскільки позивач є людиною похилого віку. При посвідченні договору не читала його тексту, договір було прочитано сином, коли укладала договір, вважала, що відповідач буде постійно надавати допомогу до самої смерті. Укладаючи договір та маючи усну домовленість з сином про постійний догляд вважала,що зможе реалізувати право на отримання такого догляду. Тому, 15 квітня 2003 року уклала з ним договір дарування, що був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] До 2015 року відповідач надавав матеріальну допомогу, проте з 2015 року припинив надання будь-якої допомоги, не надає таку допомогу і на даний час. Стосунки з сином погіршилися, відбуваються сварки. Укладаючи договір дарування діяла під впливом помилки,адже насправді хотіла укласти договір довічного утримання,про що на час укладання договору ніхто не розповів,вважала,що право власності на квартиру не буде порушене, до того ж, буде отримувати необхідну підтримку з боку відповідача. Просила визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 15 квітня 2003 року між нею та її сином [PERSON] Позивач звернулася до суду з заявою в якій просила розглядати справу за її відсутність,на позові наполягає. Відповідач звернувся до суду з заявою в якій просив розглядати справу за його відсутність,проти заявлених позовних вимог не заперечує. Третя особа належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи,однак до суду не прибула,про причини неявки суд не повідомила. Суд,вважає за можливе розглядати справу за відсутність сторін, з постановою рішення на підставі доказів,що містяться в матеріалах справи. Суд,вважає встановленими наступні факти та відповідні до них правовідносини: 15 квітня 2003 року між позивачкою [PERSON] та її сином [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно договору позивач подарувала,а відповідач прийняв в дар квартиру,що розташована за адресою:м. Харків, [ADDRESS],яка належала позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 03 березня 2003 року,зареєстрованого в реєстрі за №679 та зареєстрованого у комунальному підприємстві Харківське міське бюро технічної інвентаризації 09 квітня 2003 року за реєстровим номером №П-7-20716. Проте вказаний договір дарування, укладений сторонами передбачав обов*язок обдарованого вчиняти на користь дарувальника дію матеріального характеру, як то утримувати майно позивача, надавати матеріальну допомогу до смерті позивача, доглядати дарувальника. До 2015 року відповідач надавав належну матеріальну допомогу позивачу, з 2015 року припинив надання будь-якої допомоги, відносини між сторонами значно погіршилися. Стаття 56 ЦК України 1963р. визначає правові наслідки угоди,яку вчинено під впливом помилки. Угода,укладена внаслідок помилки,що має істотне значення ,може бути визнана недійсною за позовом сторони,яка діяла під впливом помилки. Під помилкою,що має істотне значення, цивільне законодавство розуміє помилку щодо природи правочину, прав та обов*язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Правочин,укладений внаслідок помилки,належить до оспорюваних правочинів. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 »Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки ,обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину,мають існувати саме на момент вчинення правочину.» Відповідно до ст..717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов*язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним,якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору,а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір,що встановлює обов*язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Укладаючи 15 квітня 2003 року договір дарування з сином, позивач, перед усім мала на увазі передачу у власність сину майна за умову, що він до кінця життя буде доглядати за нею,підтримувати матеріально,тобто, позивач укладаючи договір фактично діяла під впливом помилки,оскільки бажала укласти договір довічного утримання. Відповідно до правової позиції , висловленої Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2014 року у справі №6-69цс14,відповідно до якої,відсутність у особи під час укладання договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру,всупереч вимогам ст..717 ЦК України (дублює ст..243 ЦК України 1963р.) є підставою для визнання договору дарування недійсним. За таких обставин та

Outcome: approved