Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно вимог якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості, однак відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. У звязку з цим станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 8283,69 грн., тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, згідно інформації, яка неодноразово надходила з ГУДМС України в Донецькій області у відповідь на запити суду щодо підтвердження місця реєстрації фізичних осіб, останнє відоме місце проживання яких належить до Амвросіївського району Донецької області, - за наявними у ГУДМС Донецькій області дані про таких осіб відсутні, а детальніше здійснити перевірку інформації про реєстрацію місця проживання фізичних осіб в населених пунктах, які розташовані в зоні проведення антитерористичної операції, є неможливим, тому що обліки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Донецькій області знаходяться у м. Донецьку на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Тому виклик відповідача здійснено в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав, Наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року позивач затвердив Умови та Правила надання банківських послуг, в преамбулі яких зазначено, що ПАТ КБ «Приватбанк», діючи на підставі відповідної ліцензії Національного банку України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір). Затвердженням та публікацією в мережі Інтернет Умов та Правил позивач в порядку ст. 641 ЦК України зробив публічну оферту на укладення договору банківських послуг. Відповідно до п.п. 2.1.1.1, 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.3 Умов та Правил, дані Умови регулюють відносини між [PERSON] та Клієнтом з випуску та обслуговування [PERSON]. [PERSON] випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. [PERSON] та відкриття [PERSON] здійснюється в разі прийняття [PERSON] позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування та використання [PERSON] та при наявності додаткових карт забезпечити виконання правил Власниками додаткових карт. Для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам'ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання [PERSON], зазначена в Заяві. Судом встановлено, що 29.08.2007 року відповідач подав позивачу власноруч підписану «Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» за запропонованою позивачем стандартною формою, в якій висловив бажання на оформлення на своє імя дебетової особистої картки та своїм підписом підтвердив наступне: «Я согласен с тем, что данное заявление вместе с Памяткой клиента, Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами составляют между мной и банком Договор о предоставлении банковских услуг. Я ознакомился и согласен с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами [PERSON], которые были предоставлены мне для ознакомления в письменном виде. Условия и Правила предоставления банковских услуг размещены на официальном сайте Приватбанка www.privatbank.ua. Я обязуюсь исполнять требования Условий и Правил предоставления банковских услуг, а также регулярно знакомиться с их изменениями на сайте Приватбанка www.privatbank.ua». У той же день заява відповідача була прийнята представником позивача, про що є відповідний запис у заяві. Таким чином, 29.08.2007 року між позивачем та відповідачем з дотриманням вимог, передбачених ст. 6, 626-629, 634, 638-642, 1054-1057 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, умови якого визначені Умовами та Правилами, внаслідок чого між сторонами виникли, в тому числі, кредитні зобовязання (надалі Договір). Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил, після отримання [PERSON] від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням [PERSON], і Клієнт дає право [PERSON] в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього Договору є прямим і безумовним згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого [PERSON]. На підставі цього позивачем 29.08.2007 року був встановлений кредитний ліміт по картковому рахунку, відкритому відповідачу. В період часу з 29.08.2007 року по 30.06.2015 року відповідач користувався кредитними коштами в межах кредитного ліміту, встановленого позивачем, однак своєчасно зобовязання з повернення сум кредиту та процентів за користування ним не виконував. У звязку з цим, з урахуванням умов Договору щодо порядку погашення боргових зобовязань, нарахування та оплати процентів і комісії, передбачених п.п. 2.1.1.7.6, 2.1.1.12 Умов та Правил, та відповідно до розрахунку, що наданий позивачем і відповідачем не оспорюється, станом на 30.06.2015 року у відповідача виникла заборгованість за Договором у розмірі 8283,69 грн., в тому числі: 2448,24 грн. - заборгованість за кредитом; 3572,89 грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом; 1630,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина) 382,56 штраф (процентна складова). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, факт невиконання відповідачем кредитних зобовязань за Договором підтверджується матеріалами справи, позов є законним і обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved