Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач просить задовільнити позов посилаючись на наступне. Позивач є опікуном малолітнього онуки, що є сиротою - [PERSON] , згідно рішення органу опіки та піклування яке додано до матеріалів справи. 15 квітня 2013 року [PERSON] [INFO] склала заповіт, яким заповідала своєму онуку та моєму підопічному [PERSON] [INFO] земельну ділянку площею 6,73 га. за кадастровим номером 3521981300:02:000:1029, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю КР № 110602 від 10.11.2005 року. Даний заповіт посвідчено секретарем Варварівської сільської ради Долинського районну Кіровоградської області Сергієнко Валентиною Олексіївною та зареєстровано в реєстрі за № 48 [INFO] спадкодавець [PERSON] померла. За місцем мешкання позивач зверталась за консультацією до нотаріуса, яким було роз`яснено, що враховуючи що спадкоємець [PERSON] є малолітнім, то, відповідно до діючого законодавства, він вважається таким, що прийняв спадщину та з даного питання мені необхідно звертатись до нотаріуса за місцем знаходження майна та місцем смерті спадкодавця. На той час в мене були відсутні необхідні кошти для оформлення спадщини на мого підопічного та мною вирішено оформити спадщину пізніше. На весні 2017 року провідати онука [PERSON] приїжджали родичі, а саме його дід- [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] . [PERSON] (чоловік спадкодавця [PERSON] ) повідомив, що перед смертю його дружини, під впливом тяжких обставин необхідністю коштів на лікування, був складений заповіт на [PERSON] їхню племінницю. Даний заповіт [PERSON] не підписувала, а підписаний був ним особисто без її згоди та відома. Також ним повідомлено, що даний заповіт був складений та підписаний секретарем Варварівської сільської ради Долинського районну Кіровоградської області Сергієнко Валентиною Олексіївною в присутності, на той час сільського голови [PERSON] . Пояснити, що зараз з земельною ділянкою [PERSON] не міг. Єдине розповів, що з цього приводу їздив разом з відповідачем по справі до нотаріуса, але які оформлялись документи при цьому йому невідомо. [PERSON] [INFO] помер. 27 вересня 2017 року відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, подано заяву до Долинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та видачу свідоцтва від імені малолітнього підопічного [PERSON] . Було повідомлено, що відповідно до заповіту від 04 листопада 2013 року, посвідчений секретарем Варварівської сільської ради Долинського районну Кіровоградської області Сергієнко Валентиною Олексіївною та зареєстровано в реєстрі за № 105 та згідно заяви про прийняття спадщини, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 серпня 2014 року зареєстровано в реєстрі за № 321. Дане свідоцтво видане на спадщину яка складається з земельної ділянки площею 6,7283 га. за кадастровим номером 3521981300:02:000:0129. Вважає, що заповіт складений 04 листопада 2013 року та зареєстрований в реєстрі за № 105 є недійсним, в зв`язку з тим, що фактично не підписувався спадкодавцем [PERSON] та складений без її відома. Відповідно до заповіту від 15 квітня 2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 48 спадкодавець [PERSON] заповідала своєму внукові [PERSON] 20 травня 2009 року земельну ділянку. Позивачем після оформлення документів на опікунство було виявлено помилку в свідоцтві про народження підопічного, а саме - прізвище батька дитини та самої дитини було зазначено невірно. [PERSON] було зазначено [PERSON] . За зверненням до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану дану помилку було усунуто та видано свідоцтво про народження з правильним зазначенням прізвища дитини та батька, а саме - [PERSON] . Органом опіки та піклування також внесенні відповідні зміни до свого рішення. Усунути дану помилку та встановити відповідний факт в заповіті можливо лише рішенням суду. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Отримати свідоцтво про право на спадщину на ім`я спадкоємця [PERSON] є неможливим в зв`язку з реєстрацією такого права на відповідача по справі. Відповідно до статті 392 ЦК України: «Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.» В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовільнити. Представник відповідача по суті позову заперечував на підставах викладених у відзові, пояснював, що відповідач успадкував ділянку на підставі неналежним чином оформленого заповіту. Заслухавши сторони та дослідивши надані докази суд дійшов наступного. Копією заповіту від 15.04.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 48 підтверджується заповідання [PERSON] ділянки внукові [PERSON] (а.с.6). Копією заповіту від 04.11.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 105 підтверджується заповідання [PERSON] ділянки [PERSON] (а.с.7). Копією державного акту КР № 110602 підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку 6,73 га. (а.с.92) Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі за № 321 підтверджується, що спадкоємцем ділянки є [PERSON] (а.с.95). Копією заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва від 27.09.2017 р підтверджується звернення з даного приводу [PERSON] . Копією свідоцтва серії [NUMBER] підтверджується смерть [PERSON] . [INFO] Копією свідоцтва Серії [NUMBER] підтверджується народження [PERSON] [INFO] . Копією свідоцтва серії [NUMBER] підтверджується народження [PERSON] [INFO]. Копією рішення про призначення опікуном № 504 від 16.12.2015 р. підтверджується опікунство [PERSON] над [PERSON] . Копією рішення про внесення змін щодо опікунства № 377 від 20.09.2017 року підтверджується внесення змін щодо опікунства [PERSON] над [PERSON] . Висновком експертів № 6535/6536/19-32 від 03.07.2019 встановлено, що підпис, який міститься у рядку «Підпис» у заповіті від 04 листопада 2013 року, зареєстрованому в реєстрі за № 105, посвідченому секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської Сергієнко В.О., яким [PERSON] заповідала [PERSON] належну їй земельну ділянку, - виконаний [PERSON] . Таким чином у судовому засіданні знайшло підтвердження відсутність як самого волевиявлення так і визначеної законом форми фіксації волевиявлення спадкодавця, а саме недодержання простої письмової форми заповіту на користь [PERSON] . Позицію представника відповідача, щодо недопустимості як доказу висновку експерта, оскільки експертом досліджено розширений перелік питань, суд сприймає критично, оскільки, експертом надано відповіді на питання, окресленні відповідною ухвалою суду, вони відносяться до предмету спору та були первинно узгоджені сторонами, наступне уточнення форми питань відповідно до потреб дослідження не змінило їх змісту, а отже не вплинуло на результат дослідження. Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст. 1257 ч.І ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України. Згідно до ст.1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Згідност.1 ЗУ «Про нотаріат»- вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів (державних, приватних), а у населених пунктах, де немає нотаріусів, певні нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів, здійснюється уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи, що заповіт від 04 листопада 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 321 є недійсним на підставі вищевикладеного, то і свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.09.2014 року яке видане Долинською державною нотаріальною конторою, відповідачу на підставі цього заповіту є також недійсним відповідно до статті 1301 ЦК України. В судовому засіданні також знайшло підтвердження факту належності правовстановлюючого документа, а саме: в заповіті від 15 квітня 2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 48 посвідченого секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області Сергієнко В.О., яким спадкодавець [PERSON] заповідала спадкоємцю [PERSON] [INFO] , що дійсно спадкоємцем є - [PERSON] [INFO] , яка є однією і тіє ю ж особою. В той же час, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про визнання права власності на ділянку за позивачем у порядку спадкування, оскільки останнім не доведено неможливість застосування визначеного законом порядку спадкування, а отже не доведено наявність спору з цього приводу. На підставі викладеного ,

Outcome: approved