Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 20.09.1988 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР №102838 від 02.03.2004 він є власниками житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 667 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який в будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей у будинку немає. Відповідач проживав у будинку до 2000 року, а потім виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Реєстрація відповідача у будинку порушує його право та створює йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Він не може вирішити вказане питання в добровільному порядку, а тому і змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином (через офіційний веб-сайт Судової влади України), а тому суд вважає, що відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому виносить заочне рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Відповідно до ухвали суду від 20.12.2021 вирішено провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази справи, вважає за необхідне заявлений позов задовольнити повністю. Вимоги позивача законні та обґрунтовані. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку від 20.09.1988 (а.с.6-7) та копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР №102838 від 02.03.2004 (а.с.8). Згідно будинкової книги (а.с.9-12) та актів депутатів Ватутінської міської ради (а.с.13, 14, 15, 16) у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , однак у будинку він не проживає з 2000 року. Реєстрація відповідача у будинку порушує право позивача, як власника та створює йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із положеннями ст.16, 383, 386, 391 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, а також вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно із ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі ... судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. А тому враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Питання про відшкодування судових витрат позивач не ставить. На підставі ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved