Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.08.2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали договір № б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] станом на 30.04.2017 року має заборгованість в розмірі - 13009,07 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначену заборгованість та судові витрати у розмірі - 1600,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності не подав, разом з тим, подав заяву про застосування строків позовної давності, яку обґрунтовує тим, що строк позивної давності сплинув 09.08.2016 р., оскільки останній платіж був здійснений 08.08.2013р. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом з матеріалів справи, 01.08.2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали договір № б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.08.2012 року, [PERSON] взяті на себе зобов'язання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30.04.2017 року має заборгованість в розмірі - 13009,07 грн., яка складається з наступного: 225,96 грн. - заборгованість за кредитом; 8687,44грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 595,67 грн. - штраф (процентна складова). Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6, п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту там овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. У відповідності з вимогами п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з положеннями п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, - банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком долі, в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. А також відповідно до п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або у разі виникнення овердрафту, банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленій банком частці, у разі невиконання власником або довіреною особою власника, своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно Розрахунку, наданого банком, з 01.08.2012 року відповідачка скористалась кредитною карткою, отримавши кредит у розмірі 300.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 %, а не 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості. Прострочена заборгованість за кредитом виникла 26.09.2012 року, тому кількість днів простроченої заборгованості по кредиту станом на 30.04.2017 року складає 1653днів. Щодо відсоткової ставки, яка збільшена банком з 30.00% до 43,20% станом на 30.04.2017 року , суд враховує наступне. Відповідно до наданого банком Розрахунку, 01.09.2014. банком збільшено процентну ставку з 30,00 % до 34,80 %, 01.04.2015. - до 43,20 %. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів направлення та отримання відповідачем повідомлень про зміну відсоткової ставки. Відповідач же згоди на підвищення відсоткової ставки з 30,00% до 43,20% річних не надавав, згідно заяви її представника, вважають підвищення процентної ставки банком- незаконним. Банком при нарахуванні процентів застосовувались ставки, не передбачені умовами кредитного договору від 01.08.2012 року, а належних доказів повідомлення відповідача про їх зміну матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Отже, суд вважає, що в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту позовні вимоги підлягають до задоволення на суму 225,96 грн. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредит брався під 30,00 % річних, але банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 43,20 % річних. Банк просить стягнути заборгованість, де тіло кредиту - 225,96 грн., а відсотки за користування кредитом - 8687,44 грн., тобто відсотки більш ніж у 30 разів вищі, як отриманий кредит, що для суду є очевидно не справедливим. Суду не надано доказів того, що між позивачем і відповідачем існувало якесь листування, узгодження зміни процентної ставки чи будь-який інший двохсторонній обмін інформацією. А враховуючи, що згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, суд вважає не доведеним факт узгодження підняття процентної ставки. Тому суд бере до уваги наданий Розрахунок заборгованості за кредитом лише в частині, яка визначає відсоткову ставку розміром 30,00 % на рік. Розраховано заборгованість за процентами за наступною формулою: (А1*0,300*А2)/360 днів = Х, де А1 - це тіло кредиту, А2 - кількість днів прострочення. Згідно наданого банком Розрахунку, наявні 3088 днів прострочення. Отже, (225,96 грн*0,300*1653днів)/360днів=311,26 грн. Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідача підлягають проценти у розмірі 311,26 грн. Щодо стягнення пені в розмірі 3000,00 грн., суд зазначає наступне. Оскільки мало місце порушення зобов'язання, то з відповідача підлягає стягнення пеня. Разом з тим, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає можливим зменшити розмір пені до розміру завданих збитків, а саме до розміру неповернутого тілу кредиту, тобто до 225,96 грн., що повністю відповідає цивілістичному принципу справедливості та розумності. Щодо стягнення штрафу (процентної складової), суд зазначає наступне. Так, у відповідності з вимогами п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи, що загальний розмір зобов'язання, що виник у відповідача у зв'язку з отриманням кредитних коштів та користуванням ними за період від 01.08.2018 до 30.04.2017, виходячи з поданих доказів, складає 763,18грн., з яких: заборгованість за кредитом - 225,96 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 311,26 грн., а також пеня - 225,96., то штраф (процентна складова) буде складати 38,16 грн. Щодо заяви відповідача про пропуск строку позовної давності, суд зазначає наступне. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давніть: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У відповідності до правового висновку Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, початок перебігу строку позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 01.08.2012 року, за яким було надано кредитну картку. Також, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 01.08.2012 р., укладеного між Приват Банком та [PERSON], відповідач користувався наданою йому кредитною карткою, у період з 01.08.2012 року по 31.07.2014 року, знімаючи готівкові кошти, здійснюючи часткове погашення заборгованості по кредиту, зокрема, 31.07.2014 року відбувалося поповнення карткового рахунку відповідачем на суму 1500 грн. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 17 травня 2017 року, отже, в межах строків позовної давності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були заявлені в розмірі 13009,07 грн, задоволено вимоги в розмірі 1301,34 грн, що складає 10.00%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати за сплачений судовий збір в розмірі 160,00 грн.

Outcome: partial