Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини до 1200 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що за рішенням суду з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 50 гривень щомісячно. Через такий мізерний розмір аліментів, який не відповідає визначеному на законодавчому рівні мінімуму, дитина фактично перебуває виключно на її утриманні. Самостійно утримувати сина їй вкрай тяжко, оскільки на утриманні має ще дві дитини від інших шлюбів, а єдиним її доходом є соціальна допомога. Їх син потребує значних коштів на придбання одягу, взуття, ліків, продуктів харчування, шкільного приладдя, однак відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатною особою з належним станом здоров'я та має неофіційні заробітки по будівельним роботам. Провадження в справі відкрито ухвалою від 22.06.2018 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 17.07.2018 року на адресу суду поштовим зв'язком надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив доводи позивача про неприйняття ним участі у матеріальному забезпеченні дитини та з огляду на свій матеріальний стан, перебування на його утриманні батьків, які є пенсіонерами та отримують мінімальну пенсію, вважає спроможним себе сплачувати аліменти в сумі 930 гривень. У строк, визначений судом та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, [PERSON] відповіді на відзив не подала. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 23.12.2011 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 02.10.2013 року. У період шлюбу 18.05.2012 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER]. За рішенням Любомльського районного суду від 22.11.2013 року з відповідача, починаючи з 25.10.2013 року, щомісячно стягуються аліменти в розмірі 50 гривень на утримання неповнолітнього сина. Згідно з копією довідки Головненської селищної ради від 03.05.2018 року неповнолітній [PERSON] проживає з матір'ю по [ADDRESS] Цією ж довідкою стверджено, що на утриманні позивача, окрім сина [PERSON], перебуває ще дві дитини - син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Як вбачається з копії довідки Любомльського центру зайнятості від 17.05.2018 року, позивач на обліку як зареєстрована безробітна не перебуває. Відповідно до копії довідки Любомльського районного управління праці та соціального захисту населення від 17.05.2018 року позивач отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям в розмірі 3815,46 гривень на місяць. Згідно із довідкою Головненської селищної ради від 11.07.2018 року відповідач проживає разом з батьками, які є особами пенсійного віку. З виписок із медичної картки від 11.07.2018 року встановлено, що обоє батьків відповідача хворіють. Довідкою Шацько-Любомльського об'єднаного управління пенсійного фонду стверджено, що мати позивача перебуває на обліку в даному управлінні, як одержувач пенсії за віком. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. З 2013 року, тобто моменту присудження з відповідача аліментів, дитина підросла і витрати на її утримання збільшилися. Крім цього, у позивача з цього часу у 2015 році народилась ще одна дитина. Суд вважає, що визначений судовим рішенням від 24.07.2014 року розмір аліментів на даний час є вкрай незначним, оскільки зменшилась купівельна спроможність присудженої суми, що у свою чергу свідчить про погіршення майнового стану одержувача аліментів, відповідно - позбавлення її можливості забезпечити належне утримання дитини. Сину сторін виповнилось 6 років. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» з 01 липня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить1944 гривні, з 01 грудня - 2027 гривень. З наведеного слідує, що відповідач сплачує аліменти в вкрай меншому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством. Мінімальний розмір аліментів на утримання дитини сторін станом на дату розгляду справи становить 972 гривні, з 01 грудня - 1013,50 гривень. Отже, стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у суттєво меншому мінімальному розмірі не спроможне забезпечити його достатній і належний рівень гармонійного розвитку, тому призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення та є підставою для збільшення їх розміру. Твердження відповідача про перебування на його утриманні батьків судом відхиляється, оскільки не доведене в порядку ч.1 ст.81 ЦПК України належними та допустимими доказами. Зокрема, відповідачем не надано доказів про отримувану батьками пенсію. Аналізуючи встановлені у справі фактичні обставини та законодавчі приписи, суд вважає заявлений розмір аліментів обгрунтованим, оскільки він наближений до мінімального і, на думку суду, на мінімально достатньому рівні забезпечить виконання відповідачем батьківського обов'язку, не поставивши його у скрутне матеріальне становище, а також відповідатиме закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадам справедливості, добросовісності, розумності. Таким чином, позов підлягає повному задоволенню. Згідно із ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial