Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач ПАТ КБ « ПриватБанк » звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 16975 гривень 64 копійки. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 31 березня 2011 року відповідно до укладеного договору б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . Відповідач, отримавши кредит, свої зобовязання за фактичне використання кредиту належним чином не виконував , у звязку з чим станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість в сумі 16975 гривень 64 копійки, з яких: 442,48 гривень заборгованість за кредитом, 12048,61 гривня заборгованість по процентах за користування кредитом, 3200 гривень заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень штраф фіксована частина, 784,55 гривень штраф процентна складова. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про слухання справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки,заперечень та інших заяв не надав. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини в сфері кредитування. 31 березня 2011 року відповідно до укладеного договору б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . Згідно проведеного позивачем розрахунку відповідач станом на 31.12.2017 року має заборгованість в сумі 16975,64 гривень. За правилами ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач умови договору виконував неналежним чином. Однак, проаналізувавши проведений позивачем розрахунок заборгованості по процентах за користування кредитом, суд приходить до висновку, що він не відповідає умовам договору. Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. За змістом частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Частиною третьою цієї статті визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Таким чином, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Судом встановлено, що банком в односторонньому порядку, без будь-якого погодження із відповідачем, з 01.04.2015 року було збільшено до 43,20%. Оскільки позивачем не доведено суду збільшення процентної ставки у належний спосіб, то позовні вимоги у цій частині підлягають до часткового задоволення, виходячи із процентної ставки 30% річних, яка була узгоджена сторонами при укладанні кредитного договору. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України , викладеною ним у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17. Враховуючи період заборгованості по кредитному договору, розмір встановлених банком відсотків за використання кредитного ліміту та період користування згідно виписки по рахунку [PERSON] розмір процентів, які підлягають стягненню із відповідача становить 372,52 гривень (тіло кредиту 442,48 грн. помножить на відсоткову ставку 30%, отриману суму поділити на 365 днів, помножити на кількість днів прострочення сплати ( 1025 днів) і результат поділити на 100%). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, пеня в розмірі 3200 гривень підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. А тому суд відмовляє позивачу в стягненні штрафів (фіксованої частини та процентної складової). За таких обставин суд приходить до висновку, що до задоволення підлягає сума: 442,48 гривень + 372,52+3200 = 4015 гривень. Відповідно до вимог ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог в сумі 416 гривень 71 копійку ( 16975,64 х 100% : 4015 = 23,65%; 1762 грн. х 23,65%= 416,71) . На підставі викладеного та

Outcome: partial