Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.08.2007 року у розмірі 19355,13 грн. та судових витрат у розмірі 1378,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 28.08.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Умовами договору визначено, що щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 31.10.2016 р. має заборгованість 19355,13 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у позовній заяві просить розглядати справу без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю в зв»язку з пропуском трирічного строку позовної давності, в межах якої особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~\~\~\~ Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав. Згідно ст.3 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 25.03.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір №б/н від 28.08.2007 року, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом - що стверджується копією заяви відповідача [PERSON] від 28.08.2007 року, копією витягу зі статуту ПАТ КБ «Приватбанк», копією свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 р. зміни найменування юридичної особи. З копії підписаної відповідачем заяви від 28.08.2007 року вбачається, що [PERSON] погодилася з тим, що дана заява разом з разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Укладений між сторонами договір є договором приєднання. Так, згідно з ч.1 ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем, відповідач [PERSON] не виконувала належним чином своїх зобовязань за договором та заборгованість за кредитом станом на 31.10.2016 року становить 2383,36 грн. Крім цього, позивачем нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 12032,28 грн., заборгованість за перею та комісією у розмірі 3541,63 грн., а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 897,86 грн. грн. штраф (процентна складова). Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054\~ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Зокрема, згідно умов договору погашення заборгованості за кредитом здійснюється щомісячними платежами. Згідно зі статтями\~526, 530, 610 та ч.1 ст.612 ЦК України\~зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони у кредитному договорі передбачили погашення кредиту щомісячними платежами. При цьому, згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.08.2007 року, поданого позивачем до матеріалів справи, встановлено, що відповідачем [PERSON] останній платіж за погашення кредиту був здійснений 06.08.2009 року, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся лише в грудні 2016 року, що свідчить про пропущення строку позовної давності, передбаченого ст.ст.257, 261, 267 ЦК України, який закінчився ще у 06.09.2012 році, тобто з пропуском трирічного строку звернення до суду. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» в звязку з пропуском строку позовної давності суд враховував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19.11.2014 року №6-160цс14. Зокрема визначено, відповідно до ст.261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитор протягом усього часу\~до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами\~стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до вимог статті\~266, частини другої статті\~258 ЦК України\~стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи аналіз статей 257, ч.2, ч.3 ст.264 ЦК України\~переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу. Правильність такої позиції підтверджується правовим висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних у справі №6-18668св15 (ухвала від 23.09.2015р.). Відповідачем [PERSON] частково погашено заборгованість у період з 24.02.14р. по 28.04.2015р., тобто після спливу строку позовної давності, якій сплив ще у вересні 2012 року. \~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором після спливу строку позовної давності. З огляду на те, що відповідачем [PERSON] зроблена заява про застосування позовної давності до винесення судом рішення у справі, відповідно до вимог ч.3\~ст.267 ЦК України\~суд вважає за необхідне застосувати позовну давність щодо заявлених позивачем вимог. За цих обставин, враховуючи вимоги ч.4 т.267 ЦК України\~в задоволенні позову необхідно відмовити повністю у звязку зі спливом строку позовної давності. \~\~\~\~

Outcome: dismissed