Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач приватне підприємство «Дружба сервіс-житло 1» 29.05.2013 року звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач, як власник квартири [ADDRESS] зобов`язана щомісячно вносити оплату за надані позивачем послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, однак остання добровільно не проводить оплату за наданні послуги протягом тривалого проміжку часу, внаслідок чого за період з 01.01.2001 року по 31.12.2011 року виникла заборгованість у розмірі 3184,49 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшила та просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з січня 2004 року по липень 2007 року включно в розмірі 1581,76 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала та суду пояснила, що 18.07.2007 року вона продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] , а тому витрати за утримання вказаного житла вона не несе, оскільки не є його власником. Відтак вважає, що висновки, викладені в позові не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того вважає, що позивачем подано позов з пропуском строку позовної давності, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав: Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що ПП «Дружба сервіс-житло 1» здійснює утримання будинку та прибудинкової території по [ADDRESS] . Згідно довідки ПП «Дружба сервіс-житло 1» №692 від 29 травня 2013 року, відповідач [PERSON] проживає в однокімнатній квартирі [ADDRESS] , житловою площею 25,4 кв. м., як власник без реєстрації. Для проведення нарахування та оплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості, виготовленого ПП «Дружба сервіс-житло 1», відповідач не проводила оплату за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, внаслідок чого за період з 01.01.2001 року по 31.12.2011 року виникла заборгованість у розмірі 3184,49 грн. Як вбачається з наданої 11.06.2019 року ПП «Дружба сервіс-житло 1» архівної виписки по рахунку № [NUMBER] , заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з січня 2004 року по липень 2007 року включно в розмірі становить 1527,13 грн. Згідно п.п.5 п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Отже умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, згідно вимог ст.11, 526 Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник житлового приміщення багатоповерхового будинку зобов`язаний щомісячно вносити плату за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території по затверджених у встановленому порядку тарифах. Стороною відповідача не заперечується факт надання позивачем послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, як і порядок та сума нарахованої оплати за наданні послуги, проте позивачем заперечується наявність її обов`язку сплачувати нараховану суму заборгованості з 18.07.2007 року, а до вимог про стягнення заборгованості за період з 01.01.2001 року відповідачем зроблено заяву про застосування строку позовної давності. Як вбачається з договору купівлі-продажу посвідченого 18.07.2007 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №2448, [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Як встановлено судом при розгляді справи, між сторонами існували зобов`язання щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та оплати отриманих послуг, які припинилися 18.07.2007 року у зв`язку з відчуженням [PERSON] квартири [ADDRESS] . Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позивач звернувся до суду із позовом 29 травня 2013 року для захисту свого права, тобто із пропущенням встановленого ст.ст. 256, 257 ЦК України строку позовної давності, відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити в зв`язку з пропуском позивачем позовної давності. У зв`язку з відмовою в позові відсутні і підстави для стягнення з відповідача на корить позивача, понесених останнім судових витрат.

Outcome: dismissed