Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у квітні 2021 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 63066,00 гривень на відшкодування збитків у порядку регресу. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 15 листопада 2017 року між [PERSON] та ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7529551, відносно транспортного засобу Меrcedes, державний № [NUMBER] . 20 жовтня 2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Меrcedes, державний № [NUMBER] , під керуванням відповідача в стані алкогольного сп`яніння та транспортного засобу Nissan, державний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.01.2019 року по справі № 554/90/19 відповідача було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок порушення передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулася потерпіла особа. На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів було складено страховий акт № 180000184705 від 10.12.2018 року. На підставі вищезазначеного страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 63 066, 00 грн. Відповідно до п. 38.1.1 ч. 38.1. ст. 38 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Позивач просив позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 12.05.2021 року було відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач не подав відзив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 30 червня 2021 року постановлено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.ст.280,281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Судом встановлено, що 15 листопада 2017 року між [PERSON] та ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7529551, відносно транспортного засобу Меrcedes, державний № [NUMBER] (а.с.6). 20 жовтня 2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Меrcedes, державний № [NUMBER] , під керуванням відповідача в стані алкогольного сп`яніння та транспортного засобу Nissan, державний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.01.2019 року [PERSON] визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок порушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.12). Відповідно до страхового акту № 180000184705, сума страхового відшкодування становить 63066,00 грн. (а.с.33). У відповідності з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, провина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулася потерпіла особа. На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів було складено страховий акт № 180000184705 від 10.12.2018 року. На підставі зазначеного страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 63 066, 00 грн. Відповідно до п. 38.1.1 ч. 38.1. ст. 38 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно із частинами другою, п`ятою ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Саме така правова позиція містилася в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки вина [PERSON] у скоєнні ДТП встановлена постановою Октябрського районного суду м.Полтави від18.01.2019 року, а факт сплати позивачем суми страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням, страховим актом, то вимоги до відповідача є обґрунтованими. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, та те, що відповідач не спростував обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 63066,00 гривень в рахунок виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позовуу розмірі 2270 гривень.

Outcome: approved