Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» 04.02.2019 року звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і [PERSON] 12 жовтня 2006 року укладено кредитний договір №370-н. Відповідно до п. 1.1 договору, банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору кредит у сумі 5000,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати, повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 24,0 % річних з терміном погашення кредиту до 06 липня 2010 року. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2011 року було стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 9058,44 грн. Таким чином, оскільки кредитний договір не було розірвано, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитним договором, то з моменту ухвалення рішення виникла заборгованість за кредитом згідно розрахунку заборгованості станом на 25.01.2019 року, яка становить 6664,36 грн., яка складається з наступного: 4374,83 грн. - сума прострочених процентів за користування кредитом; 625,71 грн. - сума пені, 104.46 грн. - сума витрат від інфляції на суму простроченого кредиту, 1248,00 грн. - сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, 31.36 грн. - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту, 280,00 грн. - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. З урахуванням зазначеного позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 370-н від 12.10.2006 року у розмірі 6664,36 грн., яка складається з наступного: 4374,83 грн. - сума прострочених процентів за користування кредитом; 625,71 грн. - сума пені, 104.46 грн. - сума витрат від інфляції на суму простроченого кредиту, 1248,00 грн. - сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, 31.36 грн. - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту, 280,00 грн. - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, а також судові витрати у розмірі - 1921,00 грн. Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року було відкрито провадження у справі та ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , яка зареєстрована на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS], надала відзив на позов, згідно якого просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вказувала, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2011 року з неї було стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором №370-н від 12.10.2006 року в розмірі 9058,44 грн. Вказаний борг нею було сплачено, та державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з виконанням рішення суду. Також вказувала на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. У зв`язку з вищенаведеним, вважає позов безпідставним. Позивач 15.03.2019 року надав відповідь на відзив. Вказував, що згідно умов кредитного договору проценти нараховуються щомісячно, починаючи з дати видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту, тому нарахування процентів за користування кредитним договором є законним і обґрунтованим. Відповідач не виконав одразу та своєчасне судове рішення від 04.04.2011 року, рішення виконувалось на протязі восьми років, останній платіж було здійснено лише 19.01.2017 року, тому банк і звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованих відсотків та штрафних санкцій. Також вказував, що банком не було пропущено строку позовної давності на звернення до суду, оскільки, як було вказано, останній платіж було здійснено 19.01.2017 року, а до суду банк звернувся у лютому 2019 року, тобто через два роки. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про чатквое задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і [PERSON] 12 жовтня 2006 року укладено кредитний договір №370-н. Відповідно до п. 1.1 договору, банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору кредит у сумі 5000,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати, повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 24,0 % річних з терміном погашення кредиту до 06 липня 2010 року. Відповідно до п.п.1.6.1.1 кредитного договору, відсотки за користування кредитом нараховуються з дня видачі кредиту та до моменту повного погашення кредиту. Згідно п.п. 3.3.1, 3.3.3.,3.3.4 договору, Позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором, повернути кредит в сумі 5000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. Однак, відповідач не виконувала належним чином свої зобов`язання та не дотримувалась терміну повернення наданого їй кредиту. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2011 року, справа №2-178/11, було стягнуто з [PERSON] на користь Котовського міського відділення №2823 ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №370-н від 12.10.2006 року в розмірі 9058,44 грн. 30 вересня 2011 року Котовським міськрайонним судом Одеської області був виданий виконавчий лист №2-178/11, про стягнення з [PERSON] заборгованості. 12 листопада 2013 року Подільським МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-178/11 від 30 вересня 2011 року. Постановою державного виконавця Подільським МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області від 09 серпня 2018 року було закінчене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-178/11 від 30 вересня 2011 року, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, після рішення суду, яким стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України. При таких обставинах, позов у частині стягнення з відповідача заборгованості, що складається з суми прострочених процентів за користування кредитом і сума пені, задоволенню не підлягає. Позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача сум, передбачених положенням частини 2 статті 625 ЦК України (3% річних та інфляційні втрати). Відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених до неї вимог. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зважаючи на викладене, твердження відповідача про сплив строку позовної давності помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК. Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 26.04.2017 року (справа №3-1522гс16). Оскільки рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості було виконане 09.08.2018 року, тому інфляційні втрати і 3 % річних підлягають нарахуванню до 09.08.2018 року, а не до січня 2019 року як просив позивач. При таких обставинах, з відповідача підлягає стягненню: - сума витрат від інфляції на суму простроченого кредиту згідно розрахунку позивача (а.с.13) за період з січня 2016 року по січень 2017 року у розмірі 104,46 грн., - сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів за період з 21 грудня 2015 року по 09 серпня 2018 року у розмірі 670,66 грн. (1248-577,34); - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту за період з 22 січня 2016 року по 19 січня 2017 року розрахунку позивача (а.с.14) у розмірі 31,36 грн.; - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів за період з 21 грудня 2015 року по 09 серпня 2018 року у розмірі 146,28 грн. (280-0,24-133,48). Всього підлягає стягненню 952,76 грн. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Таким чином, [PERSON] звільняється від сплати судового збору, так як є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА від 299244.

Outcome: partial