Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач понад два роки у квартирі не проживає. Будь-яких речей у зазначеній квартирі не залишила, участі по утриманню зазначеного житла не приймає, комунальні послуги не сплачує. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю, пояснивши, що орієнтовно у 2014 році відповідач виїхала до Російської Федерації, громадянкою якої вона є; відповідач у судове засідання не з'явився. Згідно довідки житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» від 11.05.2017 року вих.№1157 місце проживання [PERSON] в [ADDRESS] зареєстровано з 09.12.2010 року. Згідно копії договору купівлі-продажу на квартиру від 21 червня 2010 року [PERSON] є власником вищезазначеної квартири. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації від 23.06.2010 року було прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу [NUMBER] від 21.06.2010 року. Розпорядженням голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 21 травня 2016 №197-р «Про перейменування об'єктів топоніміки та демонтаж пам'ятників та пам'ятних знаків» вулицю Піонерська у місті Миколаєві перейменовано на вулицю Андрія Балагана. Згідно із відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області, відповідач зареєстрований у [ADDRESS] з 09 грудня 2010 року. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. За змістом ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання(повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно наданої Державною прикордонною службою України інформації в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» відсутня інформація про перетин державного кордону громадянином Російської Федерації «Хлопина Вера», що спростовує пояснення позивача та свідка свідка [PERSON] щодо виїзду відповідача до країни громадянства. Враховуючи, що жодних належних і допустимих доказів вибуття відповідача на інше місце проживання, як і доказів порушення прав позивача самою лише реєстрацію відповідача у квартирі, суду не надано, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. 16 ЦК України,

Outcome: dismissed