Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 38009,30 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 21.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно з вимогами якого відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 25000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 26 січня 2016 року по справі було прийнято заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалою суду від 07.09.2018 року заочне рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2016 року було скасовано, справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що позов визнають частково, так як за рішенням суду від 26.01.2016 року вже проведено примусове стягнення боргу. Також, заперечила щодо можливості одночасного стягнення з відповідача і пені і штрафів. Просила врахувати, що в межах виконавчого провадження щодо виконання заочного рішення Комунарського районного суду м.З апоріжжя від 26.01.2016 року на користь позивача було стягнуто 6176,92 гривень. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, а саме: визнав суму заборгованості за тілом кредиту у сумі 24 209 грн. 34 коп., іншу суму заборгованості не визнав. При цьому, [PERSON] зазначив, що дійсно оформлював кредитну картку у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», але через певні матеріальні складнощі, повязані із погіршенням здоровя, не зміг повністю погасити заборгованість за кредитом. В іншому повністю підтримав свого представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21.02.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач (банк), та [PERSON] (клієнт) було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитний ліміт на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5 відсотків на місяць в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (а.с.10, 11-16). Вказаний договір складається із заяви позичальника (а.с.10) та умов і правил надання банківських послуг (а.с.11-16). Згідно змісту вказаної заяви, підписаної [PERSON], останній погодився, що вказана заява разом із памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Даних про те, що [PERSON] приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку і були надані їй для ознайомлення у письмовому виді. Згідно з п.3.1 Умов і правил надання банківських послуг банк відкриває клієнту для надання послуг картрахунки, видає клієнтові карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі заяви «Відмітки банку». На підставі п.3.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт або його довірена особа використовують платіжні карти в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку як засіб для безготівкових розрахунків за товари та (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банку, фінансових установах, через банкомати і здійснення інших операцій, передбачених угодою сторін та діючим законодавством України. Пунктом 3.5 Умов і правил надання банківських послуг порядок здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карт, а також порядок отримання кредиту, регулюється діючим законодавством України, нормами Міжнародних платіжних систем, цим договором, умов і правил надання банківських послуг та тарифами банку. Відповідно до п.6.5 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрачання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. На підставі п.6.6 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний у випадках невиконання зобовязань по договору, на вимогу банку виконувати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку. Однак [PERSON] вимоги кредитного договору №б/н від 21.02.2008 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Як вбачається із витягів із особового рахунку, [PERSON] активно користувався кредитною карткою, періодично як знімав кошти, так і вносив платежі на погашення заборгованості. Станом на 31.07.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 38009,30 гривень, а саме: 24209,34 гривень заборгованість за кредитом, 11271,80 гривень заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 242,00 гривень заборгованість за пенею, 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 1786,16 гривень штраф (процентна складова) (а.с.4-9). Дані розрахунку заборгованості не спростовані відповідачем, отже суд вважає їх належними і допустимими доказами. Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останній заходів до погашення заборгованості у повному обсязі не вжив. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №б/н від 21.02.2008 року позивач надав відповідачу кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору №б/н від 21.02.2008 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту, відсотків по ньому. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за умовами кредитного договору, але частково, виходячи з такого. Вимоги Банку про стягнення штрафів на суму 2 286,16 грн. задоволенню не підлягають з огляду на такі обставини. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У той самий час, згідно з пунктом 8.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний заплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, в даному випадку вони нараховані за один і то же період, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань недопустимо. Тому, в частині вимог банку про стягнення з [PERSON] штрафів на загальну суму 2 286,16 грн. необхідно відмовити Також, у межах виконавчого провадження №51296742 щодо виконання заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2016 року на користь позивача у період з 12.04.2016 року по 01.10.2018 року з боржника [PERSON] було стягнуто 6176,92 гривень. Враховуючи це, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, необхідно зменшити на 6176,92 гривень. Таким чином, позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню у сумі 29 546 грн. 22 коп. ((24 209,34 грн. заборгованості за тілом кредиту, + 11 271,80 грн. заборгованості за відсотками та 242,00 грн. заборгованості по пені.) 6 176,92 грн. погашеної заборгованості = 29 546,22 грн.). Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» під час предявлення позову сплатило судовий збір у мінімальному розмірі, тому вважаю за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати повністю, а саме у розмірі 1 218, 00 грн.

Outcome: partial