Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 117 000,00 грн., за договором №Б/Н від 11 лютого 2014 року та стягнення судового збору у розмірі 1762 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк та [PERSON] укладено договір №Б/Н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] у порушення вимог договору свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 02 січня 2018 року у нього виникла заборгованість у розмірі 117 000,00 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати по справі у розмірі 1762 грн. Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 11 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк та [PERSON] укладено договір №Б/Н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.7-43). Наведене відповідає положеннями частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договору № Б/Н від 11 лютого 2014 року, виникли кредитні правовідносини та, відповідно, зобов'язання, які останній мав виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших нормативних актів, зокрема, виконувати в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування коштами, однак зобов'язання порушив невиконанням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно до розрахунку заборгованості за договором №Б/Н від 11 лютого 2014 року, станом на 02 січня 2018 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість в розмірі - 117 000,00 грн., з яких: 26797,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 606,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 81 596,11 гривень - заборгованість за пенею (а.с.6). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. -2- Відповідно до статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 стаття 626 Цивільно кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до статті 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем [PERSON], а останній належним чином не виконав умови договору №Б/Н від 11 лютого 2014 року, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір стягнути з відповідача [PERSON] на користь Банку.

Outcome: approved