Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся 15 жовтня 2014 року до суду з позовом від 24 вересня 2014 року, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № HAU2GA00000002 від 30 травня 2008 року в розмірі 33189,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28 серпня 2014 року складає 445731,33 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати у справі. В обґрунтування позову позивач вказував, що між сторонами 30 травня 2008 року був укладений кредитний договір № HAU2GA00000002, за умовами якого відповідач отримав кредит у загальному розмірі 31292,36 доларів США, із кінцевим терміном повернення 30 травня 2028 року. В свою чергу відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати Банку грошові кошти для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії тощо. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 28 серпня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 33189,23 доларів США. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити. В своїх поясненнях представник позивача посилався на обставини, викладені в позові, а також вказав, що 06 червня 2013 року з між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] було укладено додаткову угоду, якою внесені зміни до кредитного договору в частині визначення розміру кредиту та розміру щомісячного платежу, який відповідач повинен був сплачувати. Розмір кредиту в додатковій угоді був визначений шляхом додавання до залишку по тілу кредиту в сумі 20796,59 доларів США заборгованості по відсотках в сумі 4461,87 доларів США та комісії в сумі 1143,79 доларів США. З отриманої суми слід відрахувати 520,00 доларів США, сплачені позичальником 03 червня 2013 року, але які не були внесені до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви. Але відповідач умови кредитного договору з урахуванням змін, внесених до нього додатковою угодою, неналежним чином не виконував, що спонукало позивача звернутися з вимогою про дострокове стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечував тим, що позивач діє всупереч умовам кредитного договору та вимогам п. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки заявив вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] всієї суми кредиту, в той час як має право лише на стягнення виниклої заборгованості, тобто несплачених своєчасно щомісячних платежів та процентів за користування кредитом. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи, встановив наступне. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № HAU2GA00000002 від 30 травня 2008 року. У відповідності з умовами пп. 1.1., 8.1. вказаного кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит у сумі 39139,35 доларів США зі строком погашення по 30 травня 2028 року з яких 30000,00 доларів США на споживчі цілі, 900,00 доларів США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 242,35 доларів США на страхування майна, 150,00 доларів США - особисте страхування, та 7847,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках і порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, на умовах сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0% від суми виданого кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів. Свій обов'язок по погашенню заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії за цим договором [PERSON] повинен виконувати шляхом сплати на користь Банку щомісячного платежу в сумі 515,56 доларів США. Кредитним договором (п. 5.1., 8.4.) встановлено, що у випадку порушення позичальником будь-яких зобов'язань по кредитному договору, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату оплати. Також у п. 5.3. кредитного договору встановлено, що у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 30 днів, позивальник повинен сплатити Банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову. 06 червня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 30 травня 2008 року, згідно з якою сторонами досягнуто домовленість про зменшення суми заборгованості по пені, яку повинен сплатити [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на 1339,73 доларів США, та викладено в новій редакції п. 8.1. кредитного договору, сутність яких полягає у визначені розміру кредитних коштів, які надані позичальнику для певних цілей, та розміру щомісячного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором - 442,09 доларів США. В п. 6. Додаткової угоди від 06 червня 2013 року сторони погодили, що в разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту за цим договором, понад 1460 днів щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторонни узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 днів з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою. Термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 50 (п'ятдесят) років. Іншою істотною умовою, визначеною у додатковій угоді, є визначення обов'язку для позичальника [PERSON] здійснювати погашення заборгованості по кредитному договору у відповідності до Графіку погашення кредиту, викладеному в новій редакції, який є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди. Згідно з Графіком погашення кредиту [PERSON] повинен був погасити залишок по кредиту в розмірі 25882,25 доларів США шляхом сплати щомісячних платежів 442,09 доларів США в період з 30 червня 2013 року по 30 травня 2028 року включно. Вищевказані зміни до кредитного договору його сторонами не оспорювалися, тобто наданий час є чинними. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору. Після укладення додаткової угоди [PERSON] повинен був здійснити перший платіж не пізніше 30 червня 2013 року, проте здійснив його лише 09 грудня 2013 року; другий платіж замість 30 липня 2013 року здійснив 30 грудня 2013 року; третій та четвертий платежі замість 30 серпня 2013 року і 30 вересня - лише 12 травня 2014 року та 29 травня 2014 року, порушуючи в подальшому графік чергових щомісячних платежів. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов'язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Умови кредитного договору, які не були змінені додатковою угодою, продовжують, відповідно, діяти й далі. Так, п. 2.3.7 кредитного договору від 30 травня 2008 року встановлено право Банку на стягнення кредиту до настання дати, передбаченої п. 8.1 цього договору, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. З результатів аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна дійти висновку, що оскільки п. 2.3.3 кредитного договору встановлені випадки, при настання яких можливе таке передчасне стягнення всієї кредитної заборгованості, а відповідач порушував зобов'язання щодо своєчасного та повного погашення кредиту відповідно до нового графіку платежів, то кредитор правомірно використав своє право на стягнення та звернувся із позовом до суду. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Позивач стверджує в позові про те, що в результаті неналежного виконання [PERSON] своїх зобов'язань, станом на 28 серпня 2014 року з боку відповідача виникла заборгованість в загальній сумі 33189,22 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість по кредиту - 25710,79 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом -4575,10 доларів США; заборгованість з комісії за користування кредитом - 1063,02 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 242,24 доларів США; штраф (фіксована частина) - 18,61 доларів США; штраф (процентна складова) - 1579,55 доларів США. Однак, обґрунтованість позовних вимог наявністю саме такої заборгованості з боку [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» представником позивача в судовому засіданні не доведена та спростовується доказами, наявним в матеріалах справи. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору передбачено, що кошти, отримані від позичальника на погашення заборгованості по кредиту направляються на відшкодування збитків Банку, далі пені, далі - простроченої комісії, далі - простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі відсотків, далі - кредиту. Так, у додатковій угоді № 1 від 06 червня 2013 року до кредитного договору № HAU2GA00000002 від 30 травня 2008 року сторонами досягнуто домовленість про зменшення суми заборгованості по пені, яку повинен сплатити [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на 1339,73 доларів США. Але в розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви, в рядку позначеному датою «18.06.2013», який є наступним після рядка позначеного датою «06.06.2013», зменшення заборгованості по пені не відображено. Тому є незрозумілим, з яких причин позивачем не вчинені дії по виконанню зобов'язань за додатковою угодою, та як це могло вплинути на визначення розміру заборгованості відповідача з зобов'язань по погашенню кредиту та відсотків, враховуючи сплату [PERSON] грошових коштів, які обліковані позивачем як погашення пені. Як вже було встановлено судом вище, шляхом укладення додаткової угоди уся наявна з боку [PERSON] заборгованість по тілу кредиту, відсотках і комісії була перетворена у поточну заборгованість по тілу кредиту. Тобто, за згодою сторін у [PERSON] станом на 06 червня 2013 року виник обов'язок по поверненню кредиту у новому форматі, прострочення з виконання якого настало лише з 01 липня 2013 року. Тому лише від цієї дати Банк мав право нараховувати пеню на прострочені платежі. Так, з розрахунку, представленого разом з позовною заявою, вбачається, що за період з 02 липня 2013 року Банком щомісяця нараховувалась пеня, розмір якої станом на 30 грудня 2013 року складає 283,13 доларів США (обраховано шляхом складання показників колонки «Сума пені нарахована»). Того ж дня відповідач [PERSON] сплатив на користь Банку платіж в розмірі 500,00 доларів США, з яких 400,22 доларів США були обліковані позивачем як сплата пені, а інші 99,78 доларів обліковані як сплата по тілу кредиту. Подібним чином усі подальші платежі, здійснені [PERSON] в період до 28 серпня 2014 року були спрямовані позивачем на погашення заборгованої по пені, яка була штучно створена внаслідок невиконання Банком умов додаткової угоди. Таким чином, сплачені [PERSON] грошові кошти позивач повинен був направити на виконання зобов'язань за кредитним договором саме у визначеному в п. 3.2. порядку. Але належних доказів цьому, ані позивач, ані його представника суду не надали. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач під час виконання кредитного договору діяв неправомірно по відношенню до позикодавця [PERSON], який вправі був розраховувати на виконання Банком відповідних обов'язків по належному обліку кредитної заборгованості. Допущені позивачем порушення умов кредитного договору спростовують відомості, викладені в розрахунку заборгованості на 28 серпня 2014 року, а відсутність інших належних доказів на підтвердження безспірності вимог позивача позбавляє суд можливості встановити розмір існуючої з боку [PERSON] заборгованості за кредитним договором на визначену позивачем дату. З іншого боку, судом достеменно з'ясовано, що відповідач допустив порушення строків платежів по кредитного договору більш ніж на 30 днів, а тому зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у відповідності до вимог п. 5.3. кредитного договору. Однак суд не може погодитися з нарахованими на рівні з пенею даними штрафами, оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафів в фіксованій частині та в процентній складовій, оскільки позивач скористався свої правом на отримання від позичальника пені. Оскільки позивачем не доведена обґрунтованість визначеної ним заборгованості за кредитним договором, а суд позбавлений можливості за вищевикладених обставин самостійно визначити певний розмір заборгованості за кредитом та її складові, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed