Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач, ПАТ «Фінексбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], і до неї, як законного представника малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], третя особа: Подільський районний відділ Головного управління ДМС України, - про виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності банку на підставі свідоцтва від 30.09.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за [NUMBER], та 27.11.2013 р. - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Спірна квартира знаходилась в іпотеці відповідно до іпотечного договору від 30.01.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 548, за яким відповідач, [PERSON], була іпотекодавцем, а банк - іпотекодержателем. Відповідно до підпункту 10.1 договору іпотеки, відповідач, [PERSON], зобов'язана не передавати в користування іншим особам квартиру без письмової згоди банку, тобто надавати згоду на реєстрацію іншим особам у цій квартирі. Усупереч взятого на себе зобов'язання, відповідач, [PERSON], без погодження з банком надала згоду на реєстрацію інших осіб, а саме: відповідача, [PERSON], з малолітніми дітьми: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], останній був зареєстрованим навіть після набуття банком права власності на цю квартиру. Підтвердженням того є довідка ф. №3 від 11.06.2014 р. КП «Галицьке Подільського району міста Києва», у якій зазначено, що відповідачі зареєстровані та постійно проживають за адресою спірної квартири. Відповідачам неодноразово надсилались письмові вимоги про добровільне звільнення спірної квартири протягом місяця з дати отримання, жодну з яких вони навмисно не отримували. Відповідачі проживають та зареєстровані в квартирі незаконно, чим створюють перешкоди банку як власнику вільно володіти та розпоряджатись власним майном, тобто порушують права власності, яке підлягають судовому захисту. Позивач просив виселити відповідачів без надання іншого житла, і визнати їх такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням. Представник позивача на підставі довіреності, [PERSON], подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі з позовом ознайомлені, письмових заперечень не надали, у судове засідання повторно не з»явились, судові повістки - повідомлення, надіслані за адресою їх місця проживання, зареєстрованою в установленому порядку, повернулися з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання, тому в розумінні п. 5 ст. 74 ЦПК України вони вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних даних і доказів та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Суд установив, що квартира [ADDRESS], загальною площею 51 кв. м, 27.11.2013 р. зареєстрована на праві приватної власності за ПАТ «Фінексбанк» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі свідоцтва від 30.09.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за [NUMBER] ( а. с. 5, 6). Спірна квартира була передана в іпотеку відповідачем, [PERSON], відповідно до укладеного між нею та позивачем іпотечного договору від 30.01.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 548 ( а. с. 8-12). Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до пп. 10.1 п. 10 іпотечного договору іпотекодавець зобов»язаний не відчужувати предмет іпотеки, будь-яку його частину, не передавати у оренду, найм, спільну діяльність, лізинг, користування на будь-яких інших підставах іншим особам без письмової згоди іпотекодержателя. Як убачається з довідки ф. №3 від 11.06.2014 р. за вих. №920 КП «Галицьке Подільського району міста Києва», відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] ( а. с. 7). Відповідач, [PERSON], усупереч умов договору та вимог закону, без попередньої письмової згоди позивача надала згоду на реєстрацію інших осіб, а саме: відповідача, [PERSON] ( з 07.06.2008 р.), з малолітніми дітьми: [PERSON] ( з 18.07.2008 р.), [PERSON] (з 16.07.2009 р.) та [PERSON] ( з 11.03.2014 р.)., зареєстрованим після набуття банком права власності. Отже ці мешканці квартири проживають без законних на то підстав, і виселенням жодним чином не порушуються їхні права. Відповідно до ч. 2 ст. 39, ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 1322 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 1322 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач на підставі положень Закону України «Про іпотеку» в позасудовому порядку набув права власності на іпотечну квартиру, придбану не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, відповідно до застережень про задоволення вимог іпотекодержателя, викладених в пп. 13.3.2 п. 13 укладеного сторонами іпотечного договору від 30.01.2008 р., а саме: на підставі виконавчого напису нотаріуса. 30.09.2010 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» ( чинної на той час), на підставі постанови про передачу нереалізованого майна стягувачу від 24.09.2010 р. та акту від 24.09.2010 р. державного виконавця ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві, посвідчив належність ПАТ «Фінексбанк» на праві власності квартири [ADDRESS], загальною площею 51,0 кв. м, видав свідоцтво, зареєстроване у реєстрі за [NUMBER], яке 27.11.2013 р. ним зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2014 р., 14.08.2014 р. позивач надсилав відповідачам вимоги про добровільне звільнення житла протягом місяця, ними які умисно не отримувались, та не виконані дії, спрямованих на виселення з житлового приміщення (а. с. 13-22). Відповідачі свідоцтво не оспорили, протягом тривалого часу безоплатно користуються квартирою, з пропозицією укласти договір оренди не звертались, що створює перешкоди позивачеві в користуванні та розпорядженні власним майном. У даному випадку суд виходить з того, що позивач подав позов про виселення відповідачів у порядку усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власним майном на підставі норм цивільного законодавства, тому вважає, що обмеження, передбачені ст. 109 ЖК України, на спірні правовідносини не поширюються, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на наведене, позовні вимоги позивача, як власника майна, щодо виселення відповідачів у порядку усунення перешкод у здійсненні права власності є обґрунтованими, заявленими на підставі норм чинного законодавства, відтак підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у спірній квартирі суд зазначає наступне. Відповідач, [PERSON], позбавилась права власності на житло (у тому числі права користування) з набуттям позивачем права власності на цю квартиру на умовах і у порядку, передбаченому іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку», а відповідач, [PERSON], з малолітніми дітьми, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], вселились після укладення іпотечного договору, незаконно, без згоди іпотекодержателя, тому й не набули права користування жилим приміщенням квартири. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені та підлягають задоволенню частково, у частині виселення відповідачів у порядку усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS], у задоволенні вимог щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у спірній квартирі відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати від сплати судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., по 121 грн. 80 коп. з кожного. На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial