Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що 04.01.2013 року між ПАТ [PERSON] банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно умов якої банк надав [PERSON] кредит у розмірі 9727.76 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення до 31.01.2016р. Однак всупереч договірним зобов'язанням у встановлені графіком терміни позичальником не повернуто належні грошові кошти, в результаті чого сума кредиту не зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. У звязку з цим сума боргу станом на 18.05.2017 року складає 19817.04 грн., які й просили стягнути з [PERSON] на користь банку, а також судовий збір у розмірі 1600,00 грн. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно отримав кредит на вказану суму в позивача ПАТ КБ «Приватбанк», який протягом року регулярно у визначеному розмірі повертав. В подальшому через брак коштів не мав можливості сплачувати кошти банку, через що й утворилась така заборгованість. Просив винести рішення в рамках діючого закону. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача [PERSON], суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, з матеріалів справи встановлено, що 04.01.2013 року між ПАТ [PERSON] банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно умов якої банк надав [PERSON] кредит у розмірі 9727.76 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення до 31.01.2016р. (а.с. 5-31, 52). Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України відповідач не платив щомісячні платежі на повернення кредиту у строк, встановлений кредитним договором, зокрема, відповідно до графіку погашення кредиту, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 3-4) та випискою з банківського рахунку відповідача (а.с. 53-59). У зв'язку з порушенням зобов'язань по кредитному договору та відповідно до згаданого у рішенні розрахунку станом на 18.05.2017 р. відповідач має заборгованість у розмірі 19817.04 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом 6603.90 гривень; - заборгованості по процентам за користування кредитом 3485.10 гривень; - заборгованість за пенею та комісією 8188.65 гривень; - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 1539.39 грн. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, з урахуванням наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, а також за пенею та комісією на загальну суму 18277, 65 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі 1539.39 грн., на думку суду, є безпідставними з огляду на таке. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та правилами надання банківських послуг, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов, до яких, підписавши генеральну угоду від 04.01.2013р. з позивачем, приєднався відповідач [PERSON], передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с. 29). У той самий час, згідно з пунктом 2.2. Генеральної угоди від 04.01.2013р. передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 31 день. Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі 1539.39 грн. необхідно відмовити із зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 19817, 04 грн., задоволено 18277, 65 грн.), в сумі 1475грн. 71 коп. (1600 грн. х 18277, 65 грн. / 19817, 04 грн.) На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial