Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 9900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно встановлених позивачем тарифів, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. У звязку з цим, станом на 11.04.2017 р. виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 23740,95 грн., в тому числі 6101,99 грн. основної суми кредиту, 6285,19 грн. процентів за користування кредитом, 9747,06 грн. пені та комісії, 1606,71 грн. штрафу. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання представник позивача не зявився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині заборгованості по основній сумі кредиту та процентам за його користування. Пояснив, що відразу після отримання кредитних коштів належним чином виконував договірні зобовязання, але в подальшому виявив, що кошти, які він сплачує, зарахуються позивачем як штрафні санкції, і це не впливає на погашення заборгованості. В подальшому він намагався реструктуризувати заборгованість, однак відповідної угоди з позивачем укладено не було. Останній раз відповідач поповнював кредитний рахунок у січні 2017 року. Станом на час розгляду справи відповідач перебуває на військовій службі та бере участь в бойових діях в зоні антитерористичної операції, через що не має змоги своєчасно вносити кредитні платежі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. Позивач, здійснюючи банківську діяльність, затвердив Умови та Правила надання банківських послуг, на підставі яких пропонував клієнтам платіжні карти та інші банківські послуги, зазначені у Заяві та у Памятці Клієнта. У преамбулі зазначених Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що вони разом з із заявою, Памяткою клієнта та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір). Затвердженням Умов та Правил позивач в порядку ст. 641 ЦК України зробив публічну оферту на укладення договору банківських послуг для необмеженого кола осіб. Відповідно до п. п. 2.1, 3.1-3.3 Умов та Правил, дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування [PERSON]. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. [PERSON] та відкриття [PERSON] здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, вказана у розділі заяви «Відмітки банку». Судом встановлено, що 07.12.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 9900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом за встановленими позивачем тарифами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Факт виникнення між позивачем та відповідачам кредитних відносин підтверджується матеріалами справи та відповідачем не оспорюється. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Як випливає з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який відповідачем в частині основної суми кредиту та процентів за користування ним не оспорюється, неповернута відповідачем основна сума кредиту складає 6101,99 грн. Крім того, виходячи з процентних ставок за користування, які діяли на час укладення договору (30% річних), а з 01.04.2014 року та з 01.09.2015 року 34,80% річних та 43,2% річних відповідно, заборгованість по процентам за користування кредитом складає 6285,19 грн. Останній раз відповідач здійснив поповнення кредитного рахунку 24.01.2017 року на суму 364,65 грн., чим визнав наявність боргу у нього. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за невиконання договірних зобовязань в розмірі 9747,06 грн., суд виходить з такого. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до тарифів позивача, за якими відповідача нарахована пеня, вона обчислюється з розрахунку 0,24% від суми заборгованості за кожен день прострочки, до чого прибавляється тверда грошова сума у розмірі 50,00 грн. у разі виникнення простроченої заборгованості на суму від 100,00 грн., за перший місяць, та у розмірі 100,00 грн. за кожний наступний місяць існування заборгованості. За розрахунком позивача, пеня у твердій грошовій сумі за період одного року до подання позову, - з червня 2016 року по червень 2017 року, складає 1050,00 грн. Однак суд вважає нарахування позивачем пені в твердій грошовій сумі таким, що суперечить поняттю та правовій природі пені, оскільки за ст. 549 ЦК України пеня може обчислюватись виключно у відсотках від суми заборгованості. Інакше вона нічим не відрізнятиметься від штрафу. Відтак, суд вважає безпідставними позовні вимоги в цій частині. Крім того, суд,

Outcome: partial