Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163, укладеного 04.02.1998 року на Південній товарній біржі між [PERSON], яка померла 24.10.2015 року, та [PERSON], оскільки ніякого договору між ними не було укладено, вказаний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та не відповідає волевиявленню померлої, а також скасувати державну реєстрацію цього договору та договору купівлі-продажу №8163 від 04.02.1999 року. Представник позивача позов підтримав, відповідач у судове засідання не зявилася, третя особа надала заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника та на підставі матеріалів у справі. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2016 року задоволена заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме: встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON], яка у віці 81 року померла 24.10.2015 року в м. Миколаєві, однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з січня 2006 року по 24.10.2015 року за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФП №228962, 24 жовтня 2015 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.10.1993 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду. 19 травня 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Постановою приватного нотаріуса від 19.05.2016 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в звязку із тим, що право власності на спадкову квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 22.12.2015 року за №12698215 на підставі договору купівлі-продажу №8163, зареєстрованого Південною товарною біржею 04 лютого 1999 року, за іншою особою, а саме за [PERSON], тобто нотаріусом в ході дослідження документів було встановлено розбіжності у документах та інформаціях, які було отримано в ході підготовки до оформлення спадщини. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2016 року задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнано недійсним договір купівлі-продажу №8163, зареєстрований Південною товарною біржею 04 лютого 1999 року між [PERSON] та [PERSON] про продаж [PERSON] квартири [ADDRESS]. В силу вимог ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним заочним рішенням суду від 03 серпня 2016 року встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04.02.1999 року, зареєстрований на Південній товарній біржі за №8163, є недійсним, оскільки волевиявлення [PERSON] щодо його укладення не було та договір не відповідає вимогам законодавства. У ході судового розгляду цивільної справи №489/2873/16-ц встановлено те, що окрім договору купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1999 року існує ще й договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1998 року. Згідно із договором купівлі-продажу нерухомого майна №8163, укладеного 04.02.1998 року на Південній товарній біржі між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Однак, довідкою Південної товарної біржі від 27.05.2016 року №91 визначено, що жодного договору між [PERSON] та [PERSON] Південною товарною біржею не укладалось. В Реєстровій Книзі договорів складених Південною товарною біржею, реєстровий номер 8163 датується 02.02.1998 роком та даний договір був укладений між [PERSON] та [PERSON] про продаж квартири [ADDRESS]. В інвентарній справі в ММБТІ по квартирі [ADDRESS] відсутній будь-який біржовий договір купівлі-продажу даної квартири. Власницею вказаної квартири на теперішній час зазначена [PERSON] відповідно Свідоцтва про право власності на житло від 05.10.1993 року. Крім того, в п. 3 договору купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1998 року вказано, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.10.1993 року, хоча в цьому свідоцтві зазначено власника квартири [PERSON] та [PERSON] взагалі не виступає стороною по договору. Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями статті 657 цього Кодексу передбачено, що договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова) судам розяснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Частиною 3 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 5 цієї статті, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи відсутність волевиявлення [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу квартири, невідповідність цього договору вимогам законодавства та відсутність спрямованості укладеного договору настанням реальних правових наслідків, то договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1998 року є недійсним. Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1998 року та договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1999 року є недійсними, то є підстави для скасування державної реєстрації права власності, здійсненої на підставі зазначених договорів. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1653 грн. 60 коп. судового збору. На підставі ст. ст. 6, 203, 215, 627, 638, 655, 657 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved