Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач просить суд поділити майно, яке є спільною сумісної власністю подружжя [PERSON] до [PERSON], а саме: автомобіль «Тойота» RAV4 сірого кольору, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], виділивши автомобіль у власність [PERSON], та стягнути на користь позивача компенсацію вартості ? частки автомобілю у розмірі 60074,80 грн. Вимоги позову мотивовані тим, що у період з 16.09.2006 року по 24.11.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу 24.04.2008 року на ім'я відповідача на праві власності був придбаний автомобіль «Тойота» RAV4 сірого кольору, 2004 року випуску. Оскільки вказане майно було придбане подружжям у період шлюбу, позивач просить стягнути на її користь грошову компенсацію вартості ?? частки автомобіля в сумі 60074 грн. 75 коп. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечував того факту, що фактично машина перебуває у користуванні відповідача, що позивач має право на отримання грошової компенсації вартості ? частки автомобіля, але вартість автомобіля є суттєво завищеною позивачем, у зв'язку з чим по справі була проведена судова автотоварознавча експертиза, згідно висновків якої вартість автомобіля складає 90813,66 грн., крім того судом повинен бути врахований той факт, що відповідачем в інтересах сім'ї 14.08.2007 року був укладений кредитний договір на суму позики 65000 доларів США, кошти витрачені в інтересах сім'ї, в тому числі на придбання автомобілю, після розірвання шлюбу [PERSON] була погашена кредитна заборгованість на суму 142561,36 грн., та половина цієї заборгованості в сумі 71280,68 грн. повинна бути стягнута на користь відповідача в судовому порядку а також шляхом проведення взаємозаліку взаємних вимог сторін, про що зазначав [PERSON] у зустрічному позові, у прийнятті якого для спільного розгляду судом було відмовлено. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2006 року. Згідно копії рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя, шлюб між сторонами був розірваний 24.11.2011 року. Згідно відомостей витребуваних судом з УДАІ МВС України в м. Севастополі, 24.04.2008 року на ім'я відповідача був придбаний автомобіль: «Тойота» RAV4 сірого кольору, 2004 року випуску, кузов державний реєстраційний номер [NUMBER], його вартість на момент продажу складала 120149,60 грн. Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1,2 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1,2 ст. 71 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Із змісту п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 22.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. 69-72 СК України та ст. 372 СК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягнення згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, суд визнає, що автомобіль «Тойота» RAV4 сірого кольору, 2004 року випуску, кузов державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності є майном, яке було спільно набуте сторонами за час шлюбу і яке відповідно до чинного семейного законодавства підлягає розподілу між сторонами. Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи від 11.11.2013 року № 883, ринкова вартість автомобілю «Тойота» RAV4 сірого кольору, 2004 року випуску, кузов державний реєстраційний номер [NUMBER], на час експертного дослідження складає 90813,66 грн. Оскільки спірний автомобіль, належить подружжю у рівних частках, відповідно по ? частки кожному, та у даному випадку позивач бажає отримати від відповідача грошову компенсацію вартості належної йому частини автомобілю, проти чого фактично не заперечував його представник в судовому засіданні, вимоги [PERSON] про стягнення на її користь грошової компенсації вартості ? частки автомобілю підлягають задоволенню в розмірі 45406,83 грн., оскільки такий спосіб поділу відповідає ст. 71 СК України. Що стосується заперечень відповідача та його представника в судовому засіданні щодо необхідності поділу кредитних зобов'язань відповідача та врахуванні сумі сплаченої їм особисто після розірвання шлюбу по кредитним зобов'язанням за договором № 07-В/07/11/П від 14.08.2007 року в сумі 142561,36 грн., про умови якого знала позивач [PERSON], поставивши на нього свій підпис, суд зазначає наступне. Згідно із ч.3 ст. 61 Сімейного Кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, як була одержані за цим договором, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже за загальним правилом, майно придбане подружжям у кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини у якому частки подружжя є рівними. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, до складу майна, що підлягає розділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК України). Таким чином, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого із подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволенні потреб сім'ї. Відповідачем та його представником неодноразового наголошувалось суду, що кредитні кошти за договором були витрачені на потреби сім'ї, але жодного доказу на підтвердження зазначеного надано не було, в судовому засіданні представник відповідача вказав суду, що таким доказом є сам кредитний договір укладений відповідачем у період шлюбу з позивачем. Позивач та її представник вказували на те, що будь-які кошти отримані за кредитним договором в інтересах сім'ї не витрачались, а витрачались [PERSON] для задоволення його особистих потреб та потреб його родичів. Як вбачається з копії кредитного договору № 07-В/07/11/П від 14.08.2007 року, довідки Ощадбанку Росії від 19.03.2013 року, кредит був взятий відповідачем на поточні потреби, а не з цільовим використанням - придбання автомобілю, автомобіль був придбаний відповідачем через 10 місяців після оформлення кредиту, також у якості забезпечення по кредитному договору оформлена квартира за адресою [ADDRESS], де поручителем є [PERSON] - мати відповідача, а не [PERSON]., інших доказів, що кредитні кошти використані на придбання автомобілю, або одержане за цим договором майно фактично використано на задоволенні потреб сім'ї, відповідач суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судовій збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в загальній сумі 454,68 гривень, а також 107,30 грн., за вимогами про забезпечення позову. Судовій збір в сумі 107,30 грн. за забезпечення доказів по справі відшкодуванню на користь позивача не підлягає, оскільки його сплата після подання позову та відкриття провадження по справі не передбачена цивільним процесуальним законодавством України (лист ВССУ від 27.09.2012 р. № 10-1386/0/4-12 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовій збір»). На підставі ч.2 ст. 60, 69, ч.1,2 ст. 70, ч.1,2 ст. 71 Сімейного Кодексу України, ч.1 ст. 319, ч.3 ст.368, 372 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial