Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач Підволочиська селищна рада у жовтні 2014 року звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], відділу Держземагенства у Підволочиському районі про визнання недійсним державного акту серії ЯМ № 035892, посилаючись на те, що рішенням сесії селищної ради № 728 від 29 серпня 2012 року відповідачу [PERSON]. надано у власність земельну ділянку площею 0, 0267 га. Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS]. На підставі даного рішення управлінням Держземагенства у Підволочиському району було виготовлено Державний акт на право власності серії ЯМ № 035892. На даний час вказаний державний акт зберігається у відділі Держземагенства та не може бути виданий відповідачу [PERSON]., оскільки рішенням сесії Підволочиської селищної ради № 2466 від 30 березня 2010 року [PERSON]. було надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у [ADDRESS]. На підставі даного рішення управлінням Держземагенства у Підволочиському районі видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 065148. Посилається на те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм проводиться по одному разу по кожному виду використання, а тому враховуючи те, що відповідач уже скористався своїм правом на приватизацію земельної ділянки для обслуговування будинку та прибудинкової території просить визнати недійсним державний акт серії ЯМ № 035892 на право власності на земельну ділянку, що видана [PERSON]. повторно без дотримання вимог п.4 ст. 116 Земельного Кодексу України. В судове засідання представник позивача та відповідач [PERSON]. не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, однак від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити, а відповідач проти їх задоволення не заперечує. Представник третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому у відповідності до вимог ст.. 169 ЦПК України слід вирішити на підстав наявних у справі доказах. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності вважає, що заявлені позовні вимоги Підволочиської селищної ради є не підставними та не підлягають до задоволення, виходячи з наступних міркувань : Рішенням Підволочиської селищної ради № 2466 від 30 березня 2010 року «Про затвердження технічної документації та передачу у власність земельної ділянки» вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передати громадянам [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], по 1/6 частці від загальної площі земельної ділянки 0.1920 га. по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення Підволочиської селищної ради, [PERSON] управлінням Держземкому у Підволочиському районі видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 065148 площею 0.1920 га. за адресою у [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства, яка перебуває у спільній власності відповідача із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач посилається у своїх позовних вимогах на те, що [PERSON]. уже використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Проте з таким висновком суд не може погодитись, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст. 116 ЦК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Згідно ч.1 ст. 121 Земельного Кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 га., а для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищах - не більше 0.15 га. Згідно ст. 19 Земельного Кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на: землі сільськогосподарського призначення; землі громадської та житлової забудови; та інші. Рішенням Підволочиської селищної ради № 728 від 29 серпня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в масиві малоповерхової забудови в сел.. Підволочиську Тернопільської області» [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,0267 га., що розташована на [ADDRESS]. На підставі вищевказаного рішення [PERSON] управлінням Держземкому у Підволочиському районі видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №035892 площею 0.0267 га. за адресою [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як убачається із досліджених у судовому засіданні державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 065148 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №035892, цільове призначення яких є різне, зокрема один для обслуговування будинку та прибудинкової території, а інший - для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довезти ті обставини на які вона посилається. За вказаних обставин позивачем не доведено, а судом не здобуто належних та допустимих доказів, на які посилається позивач по справі, оскільки рішення сесій сільських рад на підставі яких у подальшому і видані державні акти щодо виділення земельних ділянок відповідачу [PERSON]. стосуються не одного і того ж самого цільового призначення земельної ділянки, що могло б суперечити вимогам п.4 ст. 116 ЗК України, на які посилається позивач, а тому вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача Підволочиської селищної ради до [PERSON], відділу держземагенства у Підволочиському районі про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed