Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з [PERSON], суму заборгованості у розмірі 11103,46 гривень, яка виникла станом на 29.02.2016 року та суму судових витрат у розмірі 1378, 00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 03.10.2011 року між позивачем та [PERSON] укладено договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1200, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконала, в зв'язку з чим у неї, тобто відповідача [PERSON] перед позивачем, тобто ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 11103, 46 гривень. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с. 47-53, 55-57). Подав заяву про підтримання позовних вимог, задоволення їх у повному обсязі та розгляд справи у його відсутність в заочному порядку (а.с. 3, 38). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с. 47-53, 55-57). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов'язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що 03.10.2011 року [PERSON] складена та підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанку», де вказано що відповідач виявляє бажання оформити на своє ім'я платіжну картку «Універсальна», де міститься інформація що [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та згодна що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 5). У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 11103,46 гривень, яка складається з наступного: - 523,99 гривень - заборгованість за кредитом; - 6724,54 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2850,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина). -504,93 гривень - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком суми заборгованості (а.с.4). Таким чином, відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стороною позивача наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору. Відповідачу суд неодноразово пропонував подати пояснення, заперечення та усі наявні у нього докази на спростування доводів викладених в позовній заяви (а.с. 44, 48), що було проігноровано відповідачем. Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. За викладених обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 1378 гривень судового збору.

Outcome: approved