Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач ПАТ комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 03 березня 2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказує на те, що, відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 30 червня 2014 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 9 670,82 гривень, яка складається із заборгованості за кредитним договором 2 022,11 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом 4 629,58 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 2 082,42 гривень, штрафу (фіксована частина) 500 гривень та штрафу (процентна складова) 436,71 гривень. А тому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте від неї до суду надійшла заява, відповідно до якої вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у відсутності представника позивача. Вiдповiдач [PERSON] [PERSON] та його законний представник [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, хоча були належним чином була повідомлені про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомляли і не просили суд відкласти розгляд справи. За таких обставин, за згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 березня 2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором 30 червня 2014 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 9 670,82 гривень, яка складається із заборгованості за кредитним договором 2 022,11 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом 4 629,58 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 2 082,42 гривень, штрафу (фіксована частина) 500 гривень та штрафу (процентна складова) 436,71 гривень. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І МИ № 136301 позичальник - відповідач по справі [PERSON] помер 13 жовтня 2014 року. Станом на день смерті [PERSON], у зв'язку з неналежним виконанням ним кредитних зобов'язань, за вищевказаним договором утворилась заборгованість, в сумі 9 670,82 гривень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] помер після предявлення до нього позову, тому судом ухвалою від 30 жовтня 2014 року зупинено провадження у справі до залучення для участі у розгляді справи правонаступників останнього. Судом було встановлено, що єдиним спадкоємцем, який проживав на день смерті із останнім є його неповнолітній син [PERSON] [PERSON] [INFO], законним представником якого є [PERSON] Приписами ч. 1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.32 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5 вказав, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Встановлено, що покійний відповідач [PERSON] ніякого рухомого та нерухомого майна не мав, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, листом УВС в Чернівецькій області, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та повідомлення держземагенства. Крім того, як довідки, виданої Глибоцькою державною нотаріальною конторою від 28 травня 2015 року №129/01-16, вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилися. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, обсяг і вартість спадкового майна, що у свою чергу унеможливлює визначення обсягу відповідальності спадкоємця, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На пiдставi викладеного, ст.ст. 509, 1282, ЦК України,

Outcome: dismissed