Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому зазначав, що відповідно до укладеного договору № ZPVLGK00000509 від 25.06.2005 відповідач отримав кредит у розмірі 12500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.06.2020. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Однак відповідач [PERSON] належним чином не виконував свої зобов'язання перед банком, у зв'язку з чим станом на 11.03.2014 виникла заборгованість у розмірі 10267,93 доларів США, що за курсом НБУ від 11.03.2014 складає 94833,57 грн., яка складається з: 8801,91 доларів США - заборгованість за кредитом; 1132,90 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 137,76 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 195,36 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладений договір іпотеки від 29.06.2005, згідно з умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру загальною площею 52,10 кв.м, житловою площею 30,10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 29.06.2005 за реєстром № 934. На теперішній час сума боргу відповідачем [PERSON] не погашена, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до суду із зазначеним позовом. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 35-37). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, підтвердив факт укладання кредитного договору, договору іпотеки та отримання грошових коштів, зазначив, що не сплачував заборгованість за кредитом у зв'язку з важким матеріальним станом. На підставі викладеного, а також у зв'язку з відсутністю у нього іншого житла, просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 25.06.2005 між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPVLGK00000509 (копія а.с. 17-19), відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 12500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.06.2020. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати (з 27 по 02 число кожного місяця) позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 168,86 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 29.06.2005 уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 29 червня 2005 року, зареєстрований у реєстрі за № 935 (копія а.с. 21-23). Згідно з умовами договору відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру загальною площею 52,10 кв.м, житловою площею 30,10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 29.06.2005 за реєстром № 934. Однак відповідач [PERSON] належним чином не виконував свої зобов'язання перед банком, у зв'язку з чим станом на 11.03.2014 виникла заборгованість у розмірі 10267,93 доларів США, що за курсом НБУ від 11.03.2014 складає 94833,57 грн., яка складається з: 8801,91 доларів США - заборгованість за кредитом; 1132,90 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 137,76 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 195,36 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (розрахунок а.с. 7-12). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно положень Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ст. 12 цього Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначені положення також закріплені в ст.ст. 589-590 ЦК України та передбачені п. 15.7. договору іпотеки. Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодержателя, письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Про наявність заборгованості та необхідність її погашення відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується листом з повідомленням вимоги про усунення порушень та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, який направлявся позивачем на адресу [PERSON] (а.с. 14-16), проте залишений без задоволення. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Окрім того, позивач зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або користування житловим приміщенням. Таким чином, вважає, що відповідач та інші особи, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі, підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вирішуючи позов у цій частині суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Згідно з довідкою, виданою КП «Вільнянський міськкомунгосп Запорізької області» 14.05.2014, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані громадяни [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 43). При вирішенні справи суд враховує, що ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку на який звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Оскільки позивачем не дотримано вищевказаних вимог Закону України «Про іпотеку» щодо порядку виселення мешканців з будинку, на який звернено стягнення, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині суд також виходить з того, що вимоги про виселення взагалі не пред'являлися до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № № ZPVLGK00000509 від 25.06.2005 в розмірі 10267,93 доларів США, що за курсом НБУ від 11.03.2014 складає 94833,57 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки - квартиру загальною площею 52,10 кв.м, житловою площею 30,10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 29.06.2005 за реєстром № 934. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 948,34 грн. (платіжне доручення а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial