Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач ПАТ КБ ПриватБанк, в особі представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що у відповідності до умов Кредитного договору (без номеру), укладеного між сторонами 13 січня 2006 року, банк надав відповідачу кредит у розмірі 13500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком відповідний договір. В звязку з порушенням взятих на себе зобов?язань відповідач допустила заборгованість по даному договору, а тому, станом на 05 червня 2017 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 23251, 74 грн., з яких заборгованість по процентах за користування кредитом 9902, 14 грн., 12495, 69 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1083, 42 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути на свою користь, крім того, і понесені ним судові витрати по справі. Сторони в судове засідання на розгляд справи не з»явилися. Представник позивача до суду подав заяву, згідно якої розгляд справи просив провести без його участі, при цьому зазначив, що позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримує повністю. Крім того, 26 жовтня 2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду письмові пояснення в яких вказує, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, підписала заяву №б/н від 13.01.2006 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 13500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зменшення розміру неустойки вказує, що у відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплати неустойки.Згідно ст. 627 ЦК України свобода договору включає вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.Укладаючи Договір Позичальник не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами Договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні.При укладанні Договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні Договору.Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.Істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи важке майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не тільки боржника), які заслуговують на увагу.Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, що підтверджує наміри відповідача про злісне ухилення від виконання зобов'язань за кредитним договором.Відповідач не надав суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту. Стосовно строків позовної давності зазначає, що відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так, згідно розрахунку заборгованості Клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 13.05.2017 року в сумі 761,69грн. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 13.06.2017 року до спливу строку позовної давності. Обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду, тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду подала заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, при цьому зазначила, що позов визнає частково та просила застосувати спеціальну позовну давність при стягненні пені один рік та зменшити розмір такої, так як він значно перевищує розмір збитків та за наявності обставин які мають істотне значення. Крім того, 09 жовтня 2017 року відповідачем подано заперечення на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позов визнає частково, просила застосувати спеціальну позовну давність по стягненню пені в один рік та зменшити розмір пені, оскільки він значно перевищує розмір збитків та за наявності обставин, які мають істотне значення, посилаючись на те, що в матеріалах справи міститься розрахунок неустойки за період з 01.09.2015 року по 05.06.2017 року, що не відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, а саме, на стягнення пені, штрафу, неустойки встановлюється спеціальна позовна давність в один рік.Крім того, розмір пені є значним по відношенню до простроченої суми боргу, що є неприпустимим. Так, встановлення в договорі пені відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин та принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства.Також, оскільки умови договору розробляються банком і позичальник не впливає на зміст договору, банк, встановивши завищений розмір пені, порушив принцип добросовісності. Поряд з тим зазначила, що на даний час вона є пенсіонером за віком, інших доходів, окрім пенсії, не має. Часто хворіє і саме на лікування витрачає кошти, узяті в кредит, оскільки пенсії не вистачає. Викладені обставини вказують на те, що в неї склався важкий матеріальний стан, а стягнення пені в розмірі, в якому просить позивач, може поставити її у вкрай важке матеріальне становище. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 13 січня 2006 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір про надання банком останній грошових коштів у розмірі 13500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов»язань за договором, на вимогу банку, - виконати зобов»язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором більш на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову. Однак, відповідачем [PERSON] не виконуються зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом. Згідно поданого розрахунку заборгованості станом на 05 червня 2017 року заборгованість по наданому кредиту [PERSON] становить 23251, 74 грн., з яких заборгованість по процентах за користування кредитом 9902, 14 грн., 12495, 69 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1083, 42 грн. штраф (процентна складова). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилося, та сплати процентів, належних йому. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту. Поряд з тим, суд знаходить такими, що підлягають задоволенню і вимоги відповідача щодо зменшення розміру пені. Щодо визначення суми пені, суд приходить до висновку, що розмір такої підлягає зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного Кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, при цьому, судом враховується те, що відповідач має незадовільний матеріальний стан не працює, є пенсіонером, в зв»язку з чим її матеріальний стан суд оцінює як незадовільний та приходить до висновку, що розмір пені має бути зменшено до 1000 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2006 року у сумі 12485 грн. 56 коп., з яких заборгованість по процентах за користування кредитом 9902, 14 грн., 1000 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1083, 42 грн. штраф (процентна складова), а також понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 859 грн. 15 коп. На підставі ст.ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial