Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], та [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO], даний шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 9 від 24.01.2004 року, не вживаючи заходів примирення, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, який 24 січня 2004 року був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 9 від 24.01.2004 року. Під час проживання у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. У 2012 році, їхнє сімейне життя погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Виявилося, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, їхні інтереси не співпадають і під час спільного проживання ніхто з них не хоче ними поступатися і це зробило сімейне життя нестерпним та спільне проживання неможливим. Результатом таких відносин стало те, що з серпня 2012 року відповідач зібрала речі і пішов із сімї та з того часу вона проживає з неповнолітнім сином, а відповідач проживає окремо від них за вищевказаною адресою та підтримує сімейні стосунки лише з сином. Отже, ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання повністю припинено ще з серпня 2012 року. Таким чином, подальше сумісне життя, примирення між нею та відповідачем та збереження сім»ї вважає неможливим. Шлюб вони розривають вперше. Майнових спорів не має. Питання утримання дитини урегулювали добровільно. Неповнолітній син після розірвання шлюбу буде проживати з нею - його мамою. Перш ніж подати дану позовну заяву про розірвання шлюбу, вона повідомила про це відповідача, на що він погодився, але особисто заяви подавати до суду не збирається. Отже, вимога про розірвання їхнього шлюбу є їхнім спільним рішенням. Але, враховуючи те, що у них є спільна неповнолітня дитина та у зв'язку з вищенаведеним, вона змушена звернутися з позовом про розірвання шлюбу до суду. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України «шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу». Відповідно ж до ч. 1 ст. 110 СК «Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя». Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 24 січня 2004 року відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Корости шевського районного управління юстиції у Житомирської області, актовий запис № 9. Шлюбно сімейні стосунки між сторонами припинені з 2012 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, Ілля, [INFO]. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сімя розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сімї. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань сторонам. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. \~Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved