Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 14.06.1973 року по 30.07.2010 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», працюючи котельником. 30.07.2010 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 14 від 09.03.2006 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: вібраційна хвороба від дії локальної вібрації ІІ ступеню в формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вегетативно-трофічним порушенням на кистях та частими ангіоспазмами пальців рук, двосторонній деформуючий остеоартроз ліктьових і променевозапястних суглобів зі стійким больовим синдромом та порушенням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість ІІІ ст. профхарактеру. (Основний діагноз). ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. СН І ст. РОХП з переважним ураженням попереко-крижового відділу хребта з помірно вираженим больовим синдромом і сенсорними порушеннями. (Супутний діагноз). У акті зазначено, що професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту. Згідно до п. 19 работодавець не забезпечив виконання вимог ГОСТ 12.1005-88 «Санітарно-гігієнічних вимог до повітря робочої зони», ДСН 3.3.6-037-99 «Санітарних норм виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку», ГОСТ 12.1.003-83 «ССБТ. Шум. Загальні вимоги до повітря робочої зони» п.2.3, «Інструкції по утриманню виробничих приміщень» №658-66 п.66,78, що підтверджує наявність вини відповідача, який не створив здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6 Закону України «Про охорону здоровя». Відповідно до довідки, виданої Зарічною МСЕК м. Суми від 11.04.2007 року , ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] становить 40% безтерміново. Отримані позивачем професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних, та і моральних страждань. У звязку з профзахворюванням протягом тривалого часу позивач страждає через постійні ниючі, стягуючі болі та оніміння в ногах та в руках, судоми в мязах верхніх кінцівок, болі по ходу хребта, болі в між лопатковій області, суглобах кінцівок, побіління пальців рук на морозі. Через оніміння рук позивач не може переносити навіть порівняно легкі речі, піднімати вантажі. У звязку з відмовленням роботи рук, підйом по сходах будинків, громадського транспорту, заподіює позивачу значні моральні страждання, переживання. Зниження здатності до сприйняття звуків зробила його неповноцінною людиною, а саме: він втратив можливість нормально спілкуватися з іншими людьми, навчатися, працювати за професією. Він змушений постійно приймати знеболюючі, заспокійливі та інші ліки. Через дратівливість, погіршилися особисті взаємини з рідними, сусідами, позивач змушений вести досить замкнутий спосіб життя, що не властиво його характеру і сильно пригнічує. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 40000 грн. Представниця позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним позивачем в позовній заяві. Наполягала на задоволенні позовних вимог позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним ним у запереченні на позовну заяву. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку з необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення представниці позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку Судом встановлено, що позивач з 14.06.1973 року по 30.07.2010 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», працюючи котельником. 30.07.2010 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.6-7). Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання. Відповідно до акту № 14 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 09.03.2006 року (а.с.9) у [PERSON] було виявлено професійне захворювання, причиною якого є проведення робіт в умовах підвищених рівнів шкідливих виробничих факторів. Відповідно до акту огляду МСЕК від 11.04.2007 року ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] становить 40%. (а.с.11) Суд вважає, що ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого [PERSON] отримав професійне захворювання. Суд вважає, що в справі є докази, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а саме: акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання,в якому зазначено перевищення гранично допустимих меж шкідливих факторів, акти МСЕК про встановлення відсотків втрати працездатності. Суд не вважає обґрунтованими доводи представника відповідача, що ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» не порушувало законних прав позивача, а саме те, що позивач був проінформований про шкідливі виробничі фактори на робочому місці при прийомі на роботу. Позивач при укладанні трудового договору погодився з запропонованими умовами праці та цілком усвідомлював можливі негативні наслідки для свого здоровя. Крім того, позивач за роботу в шкідливих умовах отримував грошову доплату, додаткову відпустку та інше. Товариство застрахувало позивача в Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, який за рахунок внесків Товариства здійснює позивачу доплату за втрату професійної працездатності та двічі надав одноразову допомогу. Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача щодо ненадання позивачем належних доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди. На момент встановлення [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності набрав чинності Закону України про внесення змін до абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоді застрахованим і членам їх сімей), виключено підпункт «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частина 3 статті 28, частина 3 статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». За таких обставин суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] знайшов своє підтвердження. Відсутність висновків медично-експертного дослідження стосовно наявності (відсутності) медичних ознак моральної шкоди суд не вважає підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки наявність хронічного захворювання легенів, органів слуху та дихання у відповідача безумовно свідчать про те, що позивач відчував фізичний біль, знаходився на лікуванні, і ці обставини позбавляють його можливості реалізувати певні життєві намагання. Стаття 237-1 КЗпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до розяснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин, суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 8000 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial