Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, де просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номеру від 25.03.2008 року в сумі 20023,33 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4874,32 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10994,33 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2725 гривень та штрафів в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 929,68 гривень (процентна складова). Також позивач просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] сплачені судові витрати. В судовому засіданні представники позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтовуючи їх тим, що 25.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг банку належить право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Банк виконав всі свої зобов»язання перед клієнтом, але [PERSON] порушив зобов»язання щодо повернення чергової частини суми кредиту та допустив заборгованість, яку у добровільному порядку погашати відмовляється. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, просив суд застосувати позовну давність, оскільки останній платіж був здійснений ним 25.12.2008 року, що відомо було банку, більше жодних дій, які б свідчили про намір погасити борг не вчиняв, тому вважає, що з цієї дати позивач знав про його порушене право та повинен був звернутися до суду протягом трьох років. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25 березня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» (який в подальшому перейменовано у ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується витягом із статуту) з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони укладено договір, за яким банк надав [PERSON] кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік (2,5% на місяць із розрахунку 350 днів у році) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії карти встановлено 2 роки, дата отримання платіжної картки - 11.04.2008 року. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Копією заяви від 25.03.208 року підтверджується, що [PERSON] погодився, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківський послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зміст кредитного договору, укладеного між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON], не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з п. 6.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст.530 ЦК якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Матеріалами справи підтверджується, що банк виконав свої зобов'язання за договором, відповідач [PERSON] своєчасно грошові кошти банку не надав та допустив заборгованість за кредитом в сумі 4874,32 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Також за користування чужими грошовими коштами боржник, в силу ст..536 ЦК України, зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.. 1048 ЦПК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1056-1 ЦК також визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Пунктом 6 заяви, підписаної [PERSON], встановлена базова відсоткова ставка за кредитом у розмірі 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році на залишок заборгованості. Згідно розрахунку, наданого ПАТ «ПриватБанк», сума простроченої заборгованості [PERSON] за процентами станом на 30.11.2013 року становить 10994,33 гривень, сума заборгованості по комісії за користування кредитом - 2725 гривень. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу ст..612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Також згідно ст.. 546, 549 цього Кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Відповідно до ст.. 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Письмовими доказами, наданими позивачем, підтверджується, що [PERSON] нараховано штрафу станом на 30.11.2013 року в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 929,68 гривень (процентна складова). Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що наявність вказаної заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» і її розмір підтверджені доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором. Разом з цим суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, на застосуванні якого наполягає відповідач, виходячи з наступного. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Також, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Як було встановлено судом, 25 березня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії карти встановлено 2 роки. Платіжну картку клієнт отримав 11.04.2008 року, що підтверджується його підписом у заяві від 25.03.2008 року. Суду представником позивача надано також інформацію з програмного комплексу щодо кредитної картки (клієнт [PERSON]), де в графі «строк дії картки» відмічено «квітень 2011 року». Дана інформація суперечить строку дії картки, зазначеному у заяві [PERSON] від 25.03.2008 року. Правильність та достовірність відомостей, внесених до заяви [PERSON] від 25.03.2008 року про надання банківських послуг з отримання кредиту, перевірені уповноваженою особою банку, про що є відповідна відмітка у заяві. Інших належних доказів того, що строк дії картки закінчився у 2011 році, а не у 2010 році, суду не надано. Суд вважає належним доказом саме заяву [PERSON] від 25.03.2008 року, оскільки вона підписана обома сторонами договору та є правовстановлюючим документом. Отже, право на позов у банку виникло з часу закінчення строку дії картки, тобто у квітні 2010 року, однак до суду з даними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише в січні 2014 року, тобто за межами передбаченого законом строку позовної давності. З цих підстав суд вважає за можливе застосувати наслідки сплину строку позовної давності, передбачені ч.4 ст. 267 ЦК України, та відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed