Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.08.2007 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № РLPOG1000000101, згідно якого позивач зобов'язувався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 15200 дол. США на термін до 13.08.2027, а відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору позичальник повинен щомісяця у визначені договором строки та порядку, здійснювати погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією та інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання за договором [PERSON] не виконав. У зв'язку з порушенням кредитного договору станом на 25.09.2012 його заборгованість за договором складає 19 777,24 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з [PERSON], між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки. Згідно з умовами договору поручитель зобов'язувався виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо забезпечення виконання зобов'язання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Тому позивач просить стягти з відповідачів солідарно указану суму заборгованості за кредитом 19 777,24 дол. США, що еквівалентна 158020,17 грн, а також судові витрати. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що дійсно мав заборгованість по кредиту перед позивачем, у зв'язку з чим Банк звернув стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором - житловий будинок [ADDRESS]. Після реалізації предмету іпотеки банк не проінформував його за яку ціну було реалізовано будинок та про розмір заборгованості по кредиту, що залишилася непогашеною. Не погодився з розрахунком заборгованості перед позивачем та заявив клопотання про призначення судово-економічної експертизи для визначення дійсного розміру заборгованості. Погодився сплатити заборгованість за договором, визначену у висновку експерта. Відповідачка [PERSON] позов не визнала у повному обсязі, просила відмовити у його задоволенні, вказуючи, що договір поруки в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком, вона не підписувала. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 26.11.2007 між позивачем ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № РLPOG1000000101, згідно якого позивач зобов'язувався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 15200 дол. США на купівлю житлового будинку та 3 245 дол. США на сплату страхових платежів за договором на термін до 13.08.2027, а відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця у Період сплати та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 договору (а.с.19-23). У відповідності до умов договору позичальник був зобов'язаний щомісячно сплачувати банку щомісячний платіж у сумі 199,53 долара США згідно графіку погашення кредиту. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору сторони уклали договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно (житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] за договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на передане відповідачем в іпотеку нерухоме майно. У ході судового розгляду було встановлено, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 травня 2009 року позовні вимоги ЗАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення кредитної заборгованості на предмет іпотеки задоволено (а.с.98). У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № РLPOG100000101 від 15.08.2007 року в розмірі 119 045,54 грн. звернуто стягнення на належні [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку у [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк», з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Після реалізації предмета іпотеки відповідачів було виселено з квартири та знято з реєстраційного обліку. Банком було реалізовано предмет застави 22.12.2011 року за ціною 107 193,70 грн., що на дату продажу складало 13416,15 долара США, які було зараховано на погашення заборгованості за кредитом (а.с.60 ). За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідачів перед банком станом на 25.09.2012 року складає 19 777,24 дол. США, що становить 158 020,17 грн. (а.с.6-10), у тому числі: заборгованість за кредитом 15 230,32 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом 2291,71 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом -304 дол. США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 979,64 дол. США; штраф - 31,29 дол. США. (фіксована частина) та 940,28 дол. США (процентна складова). У судовому засіданні відповідач [PERSON] не погодившись із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором, заявив клопотання про призначення судово економічної експертизи для з'ясування дійсного розміру його заборгованості за кредитним договором, укладеному між ним та банком, з урахуванням погашення заборгованості за рахунок реалізованого іпотечного майна. За висновком судово-економічної експертизи, проведеної на підставі ухвали суду від 19.03.2013 з урахуванням умов кредитного договору № РLPOG1000000101 від 15.08.2007 року, квитанцій, розрахунків заборгованості та з урахуванням суми погашення заборгованості за рахунок реалізованого іпотечного майна встановлено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 21.12.2011 в розмірі 16 561,48 дол. США та станом на 25.09.2012 в розмірі 19 777,24 дол. США, обрахована ПАТ КБ «Приват-Банк», документально не підтверджується. З урахуванням того, що після зарахування коштів від реалізації предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості (у розрізі всіх її складових) за кредитом, яка стягнута за рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 14.05.2009 року шляхом звернення на предмет іпотеки, станом на 22.12.2011 документально підтверджується заборгованість [PERSON] за кредитним договором у розмірі 5341,88 дол. США, а станом на 25.09.2012 - в розмірі 6062,38 дол. США, в т.ч.: заборгованість за кредитом становить 6062,38 дол. США, у тому числі строкова в розмірі 4257,81 дол. США, прострочена в розмірі 1804,57 дол. США, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 438,10 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом становить 273,36 дол. США (а.с.109-118). Як зазначено у ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не приймає до уваги заперечення представника позивача щодо недопустимості, неповноти та не автентичності висновку експерта, виходячи з наступного. Відповідно ст. 53 ЦПК України експертом може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Судовий експерт [PERSON] має відповідну ліцензію для проведення судових експертиз, а також є атестованим судовим експертом відповідно до Закону України «Про судову експертизу». Крім того, експерт для проведення судово-економічної експертизи був призначений за домовленістю обох сторін. Інших обставин, які б виключали участь експерта у справі не встановлено. Зазначений експертом у списку використаної літератури Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не впливає на правильність застосування експертом методики визначення кредиторської заборгованості відповідача, оскільки правильність розрахунку банком неустойки (штрафу, пені) за порушення позичальником договірних зобов'язань не були предметом його дослідження. Доводи представника позивача про те, що експертом не було належно досліджений кредитний договір та його умови (зокрема, щодо підняття процентної ставки за договором), що свідчить про неповноту використання експертом наданих йому матеріалів, також не заслуговують на увагу, враховуючи, що ця неповнота є наслідком зловживання позивачем своїми процесуальними правами та невиконанням процесуальних обов'язків. Зокрема, надані для дослідження експерту матеріали цивільної справи (у тому числі ті, що додані до позовної заяви на обґрунтування позивачем позовних вимог) не містить рішення Банку про підняття процентної ставки в односторонньому порядку. Ухвалу суду від 19.04.2013 року про надання додаткових матеріалів для проведення експертного дослідження позивач проігнорував та додаткових матеріалів (зокрема кредитної справи відповідача ) за клопотанням експерта не надав. Розмір процентної ставки є істотною умовою кредитного договору, а її зміна повинна бути зафіксована документально. У зв'язку з цим, як пояснив у судовому засіданні експерт Шейко О.М. приведена позивачем у розрахунку заборгованості процентна ставка на рівні 14,04 %, не була врахована ним при проведенні експертного дослідження. У ході розгляду справи судом (після проведення експертизи) також було з'ясовано, що з приводу підняття позивачем процентної ставки в односторонньому порядку між сторонами існує спір, що був предметом судового розгляду. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON] рішенням суду першої інстанції було визнано незаконним підняття банком процентної ставки в односторонньому порядку, а про рішення суду апеляційної інстанції, яким воно було скасоване, [PERSON] відомо не було, оскільки він не був присутній у судовому засіданні при розгляді справи та копії рішення не отримував. Таким чином, вочевидь, позивач як сторона, яка зацікавлена у повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, зобов'язана була повідомити експерта про наявність всіх відомих їй обставин, що мають значення для проведення експертизи, та надати необхідні матеріали. Не погоджуючись із висновком експерта, позивач від проведення повторної чи додаткової експертизи для об'єктивного та повного дослідження питань, що ставилися для розгляду експерту, відмовився, інших доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, окрім надаваного ним розрахунку заборгованості, не надав. Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що наданий позивачем як доказ заборгованості відповідача за кредитним договором розрахунок є недостатнім (він не містить детального розрахунку заборгованості відповідача, що залишилася після зарахування коштів від реалізації предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором за всіма її складовими) та не узгоджується з іншими матеріалами справи (розмір заборгованості за тілом кредиту, визначений рішенням суду від 14.05.2009 складав 14 983,58 дол. США, а після звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання за кредитним договором станом на 27.12.2011 склав 15 182, 73 дол. США ). Тому суд вважає доведеним розмір заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 25.09.2012 у розмірі, встановленому експертним висновком, який є належним та обґрунтованим, узгоджується з іншими матеріалами справи. Порушенням зобов'язання, з огляду на зміст ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до умов договору від 15.08.2007 у разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту у встановлені строки, позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення платежу. Відповідно до п.5.4 договору у разі порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник сплачує за таке порушення штраф у розмірі 500 грн. плюс 5 % від суми позову. Проте, на думку суду, позичальник [PERSON] не повинен нести відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати пені та штрафу, враховуючи наступне. Порушення останнім умов кредитного договору встановлено судовим рішенням від 14.05.2009, згідно якого загальний розмір заборгованості по кредитному договору склав 15460,46 долара США, що стало підставою для звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки. Внаслідок постановлення вказаного судового рішення цивільні права кредитора були захищені у спосіб, визначений умовами договору іпотеки та надано останньому як іпотекодержателю всі права власника на продаж предмета іпотеки. Таким чином, цивільна відповідальність відповідача за виконання зобов'язання забезпечена шляхом одержання кредитором задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна. Відповідно до ч.7 ст. 47 Закону України «Про іпотеку» якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки не покриває вимоги іпотеко держателя, він має право отримати решту суми, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог за рахунок іншого майна боржника, у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Аналогічна норма передбачена ч. 4 ст.591 ЦК України. Враховуючи, що судове рішення, яке вирішило питання про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення останньої на предмет іпотеки, яке було реально виконано 21.12.2011 року, тривалість його невиконання впродовж 2,5 років не залежано від волі боржника, який разом із сім'єю був виселений з будинку та знятий з реєстраційного обліку, а повноваження щодо продажу іпотечного майна були повністю надані кредитору, підстав для висновку про наявність в подальших діях боржника порушень умов кредитного договору за вказаних обставин суд не вбачає. Крім того, позивач не надав доказів того, що після реалізації заставленого майна боржник був повідомлений про розмір заборгованості, що залишилася непогашеною та йому роз'яснено порядок і строки її погашення, а направив повідомлення про розмір заборгованості боржника безпосередньо перед звернення з позовом до суду. Крім того, за наявності обставин, які б свідчили про те, що після реалізації предмета іпотеки отриманих коштів не достатньо для погашення всієї кредитної заборгованості, банк мав діяти у спосіб, визначений згідно положень ч.4 ст. 591 ЦК України. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ст.547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язань вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язань, вчинений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позивач ставить питання про стягнення всієї суми заборгованості з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку, мотивуючи тим, що [PERSON] уклала з банком 15.08.2007 договір поруки за яким зобов'язувалася відповідати по зобов'язанням відповідача, що виникають з умов кредитного договору у відповідності з ст.ст. 553, 554 ЦК України, з чим суд не погоджується, виходячи з наступного. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 11.12.2013 №9052 підтверджується, що у договорі поруки від 15.08.2007 між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] підпис від імені [PERSON], розташований в рядку «Н.М. Комар» виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.137- 144). В судову засіданні відповідач [PERSON] стверджував, що при укладенні кредитного договору з позивачем порука не оформлялася, сама [PERSON] також вказувала, що підпис від імені поручителя у договорі не її, вона ніякого договору поруки 15.08.2007 з банком не укладала. Суд критично ставиться до пояснень свідка [PERSON], яка є працівником Пирятинського відділення ПАТ «ПриватБанк» та може бути заінтересована у результаті справи, яка пояснила, що договір поруки 15.08.2007 підписувала сама [PERSON] Наявність довідки про доходи [PERSON] не є прямим доказом підписання нею договору поруки від 15.08.2007. Інших доказів на підтвердження того, що [PERSON] підписала договір поруки від 15.08.2007 позивачем не надано. Підстав не довіряти висновку судово-почеркознавчої експертизи, який є категоричним, у суду не має. Крім того, при огляді оригіналу договору поруки у судовому засіданні він не містив підпису та печатки сторони за договором в особі кредитора (копія а.с.24-25). Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У разі заперечення особою належності їй підпису на документі єдиним належним засобом доказування цього факту є висновок експертизи, оскільки це потребує спеціальних пізнань у галузі науки. Представник позивача, не погоджуючись з висновком почеркознавчої експертизи, посилався на допущені під час проведення експертизи порушення вимог науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (п.1.8). Дані заперечення суд вважає такими, що не відповідають обставинам справи ( за клопотанням експерта судом направлено додатково більше 20 вільних зразків підписів). Банк, разом з тим, не надав суду об'єктивних доказів того, що на дослідження експерту були надані неналежні зразки почерку, тобто ті, що не належать [PERSON] або ж певним чином спотворені, тощо. У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Інших доказів, які б могли спростувати заперечення відповідача, висновок експертизи, суд не знайшов, а тому в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № PLPOG100000101 від 15 серпня 2007 року з [PERSON] слід відмовити. Позовні вимоги про стягнення суми заборгованості з [PERSON] підлягають частковому задоволенню - у розмірі 6062,38 дол. США, що за офіційним курсом долара США ( 7,99 грн за 1 долар) станом на 25.09.2012 становить 48 366,19 грн (в т.ч.: заборгованість за кредитом становить 6062,38 дол. США, у тому числі строкова в розмірі 4257,81 дол. США, прострочена в розмірі 1804,57 дол. США, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 438,10 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом становить 273,36 дол. США). У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з викладеним, на користь позивача з відповідача [PERSON] повинні бути присуджені понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 483,54 грн, а з позивача на користь відповідача [PERSON] витрати по проведенню судово-почеркознавчої експертизи в сумі 4563,20 грн.

Outcome: partial