Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №49 будинку №22 по вулиці Миколаївській в місті Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є власником квартири та за вказаною адресою зареєстровані родичі колишнього власника, відповідачі по справі. Відповідачі не знялися з реєстраційного обліку, періодично незаконно здають квартиру в оренду третім особам. На підставі викладеного, та враховуючи припинення сервітуту, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. Представники позивача позов підтримали, відповідачі в судове засідання не зявилися. Відповідно до договору дарування від 21.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2557, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Довідкою житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» житлово-експлуатаційної контори №16 від 10.02.2017 року визначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [INFO]. Згідно із відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. Посилання позивача на п. 4 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, є помилковим, оскільки вказана норма регулює правовідносини щодо надання права користування чужим майном на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду, а спірні правовідносини регулюються нормами щодо презумпції непорушності права власності. Статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності з ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи, що реєстрація місця проживання відповідачів, які не є членами сімї позивача, у належній позивачу квартирі перешкоджає реалізації останнім права розпорядження власним майном, а тому наявні підстави для задоволення позову.\~\~ Згідно із ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частинах судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., з кожного по 320 грн. 00 коп. На підставі ст. ст. 317, 321, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved