Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просив суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 01.08.2013 року в розмірі 34 110 грн. 49 коп. та судові витрати в розмірі 1600 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 01.08.2013 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свій обовязок згідно до договору [PERSON] виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору виконує неналежним чином і станом на 30.09.2017 року заборгованість за кредитним договором склала 34 110 грн. 49 коп. в тому числі: 1979 грн. 97 коп. заборгованості за кредитом, 26 630 грн. 02 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 400 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1600 грн. 50 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча завчасно надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без повідомлення причин, хоча завчасно надіслав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого задоволенні позову просить відмовити у звязку з його необґрунтованістю, безпідставністю та просить застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача. Розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. 01 серпня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з анкетою-заявою [PERSON] погодився, що заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг, а також [PERSON] був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Відповідно п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і він дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно п.2.1.1.5.6 цього Договору в разі невиконання зобовязань на вимогу банку [PERSON] зобовязався виконати зобовязання з повернення Кредиту, в тому числі простроченого кредиту Овердрафта, оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 цього Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісії. Відповідно до\~ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно\~ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей\~526,\~527,\~530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Ст.ст. 626, \~628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 30.09.2017 року заборгованість за кредитним договором склала 34 110 грн. 49 коп. в тому числі: 1 979 грн. 97 коп. заборгованості за кредитом, 26 630 грн. 02 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 400 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1600 грн. 50 коп. штраф (процентна складова). При обґрунтуванні відзиву на позов відповідач зазначає, що він не згоден із розрахунком заборгованості по кредитному договору, зокрема в частині розрахунку заборгованості по відсотками за користування кредитом, оскільки при отриманні кредиту процентну ставку за користування кредитом було встановлено на рівні 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а в подальшому позивач нараховував відсотки за користування кредитом за збільшеною процентною ставкою, що суперечить вимогам чинного законодавства. Суд вказані заперечення відповідача до уваги не приймає виходячи із наступного. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1\~ст. 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 2, 4\~ст. 1056-1 ЦК України\~(у редакції, що діяла на час збільшення процентної ставки за користування кредитом) визначено, що процентна ставка може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Як встановлено судом, [PERSON] здійснював розрахунок заборгованості по процентами за період з 01.08.2013 року по 31.08.2014 року за ставкою 30 % річних, після чого з 01.09.2014 [PERSON] проводив нарахування заборгованості за збільшеною ставкою у розмірі 34, 80 %, з 01.04.2015 року до 30.09.2017 за ставкою 43, 20 % річних. Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього Договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримав повідомлення Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Абз. 4 п. 28 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Так, умовами договору встановлена змінювана процентна ставка за користування кредитом. Передбачено обов»язок банку повідомити позичальника не менше, ніж за 7 днів, до введення відповідних змін, про зміну тарифів, зокрема, підвищення процентної ставки. Допускається інформування позичальника із введенням змін у виписці по Картрахунку, згідно п.1.1.3.1.9 Договору. П. 1.1.3.1.9 Договору встановлений обов»язок банку не рідше одного разу на місяць у спосіб, вказаний у Заяві, надавати позичальнику виписки про стан Картрахунку. У Анкеті заяві [PERSON] не заперечував проти інформування його про стан платіжної картки за допомогою e-mail або SMS. Ст. 81 ЦПК України\~встановлено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на те, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення відсотків в підвищеному розмірі. Між тим, відповідачем суду не надано належних доказів на спростування тверджень позивача про те, що відповідач був ознайомлений про підвищення процентної ставки починаючи з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року, не надано доказів того, що при зміні процентної ставки йому не направлялися Банком повідомлення, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг та не надано доказів того, що ним, відповідно до п.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг», подавалась письмова заява про розірвання договору, що в свою чергу свідчить про прийняття ним, як\~\~позичальником, пропозиції кредитора. З огляду на наведене суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо одностороннього збільшення Банком відсотків за користування кредитом, адже Умовами та правилами передбачено зміну розміру відсоткової ставки за кредитом Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Крім того, відсутність доказів про одержання боржником повідомлення про збільшення процентної ставки за користування кредитом не є достатньою підставою для самостійного зменшення розміру нарахованої заборгованості. Відповідно до ч. 1\~ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно до ч. 1\~ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно рекомендацій Верховного Суду України в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин від 11 листопада 2011 року, [PERSON] має довести, що він повідомив боржника належним чином про зміну процентної ставки; неправомірною є зміна процентної ставки навіть у разі належного повідомлення, якщо договором чітко передбачено підписання в таких випадках додаткової угоди; потрібно також враховувати поведінку сторін після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки, зважаючи на положення цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема: а) якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст.\~205\~, ч. 2 ст.\~642 ЦК\~(навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції. Відповідач не спростував розмір наявного боргу за кредитним договором та розрахунок, наданий банком, шляхом надання власного розрахунку, у відповідності до своїх заперечень проти позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про незаконність підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є безпідставними, оскільки вказані зміни умов договору на час розгляду справи є чинними і ніким не оскаржені, наданий банком розрахунок заборгованості не спростований відповідачем, а тому суд вважає його таким, що відповідає умовам договору, положенням закону і обставинам справи. Відповідачем [PERSON] подано до суду заяву, відповідно до якої останній просить відмовити у задоволенні позову, зокрема в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв»язку з спливом позовної давності. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст..258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі №6 2003цс15, цивільно правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов»язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов»язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов»язків, як заходу цивільно правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст..549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зважаючи на вищевикладене та відповідно до ст..549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань підлягають частковому задоволенню, з урахуванням строку спеціальної позовної давності, у розмірі 1100 грн., а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 1600 грн. 50 коп. необхідно відмовити у зв»язку з їх необґрунтованістю. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1979 грн. 97 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 26 630 грн. 02 коп. та пеню за несвоєчасне виконання грошових зобовязань у розмірі 1100 грн., а всього стягнути 29 709 грн. 99 коп., а в задоволенні позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити. Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1393 грн. 59 коп.

Outcome: partial