Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

позивач - прокурор Галицького району м. Львова звернувся до суду в інтересах держави в особі Львівської міської ради до [PERSON], третя особа: [PERSON], в якому просить накласти арешт на нежитлове приміщення цокольного поверху, що складається з приміщень під літ. 1-1; 1-2; 1-3; 1-4, загальною площею 35,3 м2, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; витребувати з володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлове приміщення цокольного поверху, що складається з приміщень під літ. 1-1; 1-2; 1-3; 1-4, загальною площею 35,3 м2, вартістю 158 тис. грн., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради право власності на нежитлове приміщення цокольного поверху, що складається з приміщень під літ. 1-1; 1-2; 1-3; 1-4, загальною площею 35,3 м2, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними та державою. Враховуючи зазначене, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, є Львівська міська рада. Позивач вказує, що позовна заява подана прокурором Галицького району м. Львова з метою захисту порушених економічних інтересів держави, оскільки внаслідок неправомірних дій із комунальної власності територіальної громади м. Львова безпідставно та незаконно вибуло нежитлове приміщення загальною площею 35,3 м2 по [ADDRESS]. Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. З метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема, звертатися до суду з позовами та брати участь у розгляді справ. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2013 р. у справі №461/5449/13-ц позов [PERSON] задоволено частково, зобов'язано [PERSON] звільнити нежитлове приміщення площею 35,3 м2, розміщене в цокольному поверсі будинку [ADDRESS] визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення площею 35,3 м2, що складається з приміщень під літ. 1-1 площею 21,3 м2, під літ. 1-2 площею 2,7 м2, під літ. 1-3 площею 2,6 м2, під літ. 1-4 площею 8,7 м2, та розміщене в цокольному поверсі будинку [ADDRESS]. На підставі даного рішення суду 16.07.2013 р. Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції зареєстровано право власності [PERSON] на нежитлове приміщення площею 35,3 м2 по [ADDRESS]. У подальшому, 18.12.2013 р., між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення цокольного поверху, що складається з приміщень під літ. 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, загальною площею 35,3 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013150050004173 від 15.11.2013 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.190 КК України, за фактом підроблення невідомою особою правовстановлюючих документів та заволодіння нежитловим приміщенням по [ADDRESS], прокуратурою Галицького району м. Львова встановлено, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2013 р. є незаконним та необґрунтованим, оскільки на момент розгляду судом справи право власності на нежитлове приміщення площею 35,3 м2 по [ADDRESS] належало територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради, у зв'язку з чим прокуратурою району подано апеляційну скаргу на дане рішення. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.07.2014 р. апеляційну скаргу прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради задоволено, рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2013 р. скасовано й ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] незаконно набув право власності на нежитлове приміщення площею 35,3 м2 по [ADDRESS] та продав дане приміщення [PERSON] В судовому засіданні прокурор прокуратури Галицького району м. Львова позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просила таку задоволити. Представник Львівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила такі задоволити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що у провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, [PERSON] про захист права та спонукання до вчинення дій. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2013 р. у справі №461/5449/13-ц позов [PERSON] задоволено частково, зобов'язано [PERSON] звільнити нежитлове приміщення площею 35,3 м2, розміщене в цокольному поверсі будинку [ADDRESS] визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення площею 35,3 м2, що складається з приміщень під літ. 1-1 площею 21,3 м2, під літ. 1-2 площею 2,7 м2, під літ. 1-3 площею 2,6 м2, під літ. 1-4 площею 8,7 м2, та розміщене в цокольному поверсі будинку [ADDRESS](а.с.7-9). На підставі вищевказаного рішення суду 16.07.2013 р. Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції зареєстровано право власності [PERSON] на нежитлове приміщення площею 35,3 м2 по [ADDRESS] (а.с. ). У подальшому, 18.12.2013 р., між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення цокольного поверху, що складається з приміщень під літ. 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, загальною площею 35,3 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.27-28). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14884510 від 18.12.2013 р., право власності на нежитлове приміщення цокольного поверху, що складається з приміщень під літ. 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, загальною площею 35,3 м2 по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.29-30). У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013150050004173 від 15.11.2013 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.190 КК України, за фактом підроблення невідомою особою правовстановлюючих документів та заволодіння нежитловим приміщенням по [ADDRESS] (а.с.25-26), прокуратурою Галицького району м. Львова встановлено, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2013 р. є незаконним та необґрунтованим, оскільки на момент розгляду судом справи право власності на нежитлове приміщення площею 35,3 м2 по [ADDRESS] належало територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради, у зв'язку з чим прокуратурою району подано апеляційну скаргу на дане рішення. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.07.2014 р. апеляційну скаргу прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради задоволено, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2013 р. скасовано й ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.10-14). Враховуючи вищевикладене, [PERSON] незаконно набув право власності на нежитлове приміщення площею 35,3 м2 по [ADDRESS] та продав дане приміщення [PERSON] Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до уваги, як належні та допустимі докази належності територіальній громаді м. Львова права власності на дане нежитлове приміщення наступні документи. Згідно з пунктом 18 рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих №115 від 21.02.1978 р., виконком районної Ради народних депутатів вирішив підвальну квартиру [ADDRESS] з балансу як житлову зняти та передати для використання під опорний пункт міліції при ЖЕК-10 (а.с.15-16). Відповідно до витягу з рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 14.04.1987 р. №222 «Про затвердження реєстру житлових будинків, належних місцевим радам», будинок [ADDRESS] належить місцевій раді по Ленінському району м. Львова та знаходиться на балансі ЖЕД-106 (а.с.18,19). Ухвалою Львівської міської ради №2347 від 16.02.2009 р. нежитлове приміщення цокольного поверху площею 35,2 м2 на [ADDRESS] надано в оренду Галицькому РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області для використання під дільничний пункт міліції (а.с.20). 23.10.2009 р. між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Галицьким РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області укладено договір оренди №Л-7310-9, згідно з яким передано в оренду приміщення загальною площею 35,2 м2 по [ADDRESS] (а.с.21-24). Відповідно до ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно,зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Враховуючи те, що нежитлове приміщення загальною площею 35,2 м2 по [ADDRESS] вибуло з володіння територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради проти її волі внаслідок незаконних дій [PERSON], та те, що [PERSON] придбала дане приміщення у [PERSON] за відплатним договором, нежитлове приміщення загальною площею 35,2 м2 по [ADDRESS] підлягає витребуванню з володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації . Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткову підставність позовних вимог, а відтак про необхідність визнати право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлове приміщення площею 35,3 м2, що складається з приміщень під літ. 1-1 площею 21,3 м2, під літ. 1-2 площею 2,7 м2, під літ. 1-3 площею 2,6 м2, під літ. 1-4 площею 8,7 м2, та розміщене в цокольному поверсі будинку [ADDRESS] Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п.11 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються органи прокуратури при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді. Таким чином, вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved