Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач \~приватне мале\~підприємство «СОВР» (далі ПМП «СОВР») звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Послуги по утриманню будинку та прибудинкової території за даною адресою надає позивач. Внаслідок неналежного виконання своїх обовязків в частині оплати наданих позивачем послуг у [PERSON] утворилась заборгованість, котра, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 02 жовтня 2018 року, становить 8'189,38 грн. Відповідач [PERSON] подала відзив на дану позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позову ПМП «СОВР», оскільки вона з цим підприємством не укладала жодних договорів. Неодноразові її спроби це зробити не дали належних результатів, оскільки позивач від таких дій ухиляється. ПМП «СОВР» не надало документів, котрі б підтверджували надані послуги. Також зазначає, що позивач безпідставно нараховує плату за користування послугами на трьох мешканців, хоча [PERSON] у період з 20 червня 2015 року і по даний час у вказаній квартирі не зареєстрована, а проживали там лише двоє осіб [PERSON] та [PERSON]. Також звертає увагу на те, що частина вимог ПМП «СОВР», а саме за період з 2012 року до 20 червня 2015 року, заявлена з пропуском строку позовної давності і просить відмовити у їх задоволенні. У відповіді на відзив ПМП «СОВР» вказує, що строк позовної давності не пропущено, оскільки він переривався у листопаді 2012 року та квітні 2016 року. Позивач належним чином надає послуги з утримання квартири відповідача про що свідчать акти виконаних робіт. Той договір, який позивач пропонував укласти [PERSON] є типовим і затверджений Кабінетом Міністрів України. Усі інші доводи [PERSON] не ґрунтуються на нормах права. У судове засідання представник ПМП «СОВР» не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності у якій також просить позов задовольнити. [PERSON] у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час, та місце розгляду справи, що стверджується її розпискою, наданою секретарю судового засідання. Про причини неявки суду не повідомила. Заяви про відкладення розгляду не подала. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності [PERSON] на підставі пункту 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши їх приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке: відповідач є власником квартири по вул. [PERSON]Корольов, 4/41 у м. Тернополі (далі Квартира). Вказаний факт доказуванню не підлягає в силу частини 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки визнаний сторонами та сумнівів щодо його достовірності або добровільності визнання у суду не виникає. Послуги з утримання будинку в якому розміщена Квартира та його прибудинкової території надає позивач відповідно до рішення Тернопільської міської ради № 1603 від 28 вересня 2011 року «Про встановлення тарифів на поснули з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і на інші комунальні послуги» та наказу Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології № 782 від 31 березня 2017 року «Про коригування тарифів та послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по № 4 вул. Ак. Корольова». На виконання зобовязань з надання вказаних послуг позивачем укладено наступні договора: про надання послуг № 24/2 від 02 січня 2018 року на проведення дератизації та дезінфекції із ТОКП «Профдезинфекція» в місті Тернополі; про виконання робіт з технічного обслуговування внутрішньо-будинкових мереж гарячого водопостачання та системи централізованого опалення № 12 від 30 вересня 2016 року із приватним підприємством «Аляска»; на планове технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем газопостачання № 12 від 01 січня 2015 року; про надання послуг з вивезення побутових відходів № 115-15 від 01 січня 2015 року з приватним підприємством «Екотерн»; на виконання робіт по технічному обслуговуванню і ремонту ліфтів № 05/1 від 01 травня 2012 року; про постачання теплової енергії в гарячій воді № 717 від 01 січня 2013 року з КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго»; про постачання електричної енергії № 958 від 23 серпня 2007 року із ВАТ «Тернопільобленерго»; про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 1720 від 26 червня 2006 року із КП «Тернопільводоканал». З наданих\~позивачем численних\~актів приймання-здачі\~робіт,\~наданих послуг,\~проведення ремонтно-будівельних\~робіт вбачається,\~що з\~2014\~року ПМП «СОВР» систематично надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території по вул. Ак.Корольова, 4/41 у м. Тернополі, а саме: ремонт та миття сходових кліток; санітарна порізка дерев; встановлення лавок; проведення ямкового ремонту дороги; встановлення світильників на поверхах; встановлення урн для сміття; профілактичні огляди електрощита та встановлення діодів; завезення піску на дитячий майданчик; дератизація; вивіз твердих побутових відходів. Суд звертає увагу на те, що велика кількість актів складались в присутності мешканців будинку № 4 по вул. Корольова у м. Тернополі, що останні засвідчували своїми підписами. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обовязки можуть виникати з актів цивільного законодавства. У випадках встановленими такими актами, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів держаної влади та органів місцевого самоврядування. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, котрий був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 1875-IV) визначені права та обовязки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, між позивачем та відповідачем у справі склались відносини, які регулюються Законом № 1875-IV, а тому його норми слід застосувати до даних правовідносин. Отож, відповідно до вказаних вище статей Закону № 1875-IV відповідач зобовязана оплачувати послуги з утримання будинку та прибудинкової території, як виду житлово-комунальних послуг (пункт 2 ч. 1 ст. 13 Закону № 1875-IV), котрі надає позивач. Посилання [PERSON] на те, що ПМП «СОВР» не надає послуг з утримання будинку та прибудинкової території суд до уваги не бере, оскільки вони спростовуються вказаними вище актами. Сама по собі відсутність договору про надання таких послуг, на думку суду, не може буди підставою для ігнорування [PERSON] свого обовязку щодо їх оплати за умови якщо вони надаються. А такий факт судом встановлено. Свій обовязок, щодо оплати послуг, котрі надає позивач, [PERSON] виконує неналежно. Так, відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості № 24/08 від 24 вересня 2018 року (далі Розрахунок), за період з липня 2012 року до серпня 2018 року заборгованість відповідач перед позивачем становила 8'239,38 грн. Той факт, що відповідач знята з реєстрації у Квартирі не нівелює її обовязку оплачувати послуги, котрі надає позивач. Така обставина безпосередньо повязана з видом таких послуг, котрі покликані забезпечити утримання в належному стані багатоквартирного житлового будинку та його прибудинкової території, чим забезпечити загальне благо. Частиною 3 ст. 13 Конституції України визначено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічна норма міститься і у частині 4 ст. 319 ЦК України. Також частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином відповідач, будучи обтяженою своєю власністю, у даному випадку мова іде про Квартиру, зобовязана вживати заходів, щодо утримання її в належному стані без шкоди іншим людям і суспільству. Виконання саме такої функції і забезпечує позивач, надаючи послуги з утримання будинку в якому розташоване майно відповідача та його прибудинкової території і [PERSON] зобовязана такі послуги оплачувати незалежно від того використовує вона таке своє майно чи ні. 04 грудня 2018 року відповідача подала заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення вказаної заборгованості пославшись на це у відзиві на позов. Надаючи правову оцінку таким її доводам суд вважає за необхідне зазначити таке: як встановлено судом та зазначено вище, строк сплати відповідачем платежів за послуги позивача визначається місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. Згідно з загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частин 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. У березні 2018 року позивачем подано заяву до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача заборгованості з утримання будинку та прибудинкової території. У видачі цього наказу судом було відмовлено, про що постановлено ухвалу від 16 березня 2018 року у справі № 607/2912/18. Таким чином, подачею вказаної заяви про видачу судового наказу, котрий є особливою формою судового рішення, перервався строк позовної давності за вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в межах трьохрічного строку, який слід розпочати обчислювати з березня 2015 року. Після переривання цього строку, він почав обчислюватись заново, відповідно до частини 3 ст. 264 ЦК України. І своє право на захист позивач повторно реалізував шляхом подачі позову до суду, який є предметом даного розгляду, 22 травня 2018 року, тобто з дотриманням трьохрічного строку позовної давності з моменту коли він був перерваний (у березні 2018 року). У цьому позові, з урахуванням збільшених позовних вимоги, він просить стягнути заборгованість до серпня 2018 року. Отже вимоги, котрі стосуються періоду поза межами трьохрічного строку до моменту подачі позивачем заяви про видачу зазначеного вище судового наказу, тобто з липня 2012 року до березня 2015 року, заявлені з пропуском позовної давності, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Про застосування наслідків пропуску позовної давності заявлено відповідачем у відзиві на позов, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості з березня 2015 року по серпень 2018 року (кінцевий термін в межах якого заявлені позовні вимоги), у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території на суму 5'718,58 грн. Саме її і слід стягнути. \~ \~ \~ \~ Щодо посилань позивача на переривання строку позовної давності у 2012 році, то вони залишені судом поза увагою, за огляду на наступне: як вбачається з Розрахунку в грудні 2012 року у відповідача була заборгованість з сплати послуг, котрі надає позивач в сумі 413,8 грн. Цього ж місяця вона сплатила 50 грн. У той час коли місячні нарахування за вказані послуги у такий час для неї становили 77,3 грн. Таким чином сума коштів, котрі сплатила відповідач була недостатньою навіть для того, аби покрити платіж за один місяць не кажучи уже про погашення заборгованості за попередні періоди, що могло б свідчити про визнання заборгованості та перервати строк позовної давності відповідно до частини 1 ст. 246 ЦК України. Безпідставними також є твердження позивача про те що строк позовної давності переривався і у 2016 році, коли відповідач зверталась за наданням субсидій на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки такі дії не свідчать про визнання нею свого боргу. Також з відповідача в користь позивача слід стягнути 1'762 грн. судового збору. При цьому суд не вбачає за можливе стягувати судовий збір пропорційно задоволеній сумі позовних вимог, оскільки сплачена позивачем сума таких проплат є мінімальною.

Outcome: partial