Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 29.06.2016 року із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначаючи, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 11.04.2007 року був укладений договір №б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2510 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а [PERSON] зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з тим, що боржник порушив умови договірних зобов'язань, станом на 31.05.2016 року утворилась заборгованість за договором №б/н від 11.04.2007 року, яка складається з: 2370 (дві тисячі триста сімдесят сім) доларів США 59 центів\~заборгованість за кредитом; 6680 (шість тисяч шістсот вісімдесят) доларів США 13 центів\~заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 (триста) доларів США\~заборгованість за пенею та комісією. Позивач вказує, що від цієї суми віднімаються грошові кошти, стягнуті за судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 17.05.2010 року, яка складала 3223,78 долари США, з яких: 2370 (дві тисячі триста сімдесят) доларів США 59 центів заборгованість за кредитом; 540 (п'ятсот сорок) доларів США 15 центів\~заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 (сто) доларів США\~заборгованість по пені; 62 (шістдесят два) долари США 50 центів\~штраф (фіксована частина); 150 (сто п'ятдесят) доларів США 54 центи\~штраф (процентна складова), тобто різниця становить 6339,98 долари США. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що може на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, а тому заборгованість до стягнення становить 3578,53 (три тисячі п'ятсот сімдесят вісім) доларів США\~53 центи, що за курсом 25,16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.05.2016 р. складає 90035,81 грн., яка складається заборгованості по процентам за користування кредитом. Таким чином, позивач звернувся з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості виключно по процентам за користування кредитом, нарахованим до дня звернення з позовом до суду. В судове засіданні представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 11 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та\~[PERSON] було укладено договір шляхом підписання заяви позичальника (а.с. 13), за яким відповідач набув право на отримання кредиту із кредитним лімітом 2510,00 дол. США зі сплатою 19,2% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до змісту заяви, Умов і правил надання банківських послуг, Правил використання платіжної карти, що є складовими договору, строк дії укладеного між сторонами договору, строк дії вкладу та строк дії карткового рахунку фактично відповідає строку дії платіжної картки, отриманої відповідачем, та у випадку отримання нової - продовжується (пролонгується) на новий строк. Пунктом 3.1.1. Правил користування платіжною карткою, передбачено, що строк дії карти зазначений на лицьовій стороні карти (місяць та рік), карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Пунктом 5.4. вказаних Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. З підписаної [PERSON] заяви від 11 квітня 2007 р. вбачається про те, що термін дії платіжної картки встановлено до 04.09, тобто до 30 квітня 2009 р., після закінчення строку її дії нової картки відповідач не отримував. Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 17.05.2010 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк», з [PERSON] стягнуто кредитну заборгованість в розмірі 25790,22 грн. та судові витрати в загальному розмірі 1201,75 грн. (а.с.7); Відповідно до\~статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту\~статті 526 ЦК України\~зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами\~ЦК України. За правилом\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Згідно з частиною першою\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.\~Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права [PERSON] Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на наведене суд вважає, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти\~до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі. У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої\~статті 1050 ЦК України\~на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, як шляхом пред'явлення досудової вимоги, так і судової. Положенням чинного цивільного процесуального закону у загальному контексті форми стягнення на підставі судового наказу кореспондується із положеннями\~ЦПК України\~2004 року, за якими судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду відповідних вимог. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Суд дійшов до переконання, що, звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із позичальника кредитної заборгованості у повному обсязі, ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізував своє право на пред'явлення вимоги в порядку частини другої\~статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов'язання відповідача. З огляду на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення кредитної заборгованості, тобто пред'явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів. Щодо застосування позовної давності до заявлених до відповідача позовних вимог суд зазначає наступне. За правилами\~статей 256-258 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята\~статті 261 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. У постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише стосовно вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред'явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов'язання в порядку частини другої\~статті 1050 ЦК України\~у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких процентів є необґрунтованими, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист належних прав або інтересів. Оскільки після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~шляхом подачі заяви про видачу судового наказу про стягнення кредиту та нарахованих за договором штрафних санкцій у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів позовна давність не може бути застосована. При таких обставинах, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed