Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що в період з 13 жовтня 1995 року до 11 січня 2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. Від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. Однак, відповідач, який проживає окремо від позивача та неповнолітньої дитини, ніякої матеріальної допомоги на утримання останньої добровільно не надає, чим ставить позивача в тяжке матеріальне становище. У звязку з чим позивач змушена предявити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду даної позовної заяви, в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду була своєчасно повідомлена належним чином в порядку встановленому ч.ч.4-5 ст. 74 та ч.3 ст. 191 ЦПК України. Представник за довіреністю позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений позивачем позов та просив суд його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був своєчасно повідомлений належним чином в порядку встановленому ч.ч.4-5 ст. 74, ч.5 ст. 76 та ч.3 ст. 191 ЦПК України. Представник за довіреністю відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнав позов частково зазначивши, що не заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. При цьому, представник відповідача зазначив, що на даний час останній перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі та має малолітню дитину, а доходу не одержує так як з 2004 року не здійснює підприємницьку діяльність, у звязку з чим стягнення аліментів в розмірі 800 грн. на місяць поставить відповідача у вкрай скрутне матеріальне становище. Крім цього, також відзначив, що позивачем не доведено можливості відповідача здійснювати утримання неповнолітньої в заявленому нею розмірі. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив, що в період з 13 жовтня 1995 року до 11 січня 2007 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КГ № 045182 виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона 13 жовтня 1995 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії 1-КГ № 017452 виданим Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції 11 січня 2007 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-КГ № 016651 видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона 16 березня 2000 року. На теперішній час неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою № 2096 виданою 18 грудня 2014 року житлово-експлуатаційної організації комунальним підприємством «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради. Згідно довідки № 186 Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона» від 17 грудня 2014 року, позивач [PERSON] за період з червня по листопад 2014 року за місцем роботи отримала дохід в розмірі 22520,47 грн. При цьому, з 12 червня 2008 року до 12 червня 2029 року позивач [PERSON] має кредитні зобовязання перед публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк») в розмірі 216 доларів США щомісячно та здійснила оплату додаткових освітніх послуг неповнолітнього [PERSON] за період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року в сумі 3500 грн., що підтверджується договором про надання споживчого кредиту № 11359422000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) укладеним 12 червня 2008 року з додатковою угодою до нього № 2 укладеною 20 січня 2010 року та довідкою виданою Херсонським фізико-технічним ліцеєм Херсонської міської ради при Херсонському національному технічному університеті та Дніпропетровському національному університеті 12 червня 2015 року. В свою чергу, згідно змісту позовної заяви та пояснень даних в судовому засіданні самім позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрований фізичною особою підприємцем, проти чого не заперечував і сам відповідач в своєму письмовому запереченні проти позову від 30 квітня 2015 року (а.с.36). Відповідач [PERSON] має на своєму утриманні малолітню дитину дочку [PERSON] 12 жовтня 2007 року, народжену [PERSON], про що в свою чергу свідчить свідоцтво про народження серії 1-КГ № 057370 видане Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції 01 грудня 2007 року. Однак, відповідач [PERSON], який на теперішній час проживає окремо від позивача [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], ніякої матеріальної допомоги на утримання останнього добровільно не надає, чим ставить позивача [PERSON] в тяжке матеріальне становище так як неповнолітній перебуває на повному утриманні позивача. Заперечення відповідача [PERSON] стосовно того, що він з 2004 року не здійснює підприємницьку діяльність у звязку з чим не одержує ніяких доходів, внаслідок чого позбавлений можливості утримувати неповнолітнього сина в розмірі заявленому позивачем, а остання в свою чергу не довела такої його можливості, суд оцінює критично так як згідно змісту ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому ч.1 ст. 60 ЦПК України також передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, відповідач заперечуючи зазначені обставини не довів суду даних заперечень, в тому числі того, що будучи зареєстрований фізичною особою підприємцем тривалий час фактично не здійснює підприємницьку діяльність і не одержує ніяких доходів, зокрема шляхом надання суду відповідних довідок про свої доходи та періодичних звітів про доходи, які ним в зазначений період повинні були надаватись до органів державної податкової служби. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що умова наявності у батьків можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей передбачена тільки при стягненні аліментів у відповідності до ст.ст. 199-200 СК України на дочку, сина, які є повнолітніми, в той час як предметом розгляду даної справи є стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Тому наявність у відповідача, як і у позивача, можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей враховується судом, згідно пункту 4 ч.1 ст. 182 СК України, як одна з обставин, що має істотне значення при визначенні розміру аліментів. У звязку з чим доведення наявності або відсутності даної обставини, як підстави для обґрунтування своїх вимог або заперечень проти позову, положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України покладається як на позивача так і відповідача у справі. На підставі ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи стан здоровя і матеріальне становище неповнолітньої дитини, матеріальне становище позивача та відповідача, наявність у відповідача іншої малолітньої дитини, та інші обставини, що мають істотне значення відповідно до вимог ст. 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 суд вважає, що предявлений позивачем позов є обґрунтованим у звязку з чим його необхідно задовольнити у повному обсягу і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.3 ст. 184 СК України, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України та ст.ст. 4-5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, суд також вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,6 грн.

Outcome: approved