Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 6 червня 2003 року, але з червня 2016 року припинили шлюбні відносини, разом не проживають; -від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; -причиною розпаду сімї послужило припинення взаємопорозуміння; -на даний час вони проживають рік окремо, фактично припинили шлюбні відносини, не спілкуються, а при спілкуванні між ними виникають безпідставні сварки, які починає відповідача та постійно ображає її в присутності їх дітей; -вона вважає, що їх сімя розпалась остаточно з вини відповідача; -неповнолітня діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні, а відповідач жодних коштів на утримання дітей не надає, а їй одній важко утримувати їх; -відповідач не має постійного місця роботи, але працює таксистом без оформлення, має можливість утримувати їх дітей, однак надати довідку про його доходи вона не може, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 6 червня 2003 року; строк на примирення не надавати; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Поп»; стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття по 1500грн., щомісячно на кожну дитину, але не менше 30 процентів прожиткового мінімуму громадян. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву /а.с.18/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином - шляхом отримання ним особисто судової повістки про виклик до суду на розгляд цієї справи /а.с.15/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Відповідачем були подані заперечення на позов /а.с.17/, згідно яких він позов про розірвання шлюбу визнав, а з позовними вимогами про стягнення аліментів не згідний, оскільки: -розмір аліментів, який просить стягувати позивач, є значним і він не спроможний їх сплачувати через матеріальне становище, в якому перебуває; -він ніде не працює, здійснювати фізичну працю не може, оскільки переніс важкі захворювання та лікувався в лікарні з діагнозом: «запалення мозку» та в кардіологічному центрі; -він знаходиться на «Д» обліку в амбулаторії с.Рокосово; -для профілактики ускладнень йому потрібно 4 рази на рік лікуватися, однак такої можливості він не має, оскільки знаходиться на утримання своїх батьків; -його мати часто хворіє і на її лікування також витрачаються кошти; -він по можливості надає кошти на утримання дітей, дарує подарунки на свята та дні народження; -позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, негативно впливає на формування думки дітей відносно нього, як батька; -просить в задоволенні позову про стягнення аліментів відмовити. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про одруження /а.с.5/, свідоцтвами про народження дітей /а.с.6-7/ та довідкою виконкому Рокосівської сільської ради /а.с.8/. Позивач у своєму позові посилається на те, що причиною розпаду сімї послужило припинення взаємопорозуміння. Також позивач вказує, що вони проживають рік окремо, фактично припинили шлюбні відносини, вони не спілкуються і їх сімя розпалась остаточно. Ці обставини не спростовуються сторонами. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач в своєму запереченні позов в частині розірвання шлюбу визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони примиритися не бажають, обидва згідні на розірвання шлюбу, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам і позивача, і відповідача. Спора про спільно нажите майно та місце проживання неповнолітніх дітей сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач у своєму позові вказує, що відповідач не має постійного місця роботи, працює таксистом без оформлення, має можливість утримувати їх дітей, але ніяких доказів цих обставин позивач суду не надала. Про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій суму з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; -відовідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України: мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 травня 2017 року не може бути меншим, ніж 888грн.50коп.; -жодних доказів про обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, позивач суду не надала; -відповідач не надав суду ніяких доказів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 1800грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати в цій частині підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial