Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач - представник [PERSON] акціонерного товариства [PERSON][PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 жовтня 2007 року між ВАТ [PERSON], правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №KF 41027, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (грошові кошти) у іноземній валюті в сумі 70 000,00 доларів США, погашення якого здійснюється відповідно до встановленого графіку погашення кредиту, з виплатою 13% річних. Позичальник - [PERSON] померла 08 квітня 2012 року, про що позивачу стало відомо 19 квітня 2012 року. На момент подання позовної заяви, заборгованість позичальника перед банком по кредитному договору становить 52 747,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1360 085,77 гривень, з яких: 25155,68 доларів США - тіло кредиту; 18756,85 доларів США - проценти; 8834,83 доларів США - пеня. Позивач має намір стягнути частину заборгованості за кредитом в розмірі 7756,48 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 08 серпня 2017 року становить 200 000,12 гривень. Так, 04 травня 2012 року позивач звернувся до Мукачівської державної нотаріальної контори з претензією про предявлення вимог до спадкоємців №10-3/14397 та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. 23 травня 2012 року Мукачівською державною нотаріальною конторою надано відповідь про те, що на підставі претензії ПАТ «ВіЕс Банк» заведено спадкову справу та ніхто зі спадкоємців із заявами про прийняття спадщини не звертався. Згодом, позивач звернувся до Павшинської сільської ради із заявою про визнання спадщини відумерлою та 27 березня 2017 року, було отримано відповідь про те, що спадщина [PERSON] не може бути визнана відумерлою, оскільки на момент смерті з нею проживали: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, [PERSON] - сестра, [PERSON] - племінник. Оскільки спадщина - це перехід прав і обовязків від спадкодавця до спадкоємців, яка належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, то відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 10 квітня 2017 року позивачем було направлено відповідачам повідомлення про наявність кредиторської заборгованості та необхідність її погашення. Проте, дані повідомлення залишені спадкоємцями без належного реагування, заборгованість за кредитом не була погашена. У звязку з чим, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача - [PERSON] подав до суду заяву, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі - [PERSON], [PERSON]М, [PERSON]П, [PERSON] в судове засідання не зявилися за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідачів, згідно вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. -2- Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» (а.с. 31-32) та [PERSON] - 04 жовтня 2007 року було укладено кредитний договір №KF 41027, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (грошові кошти) у іноземній валюті в сумі 70 000,00 доларів США строком на 5 (пять) років. Позичальник зобовязалася повернути Банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що міститься в додатку №1 до кредитного договору і є його невідємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором (а.с.5-7,8,9). Взятих на себе зобовязань за кредитним договором №KF 41027 від 04 жовтня 2007 року, [PERSON] - не виконала, у звязку з чим станом на 08 серпня 2007 року заборгованість по вказаному кредитному договору становить 52 747,36 доларів США, з яких: 25155,68 доларів США - тіло кредиту; 18756,85 доларів США - проценти; 8834,83 доларів США - пеня (а.с.4). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] померла 08 квітня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ФМ №132737, виданого виконкомом Павшинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 10 квітня 2012 року (а.с.16). 04 травня 2012 року представник ПАТ «Фольксбанк» [PERSON] звернувся до Мукачівської державної нотаріальної контори із Претензією про предявлення вимог до спадкоємців після смерті [PERSON] (а.с.17). Згідно відповіді №157/01-16 від 23 травня 2012 року вбачається, що в Мукачівській державній нотаріальній конторі за померлою 08 квітня 2012 року [PERSON] заведено спадкову справу за №190. Ніхто зі спадкоємців за прийняттям спадщини до Мукачівської РДНК не звертався. Склад її спадкового майна невідомий (а.с.18). В подальшому, 12 вересня 2014 року та 10 грудня 2015 року, представник ПАТ «Фольксбанк» [PERSON] також звертався із запитами до Мукачівської державної нотаріальної контори чи звертались спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини [PERSON] (а.с.19, 20). Проте, згідно відповіді Мукачівської районної державної нотаріальної контори №14/02-14 від 27 січня 2016 року також вбачається, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття спадщини не зверталися (а.с.21). Представник ПАТ «Фольксбанк» [PERSON] 16 березня 2016 року та 02 вересня 2016 року звертався до Павшинської сільської ради та Мукачівської міської ради із проханнями про звернення до суду з заявою про визнання спадщини [PERSON] - відумерлою (а.с.22, 23). Згідно відповіді виконавчого комітету Мукачівської міської ради №01-10/2027 від 15 вересня 2016 року, у Мукачівської міської ради відсутні законні підстави для визнання спадщини відумерлою, оскільки [ADDRESS] не належала позичальнику [PERSON] (а.с.24). Також, представник ПАТ «ВіЕс Банк» [PERSON] 02 березня 2017 року, повторно звернулася до Павшинської сільської ради із проханням звернутися до суду із заявою про визнання спадщини [PERSON] - відумерлою (а.с.27). У відповідь на вказаний лист Павшинська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області 21 березня 2017 року повідомила, що разом з [PERSON] на час її смерті 08 квітня 2012 року, у будинку батьків, що розташований за адресою: вул. Берегівська, 22 с.Павшино Мукачівського району проживали: [PERSON] - батько; [PERSON] - мати; [PERSON] - сестра, [PERSON] - племінник (а.с.28, 29). Відповідно до статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу Українизобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Згідно частини 1 статті 546 та статті 549 Цивільного кодексу України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у -3- розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з статті 1050 Цивільного кодексу України,якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Згідно з нормою статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 цього Кодексу (статті 1218, 1231 ЦК України). Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 Цивільного кодексу України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 Цивільного кодексу України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно зі статтею 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 Цивільного кодексу України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно з частиною 3 цієї статті встановлено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Недотримання цих строків позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 Цивільного кодексу України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право і не є строком позовної давності. Відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України у разі смерті боржника, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину. З урахуванням положення статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Так, суд звертає увагу на зміст частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормою частини 1 статті 1269 цього Кодексу встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, а частиною 6 статті 29 цього Кодексу встановлено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Верховний суд України у Постанові від 30 вересня 2015 року (справа №6-384цс15) зазначив, що положення Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні не -4- ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місце проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Відповідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N 20/5 (у редакції, чинній на час спірного періоду), доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Так, в пункті 1.13 Глави 10 даного Порядку зазначено, що місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію /останнє місце проживання/ виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. Нормою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] - 04 жовтня 2007 року уклала Кредитний договір за №KF 41027 з ВАТ [PERSON] та отримала кредит у розмірі 70 000,00 доларів США, погашення якого здійснюється згідно встановленого Графіку погашення з виплатою 13% відсотків річних. Позичальник [PERSON] померла - 08 квітня 2012 року. Так, згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним Кредитним договором, станом на день подання позовної заяви до суду заборгованість позичальника перед Банком становить 52742,36 доларів США, з яких: 25155,68 доларів США тіло кредиту; 18756,85 доларів США - проценти; 8834,83 доларів США - пеня. Також судом встановлено, що за адресою: с.Павшино, вул.Берегівська, буд.№22, Мукачівського району Закарпатської області, де була зареєстрована та проживала позичальник - [PERSON], яка померла 08 квітня 2012 року, також проживали її батько - [PERSON]; мати - [PERSON]; сестра - [PERSON] та племінник - [PERSON], тобто є такими, що фактично прийняли спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом з спадкодавцем. Відповідно до відповіді Мукачівської державної нотаріальної контори за померлою 08 квітня 2012 року [PERSON] заведено спадкову справу за №190 на підставі Претензії ПАТ Фольксбанк. Ніхто зі спадкоємців за прийняттям спадщини до Мукачівської РДНК не звертався., свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Склад її спадкового майна невідомий З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором - необхідно відмовити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed