Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач, ПАТ «Укрсоцбанк», звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Подільська районна у м. Кропивницький рада, Служба у справах дітей виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення. Позов обґрунтовано\~тим,\~що 25.09.2006\~року Акціонерно-комерційний\~банк соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»\~та відповідач\~[PERSON]\~уклали договір\~кредиту №\~1258-ФО1. Відповідно до п. 1.1. договору банк надав їй у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 16 000 доларів. Акціонерний-комерційний\~банк соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»,\~14.06.2010\~року, у відповідності до\~Закону України\~«Про акціонерні\~товариства»,\~змінив свою\~назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов договору, відповідач зобовязалась в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування коштами, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. 26.09.2006\~року між\~відповідачем [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передала іпотекодержателю у якості забезпечення виконання всіх своїх зобовязань за договором кредиту № 1258-ФО1 майно, а саме: квартиру № 6 у місті Кіровоград, по вул. Лінія 4, буд. 18. Відповідно до\~умов іпотечного\~договору,\~іпотекодержатель набуває\~право звернути\~стягнення на\~предмет іпотеки\~в разі\~невиконання або\~неналежного виконання\~іпотекодавцем основного\~зобовязання повністю\~або частково,\~у тому\~числі якщо\~іпотекодавець не\~поверне іпотекодержателю\~суму кредиту,\~проценти за\~користування кредитом,\~пеню,\~іншу заборгованість,\~не сплатить\~платежі та\~штрафи,\~що передбачені\~та/або\~випливають з\~основного зобовязання,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених основним\~зобовязанням та\~іпотечним договором,\~у тому\~числі у\~випадку одноразового\~прострочення основного\~зобовязання. Неодноразові звернення позивача з метою врегулювання простроченоїзаборгованості проігноровані, питання реструктуризації не вирішено. Враховуючи неодноразове порушення відповідачем умов кредитного договору, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру 6 (шість) будинку 18 (вісімнадцять), що розташована в м. Кропивницький (м. Кіровоград), по вулиці Лінія - 4, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1258-ФО1, яка складає 973\~120,31 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно\~ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом; примусово виселити відповідачів, з квартира 6 (шість) будинку 18 (вісімнадцять), що розташована в м. Кропивницький (м. Кіровоград), Лінія 4 та стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 16\~196,81 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, представник відповідача пояснила, що рішенням Компаніївського\~районного суду\~Кіровоградської області\~від 14.01.2008\~року у\~справі №\~2-36/2008\~за позовом\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~до [PERSON]\~про стягнення\~заборгованості з\~відповідача у\~2008\~році було\~стягнуто суму\~заборгованості в\~повному обсязі\~ 102\~724,72\~грн.\~На підставі\~вищевказаного рішення\~Ленінським ВДВС\~Кіровоградського МУЮ\~07.03.2008\~року відкрито\~виконавче провадження,\~а 04.04.2008\~року будинок,\~щодо якого\~подано позов,\~виступав предметом\~іпотеки арештовано,\~опечатано і\~описано без\~її присутності\~ДВС Ленінського\~РУЮ.\~На даний\~час рішення\~в повному\~обсязі не\~виконано через\~відсутність грошових\~коштів,\~виконавче провадження\~триває. Проте, не зважаючи на наявність рішення, яке набрало законної сили, банк продовжував вважати договір № 1258-Ф01 від 25.09.2006 року таким, що триває, продовжує нараховувати відсотки та штрафні санкції за договором і просить суд зважаючи на заборгованість, яка збільшилась, звернути стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що наявність судового рішення, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для продовження нарахування процентів та пені за кредитним договором, оскільки звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зазначила, що якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для\~нарахування процентів\~та пені\~за кредитним\~договором, який у цій частині змінений кредитором і звернула увагу суду, що такий висновок викладений у постанові [PERSON] Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім цього, у постанові [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. В той же час, у статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Посилаючись на вимоги чинного законодавства зазначає, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19.09.2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848свА ДРСРУ № 76596781), від 12.09.2018 року справа № 473/825/ 16-ц. провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12.09.2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 року № 564/2199/15-ц зазначив, згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, кільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Виходячи з вищенаведеного просила у позові відмовити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялись. Представник третьої особи надала клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] ([PERSON] після зміни прізвища у звязку з одруженням) [PERSON] був укладений кредитний договір № 1258-ФО1, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 16 000 доларів США, а відповідач зобовязалася прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, що визначені кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідачем було передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером 56 (п'ятдесят шість), в будинку під номером 6 (шість), що розташована в м. Кіровограді (нова назва м. Кропивницький), по вулиці Лінія 4, будинок 18, загальною площею 34,3 кв.м., житловою площею 21 кв.м., яку було придбано за кредитні кошти, про що укладено іпотечний договір № 420/1258-ФО1 від 25.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3771. Згідно з п. 1.1.1 кредитного договору, кредит надано позичальнику строком до 24.09.2021 року. Протягом цього строку позичальник зобовязаний здійснювати погашення кредиту частинами в розмірах та порядку і в строк, визначені договором. У порушення умов договору, позичальник [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого має заборгованість. Станом на 06.09.2017 року сума заборгованості за кредитом становить 15 822,00 дол. США, в еквіваленті 410\~648,35 грн., сума заборгованості за відсотками 21\~671,66 дол. США, в еквіваленті 568\~471,96 грн. Положеннями кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, 360 - умовна кількість днів у році. Проценти, нараховані на прострочену заборгованість за кредитом вважаються простроченими процентами. Погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється, в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штрафні санкції. Згідно п.1 ч.2\~ст.11 Ци вільного кодексу України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтями\~526,\~612ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що заочним рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.01.2008 року у справі № 2-26/2008 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов банку задоволено. Зупинено нарахування відсотків за користування кредитом на день винесення рішення по договору кредиту № 1258-ФО1 від 25.09.2006 року, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість по договору кредиту в сумі 102\~724,72 грн., державне мито в сумі 912,71 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30 грн. Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 15.05.2018 року описано квартиру 6 за адресою: м. Кропивницький вул. Лінія 4 будинок 18. Як встановлено в судовому засіданні рішення суду боржником не виконане. Як пояснила представник відповідача в дана квартира опечатана, в ній ніхто фактично не проживає. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року\~визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.6\~ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Частиною 1 ст. 33\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а\~статтею 40 цього Закону\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення провадиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: - у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково; - у інших випадках передбачених основним зобовязанням та іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення. У разі порушення іпотекодавцемумов договору визначених п. п. 2.1.1. 2.1.12. цього Договору Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному п. 2.4.4. цього Договору. Умовами договору, а саме п. 4.1. іпотечного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.2. у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених цим Договором, іпотекодержатель має право вимагати від позивальника дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, або шляхом продажу предмета іпотеки іплтекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотеко держателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений відповідним рішенням суду (п. 4.6 іпотечного договору). Пунктом 1.3. іпотечного договору визначена вартість предмета іпотеки за згодою сторін, яка становить 101\~000,00 грн., що складає еквівалент у розмірі 20\~000,00 дол. США (двадцять тисяч доларів США 00 центів) за офіційним курсом Національного банку України на дату укладання договору. Балансована вартість предмета іпотеки, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 11838799, наданого 14.09.2006 року обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», становить 4 376,00 гривень (пункт 1.4 іпотечного договору). Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх боргових зобовязань, уд приходить до висновку, про задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру під номером 56 (п'ятдесят шість), в будинку під номером 6 (шість), що розташована в м. Кіровограді (нова назва м. Кропивницький), по вулиці Лінія 4, будинок 18, загальною площею 34,3 кв.м., житловою площею 21кв.м. Відповідно до\~вимог статті 109 Житлового кодексу\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Частинами 1, 2\~ст.\~40\~Закону України\~«Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вказане кореспондується вимогами ч. 3\~ст. 109 ЖК України, відповідно до якої звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобовязані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої\~статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини 2\~статті 39 цього Закону\~відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року: «При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті\~9, статті\~109 Житлового кодексу України, статей\~39, 40 Закону України «Про іпотеку»\~виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк». Згідно довідки за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до п. 44 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року: «згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. У звязку з наведеним суди повинні виходити із того. Чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотеко держателя після укладення договору іпотеки (наприклад реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Як вбачається з умов договору іпотеки іпотеко держатель гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав вимог інших осіб. В тому числі таких, що зареєстровані у всановленому законом порядку (п. 1.7) та сторонам розяснено зміст ст. 40 Закону України «Про іпотеку» про порядок виселення мешканців з квартири, яка є предметом цього договору, в разі звернення стягнення. Іпотекодержатель стверджує, що йому відомо про те, що в квартирі, яка є предметом цього договору зареєстрований [PERSON], який проживає з іпотекодавцем однією сімєю. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний є обґрунтованим, базується на чинному законодавстві, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України\~стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати понесені ним та документально підтверджені при розгляді справи в сумі 16\~196,81 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved