Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача, як поручителя, заборгованість за кредитним договором в сумі 20\~268\~257,01 грив і сплачений судовий збір. Вказує, що у 2007 році між банком і ТОВ «Відродження Полісся» був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав у банку кредит в сумі 10 000 000,00 грив.. Додатковими угодами у 2007, 2008 роках збільшені суми кредиту до 16\~620\~000,00 грив. і встановлений кінцевий термін повернення кредиту до 20.01.2009 року. В забезпечення зобовязання за вказаним кредитним договором з відповідачем у 2007 році був укладений договір поруки, за яким відповідач зобовязався погасити суму кредиту, у разі несплати її позичальником. У звязку зі зміною ліміту кредитування, строків повернення кредиту по основному зобовязанню, до договору поруки з відповідачем підписувались додаткові угоди у 2007, 2008 роках, згідно з якими відповідач зобовязався виконувати і додаткові договори. Але, умови договору юридичною особою, яка взяла кредит, не виконувались і кредит банку не повертався, у звязку з чим, склалась вказана сума заборгованості. Банком було про це повідомлено відповідача і запропоновано повернути суму боргу за договором кредиту, але відповідач ухиляється від цього. Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що він не є основним позичальником, а лише поручитель, а банк не предявив до нього позов у встановлений законом строк позовної давності, а тому вважає поруку припиненою. В судовому засіданні встановлене наступне. 22.01.2007 року між банком і ТОВ «Відродження Полісся» був укладений кредитний договір №02/07/01-KLI, згідно з яким відповідач отримав у банку кредит в сумі 10 000 000,00 грив.. Додатковими угодами між банком і ТОВ від 04.04.2007 року №1, від 12.07.2007 року №2, від 15.10.2007 року №4 збільшені суми кредиту до 16\~620\~000,00 грив., а додатковою угодою від 21.01.2008 року №5 встановлений кінцевий термін повернення кредиту до 20.01.2009 року. В забезпечення зобовязання за вказаним кредитним договором з відповідачем [PERSON] 22.01.2007 року був укладений договір поруки, за яким відповідач поручився виконати вказаний кредитний договір і погасити суму кредиту і відсотки по ньому, у разі несплати її позичальником. У звязку зі зміною ліміту кредитування, строків повернення кредиту по основному зобовязанню, до договору поруки з відповідачем підписувались додаткові угоди 04.04.2007 року №1, 12.07.2007 року №2, 15.10.2007 року №3 і 21.01.2018 року №4, згідно з якими відповідач зобовязався виконувати і додаткові договори до кредитного договору. Але ТОВ «Відродження Полісся» не своєчасно повертало кредит і відсотки по ньому, у звязку з чим, допустив заборгованість за кредитним договором в сумі 20 268 257,01 грив.. 04.02.2015 року відповідачу [PERSON] банком була направлена письмова вимога про погашення кредиту в повному обсязі. Але відповідач заборгованість не погасив. У звязку з цим банк вперше 15.04.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копією ухвали Славутицького районного суду Київської області. Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеному банком, позичальник ТОВ «Відродження Полісся» отримувала кредит з 22.01.2007 року по 21.12.2007 року включно. За весь час користування кредитом позичальник сплачував лише нараховані відсотки, але не щомісячно, а лише періодично. Останній раз позичальник сплатив відсотки 31.11.2007 року. В подальшому позичальник ні тіло кредиту ні відсотки по ньому не сплачував. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної у справі № 6-1599цс15 від 03.02.2016 року за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі не встановлення такого строку порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. З огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Як вбачається з матеріалів справи строк дії договору поруки встановлений не був, а тому строк предявлення позову до поручителя у банка починався з дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто з 20.01.2009 року, як вказано в додаткової угоді №6 до кредитного договору. Але кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя і зробив це лише у лютому 2015 року. Оскільки між кредитором і відповідачем існує спір про застосування строку позовної давності, то суд вважає даний договір поруки припиненим, що позбавляє позивача права вимагати від відповідача виконання основного зобовязання за кредитним договором. З урахуванням наведеного суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed