Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», 04 квітня 2013 року, звернувся до суду з позовом до [PERSON], наполягав при цьому на стягненні з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 липня 2006 року, 16252 грн. 84 коп., яка складається: заборгованість за кредитом - 2091 грн. 79 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12910 грн. 91 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., (процентна складова) - 750 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але згідно заяви підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка, [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Визнав той факт, що вона кредит не отримувала. Крім того наполягала на тому, що позивач пропустив строк звернення до суду і просить з цих підстав у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем до позову додана копія кредитного договору № б/н від 21 липня 2006 року відповідачем з ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ «Приватбанк»), за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачкою не визнаний той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто нею. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, що також визнано відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно умов договору, позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати позивачу нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах, не менше, ніж відповідно вказано у договорі. Згідно кредитного договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Разом з тим: - ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; - за ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позивачем позов до суду поданий 29 січня 2014 року (штамп суду). Відповідно, позовні вимоги про стягнення простроченої суми кредиту подані до суду поза межами визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності почався з 21 липня 2009 року, коли відповідач мав повернути кредит в повному обсязі. У зв'язку з закінченням строку давності по основній вимозі, відповідно до ст. 266 ЦК України скінчився строк давності і до додаткових вимог щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за прострочення їх сплати. Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд не вбачає поважних причин пропущення строку позовної давності, позивач на такі поважні причини не посилається, а відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності. За наведених обставин, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові згідно ст. 88 ЦПК України витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed