Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №LVL9RX01501381 від 13.10.2006 в розмірі 36 056 грн. 61 коп. та понесених при подачі позову до суду судових витрат. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивачем на підставі кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 2 339 грн. 69 коп. зі сплатою 24% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 13.10.2007. Позичальник зобов'язувався погашати кредит, сплачувати відсотки за користування ним на умовах та в порядку визначених його заявою, Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», зокрема щомісячно сплачувати грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотків, комісій та інших витрат. Оскільки відповідачем не виконуються умови договору, тому станом на 30.03.2015 утворилась заборгованість в розмірі 36056 грн. 61 коп., з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом - 7212 грн. 63 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 373 грн. 44 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 26277 грн. 37 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1693 грн. 17 коп. Просить суму заборгованості стягнути з відповідача в судовому порядку примусово. Покликається на розрахунок заборгованості, заяву позичальника, умови надання споживчого кредиту, інші документи. У судове засідання ПАТ КБ «Приватбанк» явку свого представника не забезпечили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надійшла заява, у якій представник позивача Бартків Р.М. позов підтримав в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності. Відповідач та його представник [PERSON], що діє згідно довіреності від 26.05.2015, в судовому засіданні позов заперечили, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях. Ствердили суду, що дійсно згідно кредитного договору укладеного 13 жовтня 2006 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2339 грн. 69 коп. строком на 12 місяців. Однак до кінця травня 2010 року він повністю сплатив заборгованість за кредитним договором, що стверджується представленою суду копією квитанції. Відповідач категорично ствердив суду, що в приміщенні банківської установи працівниками банківської установи повідомлено, що кредит закритий і будь-яких претензій зі сторони Приватбанку до нього немає. Вважають, що позивач звернувся до суду з безпідставним позовом по спливу позовної давності. Просять відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір № LVL9RX01501381, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 2339 грн. 69 коп. на придбання товару, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 24% на рік строком на 12 місяців, до 13 жовтня 2007 року на умовах надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт). Позивачем умови укладеного кредитного договору виконано та видано відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі, що відповідачем не заперечується. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач умов договору належним чином не виконував, станом на 30.03.2015 утворилася заборгованість на загальну суму 36056 грн. 61 коп., з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом - 7212 грн. 63 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 373 грн. 44 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 26277 грн. 37 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1693 грн. 17 коп. (а.с.3). З копій квитанцій, оригінали яких оглянуті судом, вбачається, що 25.05.2010 відповідач здійснив оплату кредитної заборгованості в розмірі 1600 грн. і 187 грн., що підтверджує про погашення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту. Відповідач, заперечуючи наявність існуючої заборгованості, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 цього ж Кодексу). Дійсно, для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) вбачається про збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України до 5 років, натомість долучений до матеріалів справи документ підпписаний лише Головою Правління Банку. Відповідач категорично заперечує підписання Умов надання споживчого кредиту фізичним особам і як наслідок заперечує обізнаність про умови кредитування в банку, в тому числі у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, обов'язок сплатити банку штраф, 5% від суми заборгованості, збільшення строку позовної давності до 5 років. Позивачем всупереч вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надано переконливих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції, яка передбачає збільшення терміну позовної давності. Відтак, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки відсутній підпис відповідача на вказаних Умовах. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку про безпідставне посилання позивача про збільшення строку позовної давності у даних правовідносинах до 5 років. Вищенаведена правова позиція викладена також у Постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року по справі № 6-240цс14, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, у даному випадку, за вимогами ч.1 ст.261 ЦК України, початком перебігу строку позовної давності слід вважати день, коли ПАТ КБ «ПриватБанк» довідався про порушення свого права та особу, яка його порушила. Як встановлено судом останній платіж як розрахунок погашення кредитної заборгованості здійснений відповідачем 25 травня 2010 року. А відтак, позивачу саме з цієї дати було достовірно відомо про порушення свого права та про особу, яка його порушила. До суду позивач звернувся лише у квітні 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed