Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові посилається на те, що 16.11.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номера відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе і у звязку з чим, станом на 31.12.2016 рік за нею утворилась заборгованість в сумі 48184,41 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3699,56 грн., заборгованості зі сплати відсотків 38109,16 грн., 3605,00 грн. заборгованість по пені та комісії, 2770,69 грн. штрафів. Просять стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за кредитним договором без номера від 16.11.2016 року в сумі 48184,41 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить позов задовольнити. Крім того не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причину його неявки та не подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить оголошення в газетах «Урядовий курєр» №54 від 22.03.2017 року та «Буковина» від 17.03.2017 року про виклик відповідача. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищевказаних осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно кредитного договору без номера, оформленого у вигляді заяви на утримання кредиту, від 19.08.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості. Підписавши заяву, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком кредиту. З розрахунку видно, що заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором з урахуванням, тіла кредиту, відсотків за його користування та штрафних санкцій, станом на 31.12.2016 року складає гроші в сумі 48184,41 грн., яка станом на 30.11.2016 року складається з заборгованості за кредитом 3699,56 грн., заборгованості зі сплати відсотків 38109,16 грн., 3605,00 грн. заборгованість по пені та комісії, 2770,69 грн. штрафів. Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, зобовязання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно вимог ст. ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до наступних висновків. Відповідач не належним чином виконує взяті на себе зобовязання відповідно до умов договору, в результаті чого за ним утворилась заборгованість. Тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номера від 16.11.2012 року в сумі 48184,41 грн. Крім того, у відшкодування судових витрат з сплати судового збору та розміщення оголошення в пресі про виклик відповідача, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягнути відповідача на користь позивача 2220,00 грн.

Outcome: approved