Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач просить суд визнати трудові відносини з ФОП [PERSON] припиненими, і трудовий договір від 01.10.2007 р. між нею і відповідачем, визнати таким, що припинив свою дію, мотивуючи тим, що між нею і відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір, вона працювала на посаді заступника директора, з серпня 2013 року між нею і [PERSON] були припинені всі стосунки і з того часу вона більше не працює у вказаної особи, але відповідач не видає наказ про звільнення, через що вона не може влаштуватись на іншу роботу. Відповідач не явився в судове засідання; неодноразово і належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його місця проживання і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду через офіційний веб - портал «Судова влада України», відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, вважає можливим розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. Позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 01.10.2007 р. між Фізичною особою підприємцем [PERSON] Надером Ізмаїловичем і позивачкою був укладений безстроковий трудовий договір, згідно з яким остання прийнята на посаду заступника директора. Трудовий договір зареєстровано у Броварському міському центрі зайнятості 28.11.2007 р. за № 1888/2007112800002. З трудової книжки позивачки встановлено, що 01.10.2007 р. до трудової книжки внесено відомості про прийняття на роботу у ФОП [PERSON] згідно трудового договору, зареєстрованого у Броварському міському центрі зайнятості 28.11.2007 р. за № 1888/2007112800002. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, громадських формувань станом на 27.11.2017 р., [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, у стані припинення не перебуває. Згідно довідки Броварського міського центру зайнятості від 20.02.2018 р., у центрі зареєстровано трудовий договір №1888/2007112800002 від 28.11.2007 р. між ФОП [PERSON] і [PERSON], згідно умов якого остання працевлаштована з 01.10.2007 р. Станом на 20.02.2018 р. даний договір сторонами не розірвано, з реєстрації у Броварському центрі зайнятості не знято. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, тобто таким, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника згідно ст. ст. 38,39 КЗпП України. Відповідно доч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Позивач представив суду заяву, адресовану [PERSON], датовану 28.08.2017 р., про звільнення з посади заступника директора за трудовим договором № 1888/2007112800002 зареєстрованим у Броварському МЦЗ 28.11.2007 р. В заяві не зазначено, що позивачка просить звільнити її із займаної посаду без передбачених законом двох тижнів відпрацювання. Згідно квитанції ПАТ «Укрпошта» заява направлена [PERSON] 28.08.2017 р. Відповідач не оспорив того факту, що вказане відправлення (від 28.08.2017р.), він отримав, тому суд вважає встановленим, що заява про звільнення прийнята відповідачем. тому при розгляді даної справ суд вважає встановленим, що працівником подана зава про втілення за власним бажанням, що означало обовязок відповідача звільнити працівника по закінченню передбаченого законом строку відпрацювання в два тижні. На підставі даної заяви позивачка має право на її звільнення за статтею38 КзПП - за власним бажанням - через два тижні, тобто не пізніше 11.09.2017р.. Судом встановлено, що зі спливом двотижневого строку, питання про звільнення позивача не вирішено, про що, зокрема, свідчить відсутність запису про звільнення у трудовій книжці позивачки і неподання відповідачем відомостей у Броварському міському центрі зайнятості про розірвання трудового договору між позивачем і відповідачем, та відсутність таких відомостей у Центрі до даного часу. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Згідно із ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. В статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обовязкову працю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що своєю бездіяльністю, яка виразилася у не виданні наказу про звільнення і у нерозірванні строкового трудового договору з позивачкою, відповідачем були порушені трудові права позивачки, зокрема право бути звільненою із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Таким чином, зважаючи на те, що позивач заяву про звільнення за власним бажанням подала відповідачу 28.08.2017р., то слід вважати, що при належному виконанні відповідачем своїх посадових обов'язків і дотриманні положень чинного законодавства у сфері праці, трудові відносини між позивачем як найманим працівником і відповідачем як його роботодавцем повинні були б бути припинені у звязку з його звільненням за власним бажанням за збігом двох тижнів після подання заяви згідно ст. 38 КЗпП України, а саме з 11 вересня 2017 року. Порушені права позивача підлягають судовому захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved