Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -з 5 травня 2012 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Хустського районного суду від 9 грудня 2015 року; -від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на її повному утриманні та вихованні; -рішенням Хустського районного суду від 31 березня 2016 року з відповідача було вирішено стягувати аліменти на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі 1000грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття; -на даний час сума аліментних зобов`язань є дуже мізерною і не може забезпечити утримання їх дитини у зв`язку із зростанням споживчих цін та зростанням витрат на проживання із віком дитини, на його лікування, оскільки він перебуває на обліку у лікаря невропатолога з діагнозом: невроз верхніх та нижніх кінцівок, що потребує додаткових витрат на ліки та лікування; -відповідач працює по найму, його заробіток їй невідомий, він - людина молодого віку і має можливість допомагати своїй дитині; -присуджена сума аліментів недостатня для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, набору продуктів харчування, мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних та інших потреб та лікування; -на даний час вона знаходиться у важкому матеріальному становищі, а тому змушена звертатися з позовом до суду про збільшення розміру присуджених аліментів, звернулася до суду з позовом та просить: збільшити розмір присуджених аліментів за рішенням Хустського районного суду від 31 березня 2016 року, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2000грн. щомісячно, до досягнення ним повнолітнього віку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надавши до суду заяву /а.с.38/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу у її відсутність. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] та його представники - адвокати Плешинець М.В. та Довгій В.І. в судове засідання не з`явилися, про місце та час слухання справи були повідомлені належним чином /а.с.40-41/, про причини неявки суд не повідомили. Заяв про розгляд справи у їх відсутність від відповідача та його представників до суду не надходило. Представник відповідача - Плешинець М.В. надав до суду письмові пояснення /а.с.32-33/, в яких пояснив, що: -твердження позивача, що відповідач працює по найму та має можливість допомагати, є необґрунтованими та недоведеними ніякими доказами; -відповідач не має постійної роботи та будь-якої професії, яка б надавала йому право на таку роботу; -робота відповідача має тимчасовий та сезонний характер і не дає можливості забезпечити належний життєвий рівень не лише для їх спільної доньки, але й себе; -крім того, враховуючи карантин, перетин кордонів є неможливим і невідомо час відкриття кордонів; -в позовній заяві позивач не зазначила жодної обставини, яка б підтверджувала перебування її в скрутному матеріальному становищі, та просив позов задовольнити частково - призначити аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000грн. до досягнення ним повноліття. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, відповідача та представників відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Хустського районного суду від 9 грудня 2015 року /а.с.6-7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на утриманні позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.5/ та довідкою виконкому Горінчівської сільської ради №95 від 27 січня 2020 року /а.с.10/. Рішенням Хустського районного суду від 31 березня 2016 року з [PERSON] було вирішено стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття /а.с.11/. Позивач вказала в позовній заяві, що їх неповнолітній син перебуває на обліку у лікаря - невропатолога з діагнозом: «Невроз верхніх та нижніх кінцівок», що потребує додаткових витрат на ліки та лікування, але ніяких доказів цієї обставини суду не надала.. Відповідно до ст.192 СК України: розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ні позивач, ні відповідач не надали суду ніяких доказів про обставини, які враховуються при збільшенні розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України: зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші випадки, передбачені цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України: обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Неповнолітньому сину сторін [INFO] виповнилося 7 років, а тому він має потреби у достатньому матеріальному забезпеченні. Загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною та такою, де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум, але такий за високих цін на товари споживання є далеко не достатнім для дитини відповідного віку. За цих обставин, суд погоджується з тим, що витрати позивача на утримання сина є значно вищими ніж вона їх може забезпечити /харчування, одягання, обування, лікування, забезпечення розумового, духовного, морального і соціального розвитку/. А звідси, дані обставини не підлягають доказуванню, як того вимагає відповідач, оскільки вони є природними потребами. Крім того, суттєво збільшився розмір прожиткового мінімуму для дітей в період часу з 31 березня 2016 року /день ухвалення Хустським районним судом рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - по 1000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття/, коли прожитковий мінімум на дитину сторін /тоді до 6 років/ був встановлений 1167грн., до теперішнього часу, коли прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 2318грн.. Ця обставина є також загальновідомою, а тому не підлягає доказуванню. На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку, що в судовому засіданні встановлено факт погіршення матеріального стану позивача, а тому враховуючи принцип розумності та справедливості, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її гармонійного розвитку, суд, діючи виключно в інтересах неповнолітньої житини, вважає, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про збільшення розміру стягуваних аліментів з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини з 1000грн. до 2000грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивача аліменти у збільшеному розмірі, не встановлено. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840грн.80коп., від сплати якого позивач звільнена. Відповідно до абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved