Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач - ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 1 712 грн. 67 коп. та судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп., посилаючись на те, що 26.05.2007 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір № 003-07996-260507. Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 1 563 грн. на придбання певного майна/послуг, на умовах визначених договором. Відповідно до п. 2.3 договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01% в рік. Також згідно з умовами договору за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 0,87% в місяць. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 1563 грн., про що свідчить меморіальний ордер № 17628460 від 26.05.2007 року та рахунок-фактура від 26.05.2007 року. Однак [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість в сумі 1 712 грн. 67 коп., станом на 10.03.2014 року, яка складається з: 1 563 грн. - заборгованість за кредитом, 0 грн. 07 коп. - відсотки, 149 грн. 60 коп. - комісія, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у позовній заяві зазначив, що просить розгляд справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26.05.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір № 003-07996-260507. Відповідно до п. 1.1 п. 1.2 вищевказаного договору позивач надає відповідачеві грошові кошти на придбання позичальником майна (послуг) у сумі 1 563 грн., строком 10 місяців, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 25.03.2008 року, на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.3 договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01% в рік. Також згідно з умовами договору за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 0,87% в місяць. Відповідно до умов кредитного договору (п. 2.8. договору), починаючи з місяця, що слідує за наступним, в якому надано кредит, позичальник щомісячно не пізніше 26 числа кожного місяця зараховує на рахунок кредитора, рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості, у розмірі 171 грн. Відповідно до меморіального ордеру № 17628460 від 26.05.2007 року та рахунку-фактури від 26.05.2007 року позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 1 563 грн. [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість в сумі 1712 грн. 67 коп., станом на 10.03.2014 року, яка складається з: 1563 грн. - заборгованість за кредитом, 0 грн. 07 коп. - відсотки, 149 грн. 60 коп. - комісія, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № 003-07996-260507 від 26.05.2007 року позивач ПАТ «Дельта Банк» надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору № 003-07996-260507 від 26.05.2007 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. Тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved