Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 6500 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.02.2016 року 26,1474 грн. за 1 долар США становить 169958,10 грн., та судові витрати в сумі 1699,58 грн., мотивуючи тим, що 10.09.2007 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передала відповідачу 6500 доларів США, а відповідач зобовязувалась повернути кошти позивачу в кінці 2015 року, про що була складена розписка, однак в обумовлений строк, як і до цього часу, борг не повернула. В судовому засіданні позивач вимоги та доводи позовної заяви підтримала, просила її задоволити. В судовому засіданні відповідач позов визнала повністю. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії розписки від 10.09.2007 року та встановлено рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16.11.2010 року у справі № 2-5012/10, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 01.02.2011 року, у 2007 році позивач дала відповідачу в борг 6500 доларів США грн., на підтвердження чого відповідач надала позивачу розписку від 10.09.2007 року, згідно з якою зобовязувалась повернути борг до кінця 2015 року по курсу. Судовим рішенням від 16.11.2010 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 6500 грн. за договором позики від 10.09.2007 року з мотивів його передчасності, оскільки на момент розгляду справи в суді строк повернення боргу ще не закінчився і відповідач не брала на себе зобовязання повернути борг частинами; у випадку не повернення боргу в строк, який встановлений договором позики, позивач буде мати право на звернення до суду з позовом про стягнення боргу. Відтак, назване судове рішення, яке набрало законної сили, ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, однак з інших підстав, а тому встановлені п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України процесуальні підстави для закриття провадження у справі відсутні. Натомість згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються знову при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як стверджує позивач, відповідач свого обовязку по сплаті боргу в установлений строк не виконала, хоч і обіцяла повернути взяті в борг кошти найближчим часом, а тому просить позов задоволити та стягнути з відповідача на свою користь суму боргу. У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначено у постанові Верховного суду України № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стеттею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. У відповідності з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимога про стягнення з відповідача, крім основної суми боргу, ще й інфляційних втрат та трьох процентів річних позивачем не заявлялась. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази відсутності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі позики у матеріалах справи відсутні та сторонами суду не надані. З огляду на викладене, позовні вимоги є законними та обгрунтованими і підлягають задоволенню Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в сумі 1699,58 грн. підлягають стягненню з відповідача. Тому

Outcome: approved