Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 21 грудня 2015 року [PERSON] отримала кредит в сумі 25812,81 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюватиметься з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання Банку грошових коштів (щомісячний платіж). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода з Умовами та правилами, Тарифами банку, складають між нею та Банком кредитний договір, про що свідчить її особистий підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У звязку з порушеннями відповідачем зобовязань за кредитним договором, остання має перед Банком заборгованість, яка станом на 06 вересня 2016 року становить 33563,67 гривень та складається з наступного: 24982,87 гривень заборгованість за кредитом, 3143,65 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 3097,86 гривень заборгованість за пенею та комісією. Крім того, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди відповідачці нарахований штраф в сумі 2339,29 гривень. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також судові витрати в сумі 1378,00 гривень. У п. 3 позовних вимог позивач просить у разі неявки відповідача розглядати справу за відсутності представника Банку та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою її проживання, однак адресат до поштового відділення для отримання кореспонденції не прибув, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням строку зберігання. За наведених обставин, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Згідно ст.ст.\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За правилами ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 21 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з одного боку, та [PERSON], з іншого, була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої [PERSON] отримала строковий кредит в сумі 25812,81 гривень строком на 36 місяців, з 21 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобовязання повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюватиметься з 01 по 25 число кожного місяця шляхом надання позичальником грошових коштів Банку (щомісячний платіж) в сумі 936,49 гривень для погашення заборгованості за кредитом. Дата останнього платежу за кредитом не пізніше 31 грудня 2018 року. Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у Генеральній угоді від 21 грудня 2015 року, засвідчила свою згоду із тим, що дана угода разом із Умовами та Правилами, а також Тарифами, складають між нею і Банком кредитний договір. При цьому позичальник також засвідчила своє ознайомлення із переліченими документами, що складають собою договір, умови якого зобовязалась виконувати. Отже, суд вважає встановленим факт укладення між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] договору кредиту № б/н від 21 грудня 2015 року. Частиною другою статті 1050 ЦК України закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобовязання в цілому у разі невиконання позичальником зобовязання. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості позичальник [PERSON] свої зобовязання за договором не виконує, внаслідок чого станом на 06 вересня 2016 року за нею рахується заборгованість в сумі 33563,67 гривень, яка складається з наступного: 24982,87 гривень заборгованість за кредитом, 3143,65 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 3097,86 гривень заборгованість за пенею та комісією та 2339,29 гривень штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне справо на спростування наведених обставин і доказування належного виконання нею умов договору кредиту, а отже їх не оспорює. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення предявленого позову в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 24982,87 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3143,65 гривень. Із заявленою до стягнення сумою пені суд погодитись не може, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де мешкає відповідач [PERSON] Враховуючи наведені положення, суд вважає неправомірним нарахування позичальникові [PERSON] пені в сумі 3097,86 гривень, оскільки таке нарахування здійснене Банком при наявності мораторію на нарахування пені та (або) штрафів з 14 квітня 2014 року. Крім того, виходячи з вищевикладеного вмотивування суд також відмовляє і у стягненні з відповідача штрафу у розмірі 2339,29 гривень, як такого, що нарахований після 14 квітня 2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 1378 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial