Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач подала до суду позов та просить визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 92,90 кв.м., житловою площею 58,90 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що способом захисту її права на спадкування після померлого батька [PERSON] є звернення до суду та здійснення правосуддя, у спосіб визначений законами щодо спадкування, бо інакше вона не має можливості отримати спадкове майно. Відповідачі -мати позивача [PERSON] - дружина [PERSON] та донька [PERSON], мали право на спадщину, але на неї не претендують, відмовилися від неї на користь позивача. За матеріалами технічної інвентаризації на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] був розташований житловий будинок літ «А-1» житловою площею 48, 50 кв. м з надвірними будівлями, право власності на нього було зареєстроване в цілому за батьком [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Люботинською нотаріальною конторою 19. 11. 1965року реєстр № 3034. Житловий будинок літ «А- 1» був зведений за 1978 рік батьком позивача [PERSON] Право власності на житловий будинок не було зареєстроване за батьком [PERSON], він не отримав відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок. Батько позивача [PERSON] помер [INFO], спадкоємицею 1 черги згідно ст.. 1261 ЦК України після смерті батька [PERSON] за законом стала позивач, його донька, яка згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України «Прийняття спадщини» її прийняла, бо була зареєстрована разом з батьком на момент його смерті, але не отримала відповідний правовстановлюючий документ про право власності житловий будинок. За вказаних обставин вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2018 року відкрито провадження по справі та витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області відомості про те, хто звертався із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Сторони надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримала, просила його задовольнити, відповідачі проти задоволення позову не заперечують, просять розглянути справу без участі згідно вимог чинного законодавства. Будь-яких інших заяв та клопотань сторонами не надано. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 27 листопада 2018 року на підставі ч. ч.1,4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до матеріалів технічної інвентаризації на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] був розташований житловий будинок літ «А-1» житловою площею 48, 50 кв. м з надвірними будівлями, право власності на нього було зареєстроване в цілому за батьком позивача [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Люботинською нотаріальною конторою 19. 11. 1965 року, реєстраційний № 3034. З матеріалів справи технічної інвентаризації станом на 26.10 2018 року вбачається що зареєстрований в бюро житловий будинок знесений, а на даній земельній ділянці в 1978 році було здійснено будівництво нового житлового будинку літ «А-1» загальною площею 92, 90 кв. м, житловою площею 58, 90 кв. м шляхом перебудови, але акту про прийняття в експлуатацію житлового будинку в БТІ не надано та право власності не оформлено, що вбачається з довідки КП ХРБТІ від 05. 11. 2018 № Е-4714, самовільні перебудови та прибудови, споруди відсутні. Житловий будинок літ «А- 1» був зведений за 1978 рік [PERSON] Відповідно до рішенням виконкому Пісочинської селищної ради від 17. 07. 1984 року № 922 дозволено прийняти в експлуатацію житловий будинок та оформити право приватної власності на [PERSON] Рішенням V111 сесії V скликання Пісочинської селищної ради від 16. 01. 2007 року [PERSON] була передана безоплатно у власність земельна ділянка загальною площею 0, 1345 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, але за життя [PERSON] державний акт про право власності на земельну ділянку отримано не було. Також рішенням виконкому Пісочинської селищної ради від 11.09.2007 року № 660 було дозволено надати дозвіл на збереження закінченого будівництвом житлового будинку літ «А-1» , прибудови літ «А1-1», усіх господарчих будівель та споруд та також вирішено клопотати перед Харківською державною адміністрацією про прийняття його до експлуатації на ім'я [PERSON]. Право власності на житловий будинок не було зареєстроване за батьком [PERSON], він не отримав відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Суд вважає, що [PERSON] набув на спірний житловий будинок право власності за своє життя в порядку забудови. Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, де зазначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. В подальшому Законом України «Про власність» від 07.02.1991р., а саме ст. 12 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно вимог ст. 13 Закону України «Про власність» об'єктами права приватної власності є жилі будинки. Відповідно до діючої на той час (до 13.12.1995р.) Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах и селищах міського типу Української PCP, затвердженої замісником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966 р., п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, як і адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Крім того, з Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975р. вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для вчинення угод, в сільській місцевості є довідка виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в Погосподарській книзі. Також, відповідно до листа Державного комітету із будівництва, архітектури і житлової політики України від 23.03.1999р. № 12/5-126 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію» вимоги про акти введення в експлуатацію розповсюджуються на об'єкти нерухомості, які зведені після 05.08.1992 р., тому в даному випадку акт введення в експлуатацію не є обов'язковим. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] згідно ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, стали мати позивача - відповідач [PERSON] та доньки померлого - відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що відповідачі на спадщину не претендують, відмовились від неї на користь позивача. З повідомлення державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] № 3930/02.12 від 17.11.2018 р. вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON], який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]була заведена спадкова справа № 936/2018. Після спливу шестимісячного строку, а саме 10.11.2018 р. із заявою звернулась дочка померлого [PERSON]. Заяви від інших спадкоємців не надходили, свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не видавала. Родинні стосунки між померлим [PERSON] та позивачем [PERSON] підтверджуються наданими свідоцтва про народження та шлюб. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадку входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини за ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом, оскільки житловий будинок входить до спадкової маси та не являється самочинним майном, відповідачі не заперечують проти задоволення позовних вимог, а позивачем були виконані всі вимоги закону щодо прийняття спадщини. Таким чином, суд повністю задовольняє вимоги позивача.

Outcome: approved