Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміравідгодівля» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості за орендними платежами. Вимоги вказаної позовної заяви, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивовані тим, що 09.07.2013 року між [PERSON] та СТОВ «Пальміравідгодівля» був укладений договір оренди землі, який зареєстрований реєстраційною службою Золотоніського міськрайонного управління юстиції від 17.04.2014 року за №20803725, за умовами якого СТОВ «Пальміравідгодівля» отримала в оренду земельну ділянку з кадастровим [NUMBER], яка належала [PERSON], терміном на 12 календарних років. [INFO] орендодавець вказаної земельної ділянки помер, а тому після його смерті, відкрилася спадщина на майно, до складу якого також відноситься вказана земельна ділянка з кадастровим [NUMBER]. На підставі договору про поділ спадщини від 26.08.2016 року позивач отримала у спадщину вказану земельну ділянку, площею 3,7515 га, з кадастровим [NUMBER], та 30.08.2016 року за позивачкою було зареєстровано право власності на вище вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Таким чином позивач у 2016 році стала повноправним власником вказаної земельної ділянки. Разом із тим відповідач починаючи з 2015 року, в порушення договору оренди землі, свої зобов'язання належним чином не виконував та не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, а тому у нього утворилася заборгованість по її сплаті. При цьому позивач наполягає, що вона, починаючи з 2015 року повідомляла відповідача про свої майнові права на орендовану останнім земельну ділянку, однак з боку відповідача не надійшло жодної мотивованої відповіді з приводу причин невиконання своїх зобов'язань по сплаті орендної плати за користування землею. Окрім того позивач наполягає, що вказаний договір оренди землі укладений із порушеннями норм чинного законодавства. Так в п. 41 договору оренди землі від 09.07.2013 року зазначено, що в разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, така особа зобов'язана укласти із орендарем новий договір оренди земельної ділянки на тих самих умовах і на той самий строк. На думку позивача, вказані у даному пункті вимоги є взаємовиключними та не відповідають принципам вільного волевиявлення та свободи укладення договору, які закріплені в ст.,ст. 3, 6, 627 ЦПК України. Окрім того, умовами договору, зокрема п. 10 договору оренди землі визначено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексації та без урахування індексів інфляції, що суперечить нормам ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі». Також позивач звертає увагу і на те, що відсутня нормативно-грошова оцінка спірної земельної ділянки, яка орендується. Таким чином позивач наполягає, що за умови відсутності витягу щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та відсутності щорічної індексації орендної плати за землю відповідач систематично ще й не сплачує на користь орендодавця в установленому порядку орендну плату за землю та ухиляється від виконання фінансових зобов'язань перед власником (спадкоємцем) земельного паю. За таких обставин позивач вважає свої права порушеними, а тому звернулася до суду із позовом про розірвання вказаного договору оренди землі, стягнення із відповідача заборгованості по сплаті орендної плати та індексації орендної плати за землю. У судовому засіданні представник позивача по справі [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив суд стягувати із відповідача заборгованість по орендній платі за землю та індексацію орендної плати за період 2015-2018 роки. У решті уточнені позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні надавши суду пояснення аналогічні поясненням, які викладені у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача Блоха Я.М. проти задоволення вказаного позову заперечував у повному обсязі посилаючись на обставини, які викладені у відзивах на позовну заяву, що знаходяться в матеріалах справи. Так відповідач наполягає на свідомому ігноруванню позивачем у наданні відповідачу відповідних документів, які є необхідними для виплати коштів орендної плати. Крім того, на думку представника відповідача позивач сама не виконала вимоги ст. 148-1 Земельного кодексу України та не повідомила користувачу земельної ділянки про набуття права власності на неї. Сам договір оренди землі був укладений між сторонами в добровільному порядку , а всі його істотні умови були погоджені між сторонами такого договору . Так п. 10 вказаного договору оренди землі визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексації та без урахування індексу інфляції. Отже, на думку представника відповідача позовні вимоги щодо сплати індексації є безпідставними. Більше того, законодавець надав можливість сторонам самостійно вказати в договорі чи орендна плата індексується чи ні, що не суперечить основам цивільного законодавства. Посилаючись на вказані доводи представник відповідача заперечував проти задоволення вказаної позовної заяви. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], на виклику яких наполягав представник відповідача, пояснили суду, що вони будучи у складі комісії здійснили спробу виплатити орендну плату [PERSON] Для цих цілей вони, разом із водієм [PERSON] 20.12.2018 року приїхали за місцем роботи позивача та запропонували останній отримати орендну плату в розмірі 20882,48 грн. за користування земельною ділянкою за 2015-2018 року. Однак остання від вказаних коштів відмовилася та зазначила, що не бажає до вирішення спору по суті в суді отримувати виплату заборгованості. За наслідком відмови [PERSON] від отримання вказаних коштів був складений акт від 20.12.2018 року. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі та свідків, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі між [PERSON] та СТОВ «Пальміравідгодівля» 09.07.2013 року був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 3.7515 га, з кадастровим [NUMBER]. Відповідно до п. 8 оспорюваного договору, останній укладено до 31.12.2025 року з моменту державної реєстрації права оренди. Пунктом 9 цього договору визначено розмір орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою, яка складає 6424 грн. 89 коп. за кожен рік використання земельної ділянки по договору оренди. Форма орендної плати : грошова - 50%, натуральна - 50%, відробіткова -0%, або визначається за домовленістю сторін , шляхом отримання за місцем знаходження орендаря. Згідно з п. 11 договору оренди землі, орендна плата сплачується протягом терміну дії договору , не пізніше, як у термін від 15 серпня до 30 грудня кожного року. Обставини щодо укладення вказаного договору, визначення між сторонами усіх прав та обов'язків, а також строки дії такого договору сторонами не оспорюються та не заперечуються. Вказаний вище договір оренди землі зареєстрований реєстраційною службою Золотоніського міськрайонного управління юстиції від 17.04.2014 року за №20803725. Як встановлено судом з договору про поділ спадщини від 26.08.2016 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2016 року [PERSON] помер [INFO], а після його смерті відкрилася спадщина на майно померлого до складу якого входить в тому числі і вказана вище земельна ділянка. Згідно з договором про поділ спадщини від 26.08.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського місткого нотаріального округу Сопільняк А.О. за №2139, позивач по справі [PERSON] отримала у спадщину від спадкоємця [PERSON] земельну ділянку площею 3,7515 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий [NUMBER]. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.09.2016 року №67306252, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. зареєстровано за позивачкою право власності на вищевказану земельну ділянку, номер запису про право власності 16220800. Таким чином судом встановлено, що позивач у 2016 році стала повноправним власником вказаної вище земельної ділянки., яка була передана спадкодавцем в оренду відповідачу. Згідно загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином позивач по справі набула усіх відповідних прав та обов'язків, які належали [PERSON], в тому числі і на отримання плати за оренду вказаної вище земельної ділянки. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач наполягає, що з часу смерті спадкодавця [PERSON] і на час подання даного позову [PERSON], орендна плата за користування земельною ділянкою відповідачем взагалі не сплачувалася, тобто зобов'язання орендаря СТОВ «Пальміравідгодівля» не виконувались належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні проти вказаної обставини заперечував посилаючись на те, що позивач не повідомляла відповідача про набуття нею право власності на вказану земельну ділянку, не підтверджувала своїх прав на отримання орендної плати за неї, а тому підстави для виплати були відсутні. Окрім того відповідач неодноразово звертався до позивача із вимогами надати банківські реквізити для виплати орендної плати, які були позивачем проігноровані, а коли відповідач самостійно звернувся до [PERSON] із пропозицією отримати плату за оренду земельної ділянки, остання відмовилася, що стверджується актом від 20.12.2018 року та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON]. Разом із тим суд, дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обґрунтовують свої доводи, не може погодитися із позицією відповідача. Так в матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 02.10.2016 року із змісту якої вбачається, що остання повідомила відповідача про смерть свого батька та перехід орендованої земельної ділянки до неї в порядку спадкування, надавши при цьому копію свідоцтва на спадщину. Окрім того [PERSON] 24.06.2017 року зверталася до відповідача із заявою про надання їй довідки про заборгованість по орендній платі за вказаним вище договором оренди землі, після отримання якої звернулася до відповідача із заявою-претензією від 22.04.2017 року відповідно до якої звертала увагу відповідача на наявність у договорі оренди землі положень, які порушують її права як власника земельної ділянки та вимагала сплатити їй заборгованість за вказаним договором. Отримання вказаних вище листів [PERSON] відповідачем по справі стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які додані до матеріалів справи, окрім того факт отримання вказаних листів сам представник відповідача по справі не заперечував. Про характер відношення відповідача до своїх зобов'язань свідчить також відповідь останнього тільки на претензію позивача, яка була направлена позивачу лише в 2017 році та повторно після подання позивачем позову до суду, тобто 30.10.2017 року. Листи ж позивача від 2016 року залишилися відповідачем проігнорованими. Суд також звертає увагу і на те, що відповідач під час розгляду матеріалів справи заперечував факт невиплати коштів за 2014 рік, однак у ході розгляду вказаної справи позивач уточнивши свої позовні вимоги зазначала про наявність заборгованості за договором оренди землі за 2015-2018 роки, які самим відповідачем не заперечувалися та не оспорювалися. На підставі наведених вище обставин судом встановлено, що відповідач дійсно за періоди з 2015 по 2018 роки не сплачував орендну плату, тобто чотири роки не виконував своїх зобов'язань, хоча продовжував весь цей час користуватися орендованою земельною ділянкою. При цьому суд вважає такими, що не заслуговує на увагу твердження відповідача про те, що він був позбавлений можливості сплачувати орендну плату, оскільки була відсутня у нього інформація про власника останньої, а також банківський рахунок на який він міг би перерахувати вказані кошти. Так сам відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, який отриманий судом 02.05.2018 року (а.п. 113, Т.1) зазначає, що відповідачем самостійно було здобуто відомості про те, що за позивачем таки зареєстровано право власності на земельну ділянку та одразу ж після отримання заяви-претензії від 22.07.2017 року відповідач вирішив перерахувати орендну плату на картковий рахунок, що був указаний в заяві-претензії. Разом із тим суд зважає, що вказані дії відповідача збігаються із часом звернення позивача до суду із даним позовом, що дає в свою чергу підстави суду прийти до висновку, що лише після звернення позивача до суду із даним позовом відповідач почав реально вчиняти дії спрямовані на вирішення питання сплати орендної плати, однак останню так і не сплатив. На підставі наведених доказів судом встановлено, що відповідач дійсно більше чотирьох років поспіль, тобто систематично, не сплачує позивачу орендну плату за землю тобто порушує свої зобов'язання, які визначені умовами договору. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі» Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. Судом встановлено, що до звернення позивача до суду з даним позовом відповідач не виплачував їй орендну плату за 2015-2017 роки, що не заперечується і самим відповідачем по справі, а після звернення позивача до суду відповідач намагався вручити останній кошти за користування орендною земельною ділянкою, однак без урахування її вимог щодо грошової індексації орендної плати за землю. Таким чином суд приходить до висновку, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди землі, а її несплата протягом 2015-2018 років є суттєвим порушенням умов такого договору, що в свою чергу позивач не отримала того, на що вона розраховувала та на що має право відповідно до норм чинного законодавства. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Доводи відповідача про намагання вручити вказану суму орендної плати позивачу в 2018 році, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки судом встановлено факт її систематичної несплати з 2015 року, що відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» та частини першої статті 141 ЗК України, статті 651 ЦК України та умов договору є правовою підставою для розірвання цього договору. Інші доводи відповідача про те, що позивачем не виконано умови договору оренди землі та ЗК України щодо письмового повідомлення орендаря про зміну власника земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються заявою [PERSON] від 02.10.2016 року, яка отримана відповідачем проти чого він і сам не заперечує. Доводи відповідача про відсутність систематичної несплати орендної плати, оскільки в 2015-2018 роках позивач не зверталась за отримання орендної плати, є безпідставними, тому що товариство відповідно до вимог частини першої статті 537 ЦК України мало можливість сплатити орендну плату шляхом внесення грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, якщо не знало куди відправляти кошти на виконання договірного зобов'язання. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїх постановах по справі №484/301/18 від 14.11.2018 року, справі №564/2174/17 від 06.12.2018 року та справі №527/570/17 від 31.01.2019 року, які на підставі ст.. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом при застосуванні норм права. Також суд звертає увагу і на умови п. 41 вказаного вище договору оренди землі, відповідно до якого перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. В разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, така особа зобов'язана укласти із орендарем новий договір оренди земельної ділянки на тих самих умовах і на той самий строк Однак такі умови договору оренди від 09.07.2013 р. є взаємовиключними (суперечними одна одній) й взагалі не відповідають принципам вільного волевиявлення та свободи укладення договору для кожного учасника цивільно-правових відносин, які закріплені в статтях 3, 6, 627 ЦК України. Так, відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Поруч із тим за умовами вказаного спірного договору навіть спадкоємці повинні керуватися цими умовами при укладенні наступних договорів, незважаючи на принципи економічної доцільності (вигоди). Окрім того п.10 договору оренди передбачено, що обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється без урахування індексації та без урахування індексів інфляції. Проте, як передбачено ч. 1 ст. 15 Закону «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату На момент розгляду вказаного цивільного спору також тривали інфляційні процеси в країні, що зумовило зростання орендної плати за землю, яку відповідач не намагається погасити перед позивачкою. Внаслідок інфляційних процесів та відчутного знецінення національної валюти - гривні в Україні за період 2015-2018 р.р., істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися під час погодження пункту 10 договору від 09.07.2013 р. щодо відсутності індексації орендної плати. Наразі ця умова договору є вкрай невигідною для позивача як орендодавця та фактично призводить до різкого зменшення прибутків за оренду землі і втрати грошової вигоди від розпорядження нерухомим майном. Згідно з ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах Суд також враховує, що відсутня також і грошова оцінка земельної ділянки, яка орендується СТОВ «Паальміравідгодівля», що стверджується листом управління Держгеокадастру у Золотоніському районі від 06.06.2017 року №833/177-17. За вказаних обставин в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що договір оренди землі, який укладений [PERSON] з відповідачем , має бути розірваний за вимогою правонаступника орендодавця - [PERSON], в наслідок істотних порушень умов договору орендарем, зокрема систематичної невиплати орендної плати та відсутності індексації останньої, включення до вказаного договору несправедливих умов, які погіршують становище орендодавця, як власника вказаної земельної ділянки. Враховуючи той факт, що відповідач не сплатив позивачці [PERSON] як спадкоємцю, орендну плату за користування орендованою землею у 2015-5018 роках, вказана сума грошової заборгованості, яка становить 25699,56 грн. (6424,89 х 4 роки без нарахування індексації), підлягає стягненню зі СТОВ «Пальміравідгодівля». Окрім того суд приходить до обґрунтованого висновку, що виходячи з вимог постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31.10.2011 року, п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України, листів Державного агентства земельних ресурсів України №326/22/7-13 від 10.01.2013 року, №12-28-0.22-95/2-14 від 10.01.2014 року, №6-28-0.22-215/2-15 від 14.01.2015 року та відповідних коефіцієнтів інфляції, відповідач повинен також провести щорічну індексацію орендної плати за землю за період 2015-2018 років та виплати її на користь позивача. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір у сумі 1280 грн., сплата якого стверджується відповідною квитанцією від 08.09.2017 року №25946110, оскільки позовні вимоги містять майновий та немайновий характер. На підставі зазначеного та

Outcome: approved