Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована вона, [PERSON] та [PERSON]. Відповідач хоч і зареєстрований у вказаній квартирі, однак участі в оплаті за комунальні послуги, в утриманні майна не бере, житлом не користується, в помешканні відсутні речі, які б йому належали. Вона самостійно утримує квартиру, піклується про її належний технічний стан, виконує ремонтні роботи. Вона звернулась до відповідача із проханням добровільно знятися з реєстраційного обліку, однак безрезультатно. Вона має намір отримати субсидію, саме тому вона і змушена звернутись до суду із вказаним позовом. Представник третьої особи головний спеціаліст реєстру територіальної громади в судове засідання не зявився, а подав до суду заяву в якій просить вказану позовну заяву розглядати без представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечує. Суд заслухавши учасників судового засідання та вивчивши письмові докази, вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Вимоги позивача законні, обґрунтовані і в судовому засіданні доведені. Відповідно до ст. 3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], вказане підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 14 листопада 2000 року державним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу (а.с.6). Як вбачається із будинкової книги (а.с.11-12) та довідки про склад сімї (а.с.7) відповідач зареєстрований за адресою : [INFO], однак згідно акту депутата Ватутінської міської ради від 18 липня 2016 року(а.с.8) відповідач за вказаною адресою фактично не проживає з квітня 2014 року, що також в судовому засіданні підтвердили свідки :[PERSON], [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Так, згідно з ст.41,\~55 Конституції України,\~\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України\~встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст.1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтями\~150,155 ЖК України\~встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством. Згідно з ст.\~71,\~72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене суд позовні вимоги [PERSON] задовольняє повністю та визнає [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS]. На підставі ст.41, 55 Конституції України, ст.405 ЦК України, ст.71, 72, 107 ЖК України та

Outcome: approved