Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк», зменшивши розмір позовних вимог, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за відсотками за договором №DNH4KP28410017 від 10.05.2006 р. нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 05.01.2011 р. по 05.01.2016 р. у розмірі 4750,62 грн., а також стягнути витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позову посилається на те, що 10.05.2006 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір №DNH4KP28410017, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6339,56 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, зокрема, про договір приєднання. Умовами договору визначено, що банк надає клієнту строковий кредит у сумі 6339,56 грн. на строк 10.05.2006р. по 12.05.2009р. в обмін на зобовязання позивальника по поверненню кредиту, сплати процентів, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач своїх зобовязань за договором належним чином на сьогодні не виконав та станом на 05.01.2016 р. розмір простроченої заборгованості по кредиту становить 1301,54 грн. Порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони [PERSON] мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. Датою 12.05.2009 р. у договорі саме зазначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON] своїх грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань вцілому. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу не повернуті, тим самим, враховуючи, що договір №DNH4KP28410017 не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав, визначених ст.ст.599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Позивач вважає за необхідне у судовому порядку стягнути з боржника суму заборгованості по нарахованих на прострочену заборгованість процентах за період відповідний загальному терміну позовної давності, з 05.01.2011 р. по 05.01.2016 р. за таким розрахунком: сума простроченої заборгованості по кредиту х розмір %ставки в день х кількість днів прострочення/100. Так, строк прострочення за тілом кредиту за період з 05.01.2011 р. по 05.01.2016р. становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості - 1301,54 грн., розмір %ставки в день 0,2 %, отже, сума заборгованості по відсотках становить 4750,62 грн. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не прибув. У матеріалах справи є письмове клопотання представника ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], у якому він просить справу розглянути у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зменшені позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та посилається на те, що позов подано з пропущенням строку позовної давності. Так, з долученого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21.02.2009 р. у відповідача є наявна прострочена заборгованість по кредиту, що свідчить про те, що саме 21.02.2009 р. позивачу стало відомо про порушення його прав, передбачених договором, однак, позивач про це його не повідомляв, а з позовом звернувся з пропуском визначеного договором пятирічного строку позовної давності, який сплив 21.02.2014 р. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності. Оглянувши, дослідивши та давши належну оцінку письмовим матеріалам справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що 10.05.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір № DNH4KP28410017, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 6339,58 грн. на строк 36 місяців по 12.05.2009 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, - що стверджується копією заяви позичальника № DNH4KP28410017 від 10.05.2006р., копією витягу зі статуту ПАТ КБ «Приватбанк». З копії підписаної відповідачем заяви від 10.05.2006 р. вбачається, що [PERSON] погодився з тим, що дана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Укладений між сторонами довір є договором приєднання. Так, згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Зокрема, згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 253,50 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Як вбачається з письмового розрахунку заборгованості за договором № DNH4KP28410017 та як зазначає відповідач [PERSON], останній не виконував належним чином своїх зобовязань за договором, зокрема, в період сплати з лютого 2009 року відповідач не здійснював погашень за договором. У звязку з цим заборгованість за кредитом на момент закінчення строку, на який надавалися кредитні кошти, становила 1301,54 грн. Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам: терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Умовами договору № DNH4KP28410017 визначено кінцевий термін повернення кредитних коштів - 12.05.2009 р. Відтак, пятирічний строк позовної давності обчислюється з 13.05.2009 року і закінчується 12.05.2014 року. При цьому, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу (Правова позиція ВСУ у справі № 6-116 цс 13). Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно було здійснюватися відповідачем частинами до 28 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Черговий платіж відповідач повинен був внести до 28.02.2009р., останній платіж у травні 2009 р. Однак, з вимогами про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором позивач звернувся 20.01.2016р., тобто з пропуском пятирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, беручи до уваги, що відповідем [PERSON] заявлено про застосування позовної давності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Суд не вбачає підстав для задоволення зменшених позовних вимог, оскільки такі вимоги не підтверджені жодними належними доказами.

Outcome: dismissed