Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженку Російської Федерації, Ростовської області, м.Таганрог такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] посилаючись на те, що 10 березня 2009 року він та відповідач зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №26. Відповідно до рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно договору купівлі-продажу квартири та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, він є власником квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Зазначена квартира належить йому на праві особистої приватної власності. Згідно будинкової книги та довідки Ватутінського виробничого правління ЖКГ, [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі, однак в ній не проживає, комунальні послуги не сплачує, речей які б належали відповідачеві в квартирі немає. Він самостійно утримує квартиру, оплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти, жодних перешкод у користуванні приміщенням відповідачеві не чинив. Прописка відповідача порушує його право як власника, зокрема, він не має можливості оформити субсидію. Представник Управління ДМС у Черкаській області в судове засідання не зявився, а надіслав заяву в якій просить суд справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа : Управління ДМС у Черкаській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням розглядати без участі представника на підставі наявних у справі доказів, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не зявилась, а надіслала заяву в якій просить суд справу за позовом [PERSON] до неї, третя особа : Управління ДМС у Черкаській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що стверджується договором купівлі продажу квартири (а.с.7) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8). Згідно свідоцтва про шлюб (а.с.6) позивач та відповідач зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області 10 березня 2009 року, актовий запис №26. Відповідно до ч.1 п.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Як вбачається із будинкової книги (а.с.9-10), довідки Ватутінського виробничого правління ЖКГ (а.с.12) та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України (а.с.19), [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Однак за вказаною адресою фактично не проживає, вказане підтверджується актом депутата Ватутінської міської ради від 17 лютого 2016 року (а.с.11) та показами допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON], [PERSON], які пояснили, що [PERSON], дійсно не проживає за вказаною адресою з квітня 2014 року. Згідно з положеннями\~ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4\~ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,\~\~ суд приходить до висновку про те, що позивачем надано суду належні та допустимі докази того, що відповідач не проживає у належній позивачеві квартирі з 2014 року, не приймала та не приймає участі в її утриманні, її реєстрація в квартирі, перешкоджає позивачеві користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд.\~\~ Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати\~\~права на користування житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються\~Конституцією України,\~Цивільним кодексом України,\~Житловим кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Так, згідно з ст.ст.\~41,\~55 Конституції України,\~\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ст. ст.\~71,\~72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст.1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням. А тому суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.405 ЦК України, ст.ст.71,\~72 ЖК України та

Outcome: approved