Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач ПАТ «Ощадбанк» в особі філії- Донецьке обласне управління Акціонерне Товариство «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору № 112423/02 від 30.08.2012 року [PERSON] був наданий кредитний ліміт у розмірі 9600грн. зі сплатою 24 % річних за користування кредитом, та була видана платіжна картка. Внаслідок порушення умов договору станом на 20.04.2018 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 17291,59 грн., з яких: 8648,67грн.- тіло кредиту, 6221,33грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, інфляційне збільшення заборгованості- 1989,79грн.; три проценти річних від суми заборгованості- 431,80грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 17291,59 грн. та понесений судовий збір в розмірі 1762 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, просив справу слухати без участі представника (а.с.10). Відповідач в судове засідання не з»явилася повторно, про день і час слухання справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила (а.с.25,27). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлений відповідач не з»явився в судове засідання, не повідомив причини своєї неявки в судове засідання, не надав відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 112423/02 від 30.08.2012 року [PERSON] був наданий кредитний ліміт у розмірі 9600грн. зі сплатою 24 % річних за користування кредитом, та була видана платіжна картка (а.с.4-9). В порушення умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, а тому виникла заборгованість за договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 20.04.2018 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 17291,59 грн., з яких: 8648,67грн.- тіло кредиту, 6221,33грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, інфляційне збільшення заборгованості- 1989,79грн.; три проценти річних від суми заборгованості- 431,80грн. (а.с.12-16). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Статтею 536 ЦК України передбачено, що користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобов»язань, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань від 17.12.2013 року №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову АТ «Ощадбанк». Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за укладеним договором та в добровільному порядку не сплачує заборгованість, суд вважає, що з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором в розмірі 17291,59 грн., з яких: 8648,67грн.- тіло кредиту, 6221,33грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, інфляційне збільшення заборгованості- 1989,79грн.; три проценти річних від суми заборгованості- 431,80грн. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved