Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач просить визнати за нею право власності на 31/100 частку земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO], оскільки нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити склад спадкового майна - відсутністю ідеальної частки у праві спільної власності на земельну ділянку, що не дозволяє оформити спадкові права. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутністю, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 31/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 31.07.1962 року, посвідченого третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 3413, зареєстрованого в КП ММБТІ 30.05.1967 року та записаного в реєстрову книгу за № 11500. 69/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування № 1-1355 від 28.09.2000 року, посвідченого державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в ММБТІ 05.06.2001 року. Вказане підтверджується довідкою з комунального підприємства Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 18.10.2017 року за № 1-1316. Відповідно до рішення Миколаївської міської ради № 16/44 від 19.04.2012 року, [PERSON] та [PERSON] надано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 483 кв. м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції станом на час укладення договору купівлі-продажу) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ст.. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. 13 серпня 2012 року [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] право власності на земельну ділянку площею 0,0483 га у межах згідно з планом (у разі виникнення права спільної власності на земельну ділянку до акта додається список співвласників), що розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с 17). [PERSON], [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.12). 16 жовтня 1987 року [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «[PERSON]», свідченням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 12). 15 жовтня 1997 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2425, яким заповідав належний йому на праві власності житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] дочці [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина на 31/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] та на 31/100 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 28 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.09.2017 року за № 496/02-31 року, винесеною приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В., відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO] у зв'язку з тим, що неможливо встановити склад спадкового майна, оскільки у Державному акті право власності на землі наявний додаток із списком співвласників, в якому зазначено два власника, а саме: [PERSON] та [PERSON], тобто земельна ділянка була переведена у спільну сумісну власність. 24 січня 2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] та 31/100 частки житлового будинку [ADDRESS]. 24 січня 2018 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 31/100 частки житлового будинку [ADDRESS], що належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідчений третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою 31 липня 1962 року за реєстровим № 3413, зареєстрованого в КП ММБТІ 30.05.1967 року та записаного в реєстровану книгу за № 11500. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 29/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON]. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до рішення Миколаївської міської ради № 16/44 від 19.04.2012 року, [PERSON] та [PERSON] надано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 483 кв. м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с. 21). 24 січня 2018 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 31/100 частки житлового будинку [ADDRESS], що належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідчений третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою 31 липня 1962 року за реєстровим № 3413, зареєстрованого в КП ММБТІ 30.05.1967 року та записаного в реєстровану книгу за № 11500. Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст.. 131 ЗК України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивач, у відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України, подав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія спадкової справи 29/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON]. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved