Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 03 серпня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 28 березня 2006 року між сторонами по справі укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків в розмірі 36 % на рік. Вказував, що відповідач свої зобовязання не виконав, станом на 30 червня 2015 року заборгованість перед банком складає 20241,03 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 20241,03 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, подавши заяву з проханням розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні не оспорюючи обставину отримання кредитних коштів від позивача, в задоволенні позовних вимог просив суд відмовити, посилаючись на пропуск позивачем строків звернення до суду. Просив суд застосувати наслідки пропуску позивачем позовної даності до вимог про стягнення заборгованості. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 552/2563/14-ц, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що відповідно до укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк» договору від 28 березня 2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому кредитні правовідносини виникли між сторонами в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання. Згідно з положеннями Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідач повністю погодилася під час укладення кредитного договору, банк має право в будь-який момент зменшити або збільшити кредитний ліміт. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні та не оспорювалося відповідачем, позивач свої зобовязання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свого обовязку за умовами кредитного договору належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 30 червня 2015 року має заборгованість в розмірі 20241,03 грн., яка складається з наступного: 3997,60 грн. заборгованість за кредитом, 14803,38 грн. заборгованість по процентам, 500 грн. та 940,05 грн. суми штрафів. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З наданого позивачем до суду розрахунку вбачається, що останні дії відповідача по використанню кредитних коштів та останні платежі відповідачем були здійснені на виконання умов кредитного договору в вересні 2009 року. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 03 серпня 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За таких обставин, враховуючи наявність клопотання відповідача, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у звязку зі спливом позовної давності. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed