Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу [PERSON], вона придбала квартиру № 82, що розташована за адресою: вул.\~Миру, 9-б, м.Ватутіне, Черкаська область. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] Вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 17.05.2018 року вказаний шлюб було розірвано. Відповідач з квітня 2017 року в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, жодних витрат по утриманню квартири не несе. Особистих речей, які б належали відповідачу, у квартирі немає. Добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає, а його реєстрація порушує її право, як власника, зокрема вона не має можливості оформити субсидію на комунальні послуги у звязку з чим несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Позивач не може вирішити вказане питання в добровільному порядку, а тому і змушена була звернутися до суду з даним позовом. Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив в якому зазначив, що в період спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, він та [PERSON] придбали квартиру № 82, яка розташована за адресою: вул.\~Миру, 9-б, м.Ватутіне, Черкаська область, зареєструвалися у вказаній квартирі та провели ремонт. А тому вважає, що вказана квартира є їхньою спільною власністю, оскільки була придбана в період перебування у зареєстрованому шлюбі. В даній квартирі він дійсно не проживає. Відповідно до ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Згідно ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Положеннями ст.\~279\~ЦПК України\~передбачено,\~що розгляд\~справи у\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~здійснюється судом\~за правилами,\~встановленими цим\~Кодексом для\~розгляду справи\~в порядку\~загального позовного\~провадження,\~з особливостями,\~визначеними у\~цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: Позивач [PERSON]\~є власником\~квартири [ADDRESS],\~що підтверджується\~копією договору\~купівлі-продажу\~(а.с.8-9)\~та витягом\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень\~(а.с.10).\~Відповідно до\~копії будинкової\~книги (а.с.\~11-13)\~у квартирі\~зареєстрований відповідач\~ [PERSON],\~[INFO]. Однак, як вбачається із акту депутата від 29.05.2018 року (а.с.13), відповідач за вказаною адресою фактично не проживає з квітня 2017 року. Позивач жодних перешкод у користуванні відповідачем спірною квартирою не чинила, що свідчить про те, що відповідач втратив цікавість до вказаної квартири та не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин. Відповідач не звертався за захистом своїх прав та інтересів до суду, тому суд приходить до висновку про відсутність поважної причини у відповідача щодо непроживання у квартирі [ADDRESS] більше року та задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд не бере до уваги пояснення відповідача щодо придбання вказаної квартири за спільні кошти, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вказаної обставини. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи ст.\~60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правова позиція Верховного Суду України, постанова від 01 липня 2015 року, справа 6-612цс15). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь -які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, що встановлено ст.379, 382 ЦК України. Згідно із положеннями ст.16, 383, 386, 391 ЦК України, власник. квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, а також вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі ... судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України №2 від 12.04.1985 р. суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї. Так, власник житла має право вимагати визнання колишнього члена його сім'ї таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права користування цим приміщенням із зняттям останнього з реєстрації. А тому, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved