Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач, Позивач [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] , представник позивача: [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , 3-ті особи: Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області, Куп`янська державна нотаріальна контора про розірвання нікчемного договору дарування частки в праві власності на квартиру та скасування його державної реєстрації, скасування права власності та його державної реєстрації на 2/5 частини квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є співвласником житлової квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, співвласниками зазначеної квартири є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. За вище вказаною адресою проживає лише батько позивача, відповідач по справі [PERSON] , який страждає хронічним алкоголізмом. [INFO] померла бабуся позивача та мати відповідача [PERSON] , спадщину, яка складається з 1/5 частини вище вказаної квартири прийняв її син відповідач по справі. В зазначеній квартирі позивач з її малолітньою донькою та відповідач [PERSON] продовжували проживати до жовтня 2018 року, у зв`язку з тим, що відповідач зловживає спиртними напоями позивачу довелося з`їхати з зазначеної квартири. В червні 2019 року позивачу стало відомо, що батько 27.04.2019 року подарував належну йому частку квартири відповідачу [PERSON] .. Зі слів батька, відповідача по справі позивачу також стало відомо, що останньому було обіцяно обмін його частки квартири на інше відокремлене житло, однак останній на теперішній час проживає в приміщенні не пристосованому для життя. Позивач зазначає, що договір дарування був укладений всупереч волевиявленню батька, оскільки останній мав намір продати частину квартири та продав, а відповідач [PERSON] мав намір купити частину квартири та купив, сплативши певну грошову суму. Позивач також зазначає, що вказаний договір є нікчемним, оскільки на день складання договору в квартирі була зареєстрована малолітня донька позивача, однак попереднього дозволу органу опіки та піклування щодо складання договору дарування не було, у зв`язку з чим було порушено права малолітньої дитини на житло тому позивач і звернулася до суду з даним позовом. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17.10.2019 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17.10.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.02.2020 року підготовче судове засідання було проведено та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON] , не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та за участю її представника [PERSON] , позов підтримує та просить суд його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав та просив суд її задовольнити, зазначивши доводи викладені в позовній заяві. В подальшому надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що його донька позивачка по справі з квартири виїхала та він став проживати один. Почав пити, коштів не вистачало. Згодом зустрів знайомого, той запропонував обміняти квартиру, а саме 2/5 частини на житловий будинок та доплату. Відповідач погодився на зазначені умови та ними було підписано договір дарування, відповідач зазначає, що договір підписав не читаючи. Також зазначив, що після укладення договору став проживати в будинку по [ADDRESS] . Вважає, що уклав договір купівлі-продажу, оскільки ним було отримано доплату в розмірі 3 500 гривень за умовами даного правочину. В подальшому надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направлені на його адресу судові повідомлення повернулися до суду з відмітками « за закінченням терміну зберігання». Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області в судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що дійсно договір дарування був складений без дозволу органу опіки та піклування в подальшому надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи Куп`янської державної нотаріальна контора в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, при вирішенні питання покладається на розсуд суду. Заслухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, з`ясувавши думку позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Так, свідоцтвом про право власності на житло, виданого фірмою « Аудит - Куп`янськ» від 13 травня 1997 року, підтверджується, що квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної, спільної ( сумісної або часткової) власності гр.. [PERSON] - 1/5 частина та членам сім`ї - [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 13.05.1997 року за № 2465. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Виконкомом Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 20.01.2009 року, підтверджується, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп`янську Куп`янського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 23 січня 2009 року підтверджується, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої зазначені, [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, про що складено відповідний актовий запис за № 31. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській областівід 07 червня 2018 року, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за № 368. Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб виданою відділом державної реєстрації Виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області за № 12-13/3271 від 08.05.2019 року, підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с. 6-10). Договором дарування частки в праві власності на квартиру від 27.04.2019 року посвідченого державним нотаріусом Колосовською С.О., підтверджується, що [PERSON] подарував [PERSON] 2/5 частки в праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , даний договір зареєстровано в реєстрі за № 1-921 ( а.с. 40). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Статтею 17 ч. 3 Закону України Про охорону дитинства встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Статтею 18 Закону України Про охорону дитинства встановлено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст. 27 ч.1 ЦК України, правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права і обов`язки є нікчемним. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: «Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Статтею 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд враховує, що ст. 6 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України, що спростовує доводи позивача,що дарування квартири сторонній особі є порушенням. Пункт 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначається Судам відповідно до статті 215 ЦК ( 435-15 ) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України, встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 229 ЦК України, встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України. Судом встановлено, що в даному випадку укладено договір дарування частки квартири, жодний виділ майна не відбувався, [PERSON] розпорядився своїм майном шляхом укладення договору дарування, відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Що стосується доводів позивача та представника позивача, що даний договір відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України є нікчемним,оскільки був складений без дозволу органу опіки та піклування, суд зазначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Однак в даному випадку суд не вбачає, що даний договір дарування є нікчемним так як відповідач [PERSON] не є батьком малолітньої [PERSON] .. Крім того правовими підставами для визнання договору дарування частки квартири, укладеного між відповідачами недійсним, позивачка також зазначає положення ст. ст. 233 та 235 ЦК України в частині, що його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини та удаваності правочину, внаслідок чого порушено переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, яке передбачене ст. 362 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Позивачка стверджує, що оспорюваний правочин укладений між відповідачами від 27.04.2019 року є удаваним, адже насправді [PERSON] були сплачені грошові кошти (або мають бути сплачені) за 2/5 частки належній йому квартирі, а тому сторонами приховано договір - купівлі продажу нерухомого майна. Відповідно до п. 25 Постанови, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. В контексті заявлених позовних вимог та їх правових підстав, предметом доказування у даній цивільній справі є доведення обставин, що між відповідачами укладено договір купівлі-продажу частки квартири, а не договір дарування зазначеної частки, який в свою чергу вчинений для приховання договору купівлі-продажу, внаслідок чого порушені права позивачки на переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, що в свою чергу може бути підставою для визнання вже договору купівлі-продажу недійсним. З врахуванням положень ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719, 655, 657 ЦК України, доказуванню підлягає обставина оплати [PERSON] грошових коштів за 2/5 частки квартири. З огляду на ст. 216 та 236 ЦК України недійсним правочином є такий правочин, якщо сторонами даного правочину не дотримані законодавчо встановлені вимоги до вказаних видів правочинів. Такий правочин не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю починаючи з моменту його вчинення. На відміну від недійсного правочину інститут розірвання правочину полягає не у встановленні порушення законодавчих вимог при укладенні правочину, порушення самого правочину сторонами під час виконання правочину. Відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження обставин оплати [PERSON] вартості 2/5 частки квартири, позивачкою письмових доказів не надано. Таке твердження позивачки ґрунтується лише на інформації отриманою останньою під час особистих розмов із відповідачем [PERSON] .. При цьому суд бере до уваги, що відповідач зазначив, що ним було укладено саме договір дарування, а не купівлі-продажу, що в свою чергу підтверджується і письмовими доказами. За наведеного суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено нікчемність та удаваність договору дарування від 27 квітня 2019 року, а відповідно і відсутні правові підстави для розірвання вказаного договору. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed