Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до м. Тайпей (о.Тайвань, республіка Китай) дитини [PERSON], [INFO], в період з 1 липня 2018 р. до 31 жовтня 2018 р. без згоди та супроводу матері [PERSON], в супроводі батька [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення відповідно до обставин, викладених у позові. Відповідач позовні вимоги не визнала, надала до суду відзив, та пояснила, що заперечує проти вивозу дитини за кордон, а саме, до о.Тайвань, республіка Китай через нестабільну політичну ситуацію в цій країні внаслідок конфлікту з Китаєм, що може привести до непередбачених обставин, які мають загрозу для життя дитини. Крім того, зазначила, що іншою підставою для ненадання згоди є стан здоров'я дитини, скільки дитина має захворювання на порушення серцевої діяльності, алергійний компонент дихальної системи внаслідок захворювання аденоїдів, порушення функції кишкового травлення та роботи мозку (внутрішньочерепневий тиск), а чотирьохразовий переліт, тропічний клімат Тайвані становлять погрозу для здоров'я дитини. Cуд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12). Як вбачається з матеріалів справи батько дитини має намір вивезти дитину тимчасово до о.Тайвань, республіка Китай з метою туристичної подорожі в період з 01.07.2018 р. до 31.10.2018 р. часу, водночас мати дитини безпідставно згоди на виїзд не надає. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, що бажання позивача вивезти дитину за кордон з метою туристичної подорожі не суперечить інтересам дитини, відповідає засадам сімейних правовідносин та сприяє здійсненню гарантованих дитині прав на належний розвиток та виховання. Посилання відповідача на те, що поїздка до о.Тайвань, республіка Китай загрожує дитині є безпідставними на підтвердження яких відповідних доказів суду не надано. Надані суду в якості доказів медичні довідки про стан здоров'я дитини не місять висновків, що за показаннями лікарів дитина не може мати довготривалі подорожі до країни, куди має намір її вивезти позивач. Щодо застереження відповідача про нестабільну політичну ситуацію на о. Тайвань, то суд вважає, що дані доводи не підтверджені доказами, які б у своїй сукупності свідчили про те, що на час плануємої поїздки відповідача із дитиною до о. Тайвань політична ситуація через конфлікт з Китаєм може привести до непередбачених обставин, які мають загрозу для життя дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до вищезазначеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved