Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач просив скасувати рішення відповідача №27 від 01.04.2016 року «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність». Позов мотивовано тим, що порушено ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідно до якої встановлено вичерпний перелік для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова відповідача обґрунтована іншими підставами, а саме, тим, що тотожний дозвіл надавався чоловіку позивача та тим, що є багато бажаючих, яким потрібні земельні ділянки. В судовому засіданні позивач позов підтримав. В судовому засіданні представник відповідача - сільський голова Матвеєва О.В. усно пояснила, що депутати не підтримали надання дозволу позивачу, що підтверджується результатами поіменного голосування. Додала, що генеарльного плану населеного пункту не існує. Письмових заперечень від відповідача не надходило. З метою виявлення прав третіх осіб суд витребовував відомості у відповідача щодо можливих прав третіх осіб на спірну ділянку, однак відповідач ухилився від надання цих відомостей. Представник відповідача у судове засідання не з'явився та пояснень, відомостей тощо з даного питання не надав. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.198 ЦПК України одночасно з проведенням фіксування технічними засобами секретарем судового засідання ведеться журнал судового засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи 31.05.2016 року здійснювався судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та без ведення журналу судового засідання. Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх зв'язок, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з підстав. Фактичні обставини сторонами визнаються, а тому судом не аналізуються. Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, дана норма містить імперативний припис про те, що відповідач зобов'язаний надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідач має право надати мотивовану відмову лише з підстави невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до тексту оскарженого рішення відповідача встановлено, що останнє мотивовано тим, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору розміром 0,25 га надавався чоловікові позивача - [PERSON] та тим, що є багато бажаючих, яким потрібні земельні ділянки. Дані підстави відмови є незаконними, оскільки не передбачені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України та водночас суперечать цій нормі. Заяву позивача у зв'язку із визнанням недійсним рішення ради слід розглянути повторно. Відповідно до п. г) ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Норми цього кодексу є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України, а тому застосовуються судом. З цих міркувань суд визнає саме недійсним, а не скасовує, оспорюване рішення. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір у розмірі 551,20 гривень. На основі викладеного та

Outcome: approved