Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач, посилаючись на вимоги ст.. 391 ЦК України та ст.. 9,117 ЖК УРСР, звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод к користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що вони є власниками вище вказаної квартири і вказана квартира мала статус службової. Пунктом 1.2 рішення Виконавчого комітету Феодосійської міської ради АРК від 26.11.07 № 1520 цю службову квартиру було надано [PERSON], яка працювала на посаді головного бухгалтера товариства, та пунктом 16 рішення дозволено видати ордер на вказану квартиру. Такий спеціальний ордер № 574 з позначкою «службова» був виданий виконавчим комітетом Феодосійської міської ради 27.11.07 року на ім'я [PERSON]. Пунктом 5 рішення виконавчого комітету Феодосійської міської ради АРК від 16.07.10 року № 642 однокімнатну квартиру [ADDRESS] з розряду службових було виключено за клопотанням керівництва ЗАТ «Теодосія» і закріплено за [PERSON] На підставі цього рішення виконавчим комітетом Феодосійської міської ради також був виданий ордер № 995 від 21.07.10 року на цю ж саму квартиру на ім'я [PERSON] Відповідно до п. 1 рішення виконавчого комітету Феодосійської міської ради за зверненням керівництва ЗАТ «Теодосія» від 13 серпня 2010 року №759 пункт 5 вище зазначеного рішення виконавчого комітету від 16.07.2010 року № 642 про виведення зі службових квартири [ADDRESS] і закріплення її за гр. [PERSON] визнано таким, що втратив силу. Рішенням суду усі вище зазначені рішення та ордери були визнані незаконними та скасовані. Рішення набрало законної сили і ніким не скасовано. Отже відповідач незаконно проживає в квартирі, яка належить позивачу, добровільно її не звільняє, чим порушує права позивача. Крім того, не оплачу позивачу проживання в квартирі, чим також, порушує права позивача. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до Приватного акціонерного товариства «Теодосія» про визнання договору найму житлового приміщення укладеним. Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаний договір був укладений фактично, оскільки вона поселилися в квартиру на підставі виданих їй ордерів, вклала грошові кошти в ремонт цієї квартири, зареєструвала на підставі виданих документів, в тому числі і зі згоди ПрАТ «Теодосія» своє місце проживання в спірній квартирі. Фактично, прийняла квартиру в користування, здійснює усі необхідні оплати. В судовому засіданні представник позивача Большакова А.А., діюча на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідача зі спірної квартири з підстав зазначених в позовній заяві. Надала пояснення аналогічні позову. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, оскільки [PERSON] в квартиру поселилася незаконно і незаконно в ній проживає. Договір найму у встановлений законом спосіб з ними не укладався, підставою для вселення були ордери, які визнані незаконними. Будь-яких оплат на користь ПрАТ «Теодосія» позивач не вносила і не вносить, а отже враховуючи все вище наведене підлягає виселенню. [PERSON] та її представник проти задоволення позову про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення заперечували, оскільки цю квартиру вона отримала законом і керівництво обіцяло оформили цю квартиру на її ім.,я. Вона вклала свої грошові кошти в ремонт цієї квартири, оскільки отримала лише приміщення без будь-яких обладнань та ремонту, Крім того, посилалися на ті обставини, що позивач не є правонаступником ЗАТ «Теодосія» і за ними не зареєстровано прав власності на спірну квартиру. Позовні вимоги про виселення з посиланням на вимоги ст.. 391 ЦК України не засновані на законі, оскільки ст.. 391 не передбачає підстав для виселення. Реєстрація [PERSON] в спірній просили не скасована, а отже вона має там проживати і має право користування житловою площею, а тому договір найму є укладеним. Просили відмовити в задоволенні першого позову, а зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Статтями 10,11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, що надані сторонами. Судом встановлено, що на підставі наказу № 17 від 24 січня 2005 року [PERSON] була прийнята на роботу до ЗАТ «Теодосія» на посаду головного бухгалтера. Рішенням виконавчого комітету Феодосійської міської ради АРК від 26.11.07 № 1520 згідно з договором про пайову участь у будівництві від 31.10.06 року за ЗАТ «Теодосія» було закріплено право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] та закріплено її як службову за ЗАТ «Теодосія». На підставі наведеного рішення ЗАТ «Теодосія» отримало свідоцтво на право приватної власності № 938 від 27.11.07 року на зазначену квартиру. Пунктом 1.2 вказаного рішення цю службову квартиру було надано [PERSON], та пунктом 16 рішення дозволено видати ордер на вказану квартиру. Такий спеціальний ордер № 574 з позначкою «службова» був виданий виконавчим комітетом Феодосійської міської ради 27.11.07 року на ім'я [PERSON]. Пунктом 5 рішення виконкому Феодосійської міської ради АР Крим № 642 від 16 липня 2010 року квартира [ADDRESS] із ряду службових виключена і закріплена за [PERSON] 21 липня 2010 року на ім'я відповідача на вказане житлове приміщення виданий ордер № 995. 13 серпня 2010 року рішенням № 759 виконкому Феодосійської міської ради АР Крим пункт 5 вище зазначеного рішення в частині виключення вказаної квартири із ряду службових і закріплення її за [PERSON] визнано таким, що втратив силу. 03 серпня 2010 року наказом № 41 К в.о. Директора ЗАТ «Теодосія» відповідач була звільнена з роботи за п. 3 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини встановлені судом в рішенні суду від 30 січня 2013 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Теодосія» до Виконавчого комітету Феодосійської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним рішення та визнання недійсними ордерів, за зустрічним позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Теодосія», Виконавчого комітету Феодосійської міської ради про визнання дійсним рішення та ордеру, і не потребують додаткових доказів в силу ст. 61 ЦПК України. Вище вказаним рішенням також, визнано недійсними: спеціальний ордер № 574, виданий 27 листопада 2007 року на ім'я [PERSON] на вселення в квартиру [ADDRESS]; пункт 5 рішення Виконавчого комітету Феодосійської міської ради від 16.07.10 року № 642; ордер № 995, виданий 21 липня 2010 року на ім'я [PERSON] на вселення в квартиру [ADDRESS]. У відповідності до вимог ст. 13,15, 16 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ст. 117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Однак, на думку суду не має підстав для застосування вказаної норми для виселення відповідача, оскільки суду не представлено позивачем доказів з приводу того, що саме [PERSON] скоїла будь-які неправомірні дії, наслідком яких стало надання ордеру на спірну квартиру. Крім того, вказана стаття регулює відносини загального житлового фонду. Тоді як спірна квартира є службовою і вказані правовідносини регулюються главою 3 ЖК УРСР. Згідно вимог ст..109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Отже, оскільки відповідач вселилися в квартиру з порушенням встановленого порядку; ордери, на підставі яких [PERSON] поселилася в квартиру і які є єдиною підставою для заселення в житлове приміщення визнанні недійсними; вона не перебуває у трудових відносинах з позивачем, тому у відповідача відсутнє право користування службовим житловим приміщенням і вона підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення, а право позивача підлягає захисту. Щодо зустрічних позовних вимог, останні не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. 810,811 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. 1. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Доказів, що між сторонами у справі укладений договір найму житла в розумінні ст.. 810 ЦК України суду не представлено. Посилання на ті обставини, що договір укладений фактично не засновані на законі, оскільки суперечать і ст. 811 ЦК України, і ст. 61 ЖК України. Згідно вимог ст. 61ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Як вбачається з матеріалів справи і не заперечували сторони в судовому засіданні, підставою для вселення [PERSON] в спірну квартиру був ордер № 574 від 27 листопада 2007 року та ордер № 995 від 21 липня 2010 року, які визнані недійсними. А отже, фактичне проживання в квартирі без законних підстав, оплата наданих послуг та квартирної плати не є підставою для виникнення правовідносин, передбачених договором найму житла, а тому не має підстав для визнання договору укладеним. Суд також не бере до уваги посилання [PERSON] та її представника на ті обставини, що ПрАТ «Теодосія « не є власниками квартири, а тому не можуть вимагати усунення перешкод , оскільки вони є неспроможними та не ґрунтуються на вимогах закону і спростовується положеннями Статуту ПрАТ «Теодосія» (ст. 5). Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved