Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі по тексту ПрАТ «СК УНІКА») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24.10.2016 року між страховою компанією та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 370007/4610/0000015, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «BMW X6», д.н.з. [NUMBER] . 25.10.2017 року приблизно о 11.50 год. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Duster», д.н.з. [NUMBER] , по пр-ту Гагаріна, 3 в м.Києві скоїв зіткнення з застрахованим автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 11.12.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом № АК 2604829 в ПрАТ СК «Юнівес». Як зазначає позивач, розрахунок загальної суми непокритих збитків для повного відшкодування завданої шкоди та виплата страхового відшкодування проведено на підставі вищевказаного договору страхування, страхового акту № 00240629 від 18.11.2017 року, звіту № 01-14/11-1 від 14.11.2017 року, наказу № 00240629 від 18.11.2017 року, платіжного доручення №049461 від 22.11.2017 року. Розрахунок непокритих збитків, які підлягають стягненню з відповідача складають 41 251,50 грн. (сума страхового відшкодування потерпілому 87 285,70 грн. - покрита сума за полісом ПрАТ СК «Юнівес 46 034,20 грн. = 41 251,50 грн.). Посилаючись на викладені обставини та положення ст.1194 ЦК України, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування розмірі 41 251,50 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 11.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 22.10.2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача [PERSON] , в яких представник відповідача зазначає про те, що відповідно до схеми ДТП, складеної інспектором поліції УПП ГУ НП м.Києва зазначено, що у автомобіля потерпілого пошкоджено ліве переднє крило, бампер передній з лівої сторони, накладка передньої лівої арки (молдінг), лівий отражатель. Перелік зазначених пошкоджень підтвердили обидва водії власними підписами та зауважень до схеми ДТП не мали. Відповідно до звіту № 01-14/11-1 від 14.11.2017 року, вартість матеріального збитку складає 54 491,59 грн. Згідно акту огляду пошкодженого автомобіля ФОП [PERSON] визначив наступний перелік пошкоджень: 1) Бампер передній; 2) Спойлер переднього бамперу; 3) Фара ліва; 4) Крило переднє ліве; 5) Кронштейн фари лівої; 6) Кронштейн бампера; 7) Молдинг крила. На думку представника відповідача, ФОП [PERSON] безпідставно врахував до розміру збитків передню ліву фару, яка не була пошкоджена під час ДТП, і вартість якої згідно калькуляції становить 39 586,18 грн. Крім того, представник відповідача вважає, що були враховані пошкодження автомобіля, які не відносяться до ДТП, яка мала місце 25.10.2017 року за участі відповідача. З урахуванням наведеного, представник відповідача стверджує, що позивач не довів належними доказами, що в ДТП 25.07.2017 року було пошкоджено передню ліву фару, про яку зазначено у звіті, а тому вважає позовні вимоги безпідставними. На думку відповідача, обґрунтованою є сума, яка становить 1665,32 грн. (за вирахуванням вартості передньої лівої фари), проти стягнення якої представник відповідача не заперечував, а в задоволенні інших вимог про стягнення 39 586,18 грн. просив відмовити. В судовому засіданні представник позивача Сечко С.В. позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на підстави та обставини, викладені у письмових поясненнях його представника. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 24.10.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 370007/4610/0000015, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «BMW X6», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування (а.с.4). 25.10.2017 року приблизно о 11.50 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Duster», д.н.з. [NUMBER] , по пр-ту Гагаріна, 3 в м.Києві не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «BMW X6», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим заподіяв транспортним засобам технічні пошкодження та завдав матеріальної шкоди. Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 11.12.2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.5). ПрАТ «СК «УНІКА» на виконання умов договору № 370007/4610/0000015 від 24.10.2016 року було складено страховий акт № 00240629 від 18.11.2017 року та наказ № 002040629 від 18.11.2017 року, на підставі яких було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 87 285,70 грн. згідно платіжного доручення № 049461 від 22.11.2016 року (а.с.14, 15, 16). В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «Юнівес» згідно полісу № АК2604829, остання здійснила виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 46 034,20 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно до ст.1194 ЦК України та позиції Верховного Суду України, зазначеній у постанові № 6-2878цс15 від 10.02.2016 року, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки під час судового розгляду судом встановлено, що позивачем свої зобов`язання за договором страхування № 370007/4610/0000015 від 24.10.2016 року виконано належним чином та в повному обсязі. Відтак, з урахуванням сплати ПрАТ СК «Юнівес» частини виплаченого страхового відшкодування відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1194 ЦК України, саме відповідач має сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і проведеною сплатою його страховиком. Вирішуючи питання про розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Так, відповідно до схеми ДТП, складеної інспектором поліції УПП ГУ НП м.Києва під час оформлення матеріалів справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення вищевказаної ДТП, зазначено, що у автомобіля потерпілого пошкоджено ліве переднє крило, бампер передній з лівої сторони, накладка передньої лівої арки (молдінг), лівий отражатель. Згідно звіту № 01-14/11-1 від 14.11.2017 року, складеного ФОП [PERSON] , калькуляції та акту огляду, вартість матеріального збитку складає 54 491,59 грн., до переліку пошкоджень входять: 1) Бампер передній; 2) Спойлер переднього бамперу; 3) Фара ліва; 4) Крило переднє ліве; 5) Кронштейн фари лівої; 6) Кронштейн бампера; 7) Молдинг крила. Крім того, згідно рахунку на оплату до замовлення № 74 від 03.11.2017 року, було проведено ремонт вказаних складових автомобіля. Стороною відповідача заявлено заперечення проти позову з підстав того, що ФОП [PERSON] безпідставно врахував до розміру збитків передню ліву фару, яка не була пошкоджена під час ДТП, і вартість якої згідно калькуляції становить 39 586,18 грн. з посиланням на відсутність вказівки про пошкодження фари у схемі ДТП. Суд не погоджується з даними твердженнями, оскільки як працівник поліції, що складав схему ДТП, так і водії автомобілів - учасників ДТП, не є фахівцями, експертами-автотоварознавцями та не спроможні об`єктивно та повно оцінити обсяг пошкоджень, завданих у ДТП, в тому числі і прихованих. З наданих фотознімків також неможливо однозначно визначити обсяг та перелік пошкоджень і таке визначення є прерогативою саме відповідного експерта. Крім того, необхідно відзначити, що у переліку пошкоджень працівником поліції зазначено про пошкодження лівого отражателя (українською мовою - відбивача). Стороною відповідача не спростовано, що вказаний відбивач не є складовою частиною лівої фари, не потребував ремонту або заміни. Суд звертає увагу і на те, що представником відповідача у письмових пояснення вказано, що експертом зазначено пошкодження, які не відносяться до ДТП, що сталась за участі відповідача, проте не конкретизує їх. Необхідно зауважити і на те, що під час розгляду справи відповідачем клопотання про проведення будь-яких експертиз для встановлення як механізму виникнення пошкоджень, можливості пошкодження лівої фари, наявності чи відсутності таких пошкоджень та визначення вартості завданих збитків не заявлялось. Відмову від проведення таких експертиз відповідач мотивував відсутність сенсу, оскільки пройшов тривалий період часу. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не спростовано вимоги позивача належними та допустимими засобами, а тому приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Інші доводи відповідача та його представника висновки суду не спростовують та підстав для відмови в задоволенні позову не дають. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що вищевикладене є достатніми та вичерпними підставами для задоволення позову. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved