Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 91617,44 грн., а також судові витрати в сумі 1600,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 09.04.2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , [INFO] , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви №002-14916-090413. Згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.5 частини 1 вищевказаного договору позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті гривні. Згідно п.2.3 частини 3 договору, банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 50000,00 грн. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, відкривши відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті гривні, та встановивши ліміт кредитної лінії в розмірі 50000,00 грн. Відповідач скористався кредитно лінією, проте своїх зобов`язань за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 06.10.2017 року має заборгованість в сумі 91617,44 грн., яка складається з наступного: 0,00 грн. тіло кредиту; 50000,00 грн. прострочене тіло кредиту; 41617,44 грн. заборгованість за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за комісіями. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідачем не погашена, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача ПАТ «Дельта Банк» не з`явився, в позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Крім того у відповіді на відзив зазначає, що як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, 06.01.2015 року відповідачем було здійснено часткову сплату, що відповідно до приписів ст. 264 ЦК України є підставою для переривання строку позовної давності. За такого, оскільки загальний строк позовної давності встановлений діючим законодавством у три роки, строк позовної давності спливає 06.01.2018 року. Вказану позовну заяву позивач подав до суду 27.11.2017 року, тобто у передбачений законом термін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, суду надав відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги не визнавав, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, на їх підтвердження позивачем не надано до суду первинних документів щодо здійснення кредиту та його часткового погашення. Крім того зазначає, що оскільки остання сума кредитних коштів була знята відповідачем 03.03.2014 року, а всі інші суми зняті ще раніше, в період з 09.04.2013р. по 03.03.2014р., то на момент пред`явлення позову сплив строк позовної давності. Крім того, у запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що ніяких дій по сплаті заборгованості 06.01.2015 року він не здійснював, а факт начебто сплати ним грошових коштів в сумі 101,00 грн. по вказаній кредитній угоді є сфальсифікований банком з метою поновлення строків позовної давності. На підставі викладеного просить суд застосувати строки позовної давності в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що 09.04.2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , [INFO] , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви №002-14916-090413. Згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.5 частини 1 вищевказаного договору позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті гривні. Відповідно до п.2.3 частини 3 договору, банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 50000,00 грн. Згідно п.1 ч. 3 договору обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до тарифів, що є невід`ємною частиною договору. Пункт 2.1 частини 3 договору зазначає, що моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції, щодо укладення договору, а отже моментом укладення договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата підписання банком даної пропозиції та скріплення її печаткою. На підставі п. 2.4 ч. 3 договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4 частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод та пропозицій. Відповідно до п. 2.5 ч. 3 договору, відповідач до підписання пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України. В зв`язку з відкликанням банківської ліцензії у АТ «Дельта Банк», відповідно до постанови Правління Національного банку України №664 від 02.10.2015р., після спливу чергового строку ліміту кредитної лінії, відповідно до п. 2.4 ч. 3 договору, був встановлений ліміт кредитної лінії в розмірі 0,00 грн. Несплачена заборгованість за договором визнана простроченою. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, відкривши відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті гривні, та встановивши ліміт кредитної лінії в розмірі 50000,00 грн. Відповідач скористався кредитно лінією, проте своїх зобов`язань за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 06.10.2017 року має заборгованість в сумі 91617,44 грн., яка складається з наступного: 0,00 грн. тіло кредиту; 50000,00 грн. прострочене тіло кредиту; 41617,44 грн. заборгованість за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за комісіями. Вказана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №002-14916-090413 станом на 06.10.2017 року та Випискою по рахунку клієнта №272799-2018/0403 від 03.04.2018 року, розрахунковий період з 09.04.2013 по 03.04.2018 року, які містяться в матеріалах справи. Вказана заборгованість відповідачем не оспорюється, будь-яких своїх розрахунків до суду ним не надано. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). У відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що остання сума кредитних коштів була знята ним 03.03.2014 року, а всі інші суми зняті ще раніше, в період з 09.04.2013р. по 03.03.2014р. За такого, вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Крім того, зазначає, що ніяких дій по сплаті заборгованості 06.01.2015 року він не здійснював, а факт начебто сплати ним грошових коштів в сумі 101,00 грн. по вказаній кредитній угоді є сфальсифікований банком з метою поновлення строків позовної давності. Проте жодних доказів на підтвердження своїх слів [PERSON] до суду не надав, факт фальсифікації банком платежу, здійсненого 06.01.2015 року нічим не підтвердив. В той же час, як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №002-14916-090413 станом на 06.10.2017 року та Виписки по рахунку клієнта №272799-2018/0403 від 03.04.2018 року, 06.01.2015 року [PERSON] здійснив часткову сплату за кредитним договором на суму 101,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За такого вказані обставини є підставою для переривання строку позовної давності. Згідно ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, оскільки загальний строк позовної давності встановлений діючим законодавством у три роки, строк позовної давності спливає 06.01.2018 року. В той же час, ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з даним позовом 27.11.2017 року, тобто у передбачений законом термін. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» відповідачем належними доказами не спростовано, своїх розрахунків стосовно заборгованості за кредитним договором не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією обґрунтовані та підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1600,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved