Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на таке. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 16.10.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 16741,25 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в порядку, згідно з яким починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком Умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом в заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Свої зобовязання за договором банк виконав в повному обсязі. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 30.05.2016 року у нього виникла заборгованість 31663,04 гривні. Таким чином зобовязання за договором відповідач не виконав, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на вищенаведене. Також зазначив, що договір про реструктуризацію заборгованості із відповідачем було укладено з метою переходу боргів останнього зі стану простроченої заборгованості у поточну з подальшою їх сплатою на новий строк. Сума кредитних коштів в розмірі 16741,26 гривень є наявним боргом відповідача на час укладення цього договору. Останній платіж відповідач сплатив в сумі 630,00 гривень 08.10.2013 року, тобто в межах строків позовної давності, Генеральну угоду підписував особисто. Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. В попередніх судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі, посилався на подані письмові заперечення, зазначив про те, що [PERSON] Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості від 16.10.2012 року не підписувалась, кошти в сумі 16741,26 гривень відповідачем фактично не отримувались, а внесення ним коштів на картковий рахунок здійснювалось для власних потреб та не свідчить про мету погашення заборгованості. Також просив суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову, оскільки основне зобовязання [PERSON] виникло 11.06.2008 року, коли останнім первісно отримано кредитну картку, строк дії якої закінчився. Поряд із цим, представником відповідача вказано на незаконність вимог позивача щодо одночасного стягнення штрафу та пені. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеної 16 жовтня 2012 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт між позивачем та відповідачем, останньому банком надано кредит у сумі 16741,26 гривень на строк 36 місяців, з 16.10.2012 по 31.10.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в порядку, згідно з яким починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає позивачу кошти (щомісячний платіж) в сумі 607,37 гривень для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.10.2015 року. При цьому, на виконання ухвали суду від 12.01.2017 року представником позивача надано суду для огляду оригінал Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 16.10.2012 року. Так, судом встановлено, що дана угода підписана сторонами та відповідає долученої до позову копії (а.с.5). У судові засідання, призначені на 03.04.2017, 18.04.2017, 10.05.2017 року відповідач та його представник не зявилися. Зазначаючи про непідписання вказаної Генеральної угоди відповідачем, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи останнім не заявлено. Пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено, що заборгованість за кредитом починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою, у звязку з чим позичальник сплачує банку штраф в розмірі 3705,24 гривень. Відповідно до п.2.3. вказаної угоди для надання послуг банк видає позичальнику платіжну картку. Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом позивача від 6 березня 2010 р. № СП-2010-256, передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Зокрема, як передбачено п.п. 2.1.1.5.5 п. 2.1.1.5 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом позивача від 6 березня 2010 р. № СП-2010-256, клієнт банку зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, визначених договором. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Свої зобовязання за договором та угодою банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 30.05.2016 рік у нього виникла заборгованість 31663,04 гривень, яка складається з такого: 12390,42 гривень заборгованість за кредитом; 6150,79 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом; 9416,59 гривень заборгованість за пенею та комісією; 3705,24 гривень штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди (а.с.3). Таким чином зобовязання за договором відповідач не виконав. Статтями 14 та 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за\~ кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.\~\~ Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~\~\~ Частиною 2 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.\~\~ Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.\~ Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що у звязку з невиконанням позичальником вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від відповідача виконання зобовязань по кредитному договору, який останній ігнорує. Як вбачається із наданої позивачем виписки по рахунку [PERSON], останній платіж відповідач здійснив 08.10.2013 року в сумі 630,00 гривень (а.с.96). З даним позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 10.06.2016 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже є слушними доводи відповідача про застосування позовної давності щодо вимоги про стягнення пені. З урахуванням дати звернення позивача до суду та наданих пояснень про розрахунок розміру пені за останній рік (а.с.146), суд вважає за можливе стягнення з відповідача пені за останній рік, в сумі 5947,32 гривень. \~\~\~\~\~\~ Разом з цим суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафу на суму 3705,24 гривень не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.\~ 549 ЦК України\~ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст.\~ 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.\~ 549 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ За положеннями ст.\~ 61 Конституції України\~ ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. \~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.\~ 549 ЦК України\~ штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.\~ 61 Конституції України\~ щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. \~\~\~\~\~\~ Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. \~\~\~\~\~\~ Обовязок відповідача щодо сплати пені на користь позивача за прострочення оплати банківських послуг передбачена п.1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.6). \~\~\~\~\~\~ Враховуючи викладене, виходячи із передбаченого статтею\~ 629 ЦК України\~ принципу обов'язковості договору, положень ч. 1 ст.546\~ та ст. ст. 548,\~ 549 ЦК України\~ вимоги банку про стягнення штрафу є необґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач жодних належних та допустимих доказів, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, суду не надав, зокрема, зазначаючи про непідписання ним Генеральної угоди від 16.10.2012 року клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявив, а тому суд прийшов до переконання про можливість часткового задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі задоволення позову частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial