Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок літ. Б-1 розташований за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 лютого 1964 року позивач за договором купівлі-продажу придбав у власність земельну ділянку з недобудованим будинком (в наявності був тільки фундамент), готовністю 16%, для будівництва житлового будинку на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 22 липня 1960 року, засвідченого Третьою донецькою нотаріальною конторою. Будівництво будинку було розпочато з моменту придбання земельної ділянки та закінчено 22 серпня 1970 року. На території домоволодіння позивачем також було зведено житловий будинок літ. Б-1 площею 30,5 кв.м. з сіньми літ. б площею 20,0 кв.м. Бюро технічної інвентаризації 20 лютого 1991 року на добудоване домоволодіння по [ADDRESS], було складено технічний паспорт. У 1992 році позивач звернувся до Виконкому Будьоннівської районної у м. Донецьку ради, для оформлення самовільно зведеної будівлі по [ADDRESS] ради 27 травня 1992 року прийняте рішення № 198/3 про оформлення самовільно зведеної будівлі Б-1 по [ADDRESS], та реєстрації її на загальних умовах. Крім того, цим рішенням затверджено акт прийому на житловий будинок Б-1 по [ADDRESS], житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 50,5 кв.м. Будівництво самочинно зведених будівель здійснено без порушень санітарних, протипожежних та архітектурних вимог. Рішенням виконкому було зазначено, що право власності на житловий будинок треба вирішувати в судовому порядку. Позивачем це не було зроблено у зв'язку з тим, що він вважав рішення виконкому правовстановлюючим документом. Таким чином, на теперішній час вирішення питання оформлення та реєстрації майнових прав на домоволодіння можливе тільки у судовому порядку. Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] через представника надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються, просить справу розглянути за його відсутність. Відповідач Виконавчий комітет Будьоннівської районної у м. Донецьку ради надав суду заяву, за якою просить справу слухати без участі їх представника. Залучені до участі у розгляді справи ухвалою суду у якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог, [PERSON] та [PERSON], надали суду письмові заяви, за якими не заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін та третіх осіб в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно копії договору від 10 березня 1960 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно (а.с. 10-12), [PERSON] на підставі рішення Виконкому Пролетарської районної ради депутатів трудящих від 26 січня 1960 року надана для будівництва земельна ділянка загальною площею 300 кв.м. за адресою: [ADDRESS] 13 лютого 1964 року [PERSON] за нотаріально посвідченим договором (а.с. 8-9) продав позивачу [PERSON] недобудований житловий будинок готовністю 16 % (фундамент), розташований на вказаній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] З копії технічного паспорту на домоволодіння (а.с. 36) вбачається, що будівництво житлового будинку було завершене і був зведений житловий будинок літ. А-1 загальною площею 62,5 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м. У Постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах сформульовано обов'язкова для всіх судів України правова позиція. Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Тобто, відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок не є підставою для визнання його самочинно зведеним, а оскільки житловий будинок літ. А-1 був зведений за наявності відповідних дозвільних документів на відведеній для цієї мети земельній ділянці, право власності на нього виникло. Суд враховує, що згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с. 35), [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 02 жовтня 1961 року до смерті останньої [INFO] року (а.с. 34). Згідно ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. За наведених обставин, [PERSON] та [PERSON] як такі, що в період шлюбу придбали незавершений житловий будинок та побудували його, набули право власності на нього і житловий будинок літ. А-1 за адресою: [ADDRESS], згідно ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю є їх спільною сумісною власністю. З копії технічного паспорту (а.с. 5-7) також вбачається, що на території зазначеного домоволодіння без отримання належних дозволів був зведений житловий будинок літ. Б-1 загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля або споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Оскільки житловий будинок зведений без належного дозволу, він згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом. За ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. До позову додана копія акту приймання індивідуальних домоволодінь (а.с. 14-15), за яким 01 вересня 1991 року житловий будинок літ. Б-1 був прийнятий в експлуатацію. Виконкомом Будьоннівської районної ради депутатів трудящих прийняте рішення № 198/3 від 27 травня 1992 року (а.с. 13), яким постановлено оформити самовільно зведений житловий будинок літ. Б-1 та зареєструвати його на загальних підставах, затвердити акт приймання на житловий будинок літ. Б-1, а право власності на житловий будинок літ. Б-1 заінтересованим особам вирішити в народному суді. Виходячи з того, що користувачами земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], були позивач [PERSON] та його дружина [PERSON], останні з часу прийняття житлового будинку літ. Б-1 в експлуатацію набули на нього право спільної сумісної власності. [PERSON] за копією свідоцтва про смерть (а.с. 34) померла [INFO] року. До складу спадщини, окрім іншого, увійшла, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, належна померлій 1/2 частина житлових будинків літ. А-1 та літ. Б-1. За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту [PERSON] після себе не залишила, що підтверджується інформаційною довідкою з відповідного Спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори» (а.с. 71). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Нотаріусом надана копія спадкової справи до майна померлої, за якою спадщину після смерті [PERSON] у якості спадкоємців першої черги за законом прийняли її чоловік [PERSON], а також їх сини - [PERSON] та [PERSON]. Питання про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належні померлій частки житлових будинків нотаріусом не вирішувалося. Оскільки частки спадкоємців однієї черги у спадковому майні є рівними, позивач [PERSON] успадкував 1/3 частку від спадкового майна, тобто 1/6 частку житлового будинку літ. Б-1, тобто став власником 2/3 часток вказаного будинку (1/2 + 1/6). Позивач за наведених обставин має об'єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав через адміністративну процедуру, і за вищенаведених обставин позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на житловий будинок літ. Б-1 підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial