Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилався на те, що 21.11.2007 року між ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNDZGA00000965, за умовами якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 127554,19 дол.США, а відповідач зобовязався повернути отримані кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання зобовязання за договором, 21.11.2007 року між ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався нести відповідальність перед банком солідарно з [PERSON] по кредитному договору №DNDZGA00000965 від 21.11.2007 року. У порушення умов кредитного договору та вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач [PERSON] належним чином не виконав умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів, у звязку з чим станом на 29.02.2016 року прострочена заборгованість по кредиту, процентам з урахуванням пені та комісії складає 214\~979,52 дол. США, з яких 103\~139,96 дол. США заборгованість за кредитом, 35\~847,03 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 6\~239,10 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 69\~753,43 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до умов п. 6 договору поруки позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором №DNDZGA00000965, яка була залишена без задоволення. Посилаючись на те, що до теперішнього часу на кількаразові вимоги позивача відповідачі заборгованість не гасять, від виконання своїх зобов'язань ухиляються, тому позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 110\~905, 73 дол. США, що в еквіваленті складає 3\~000 000,00, яка складається з: 103\~139,96 дол. США - заборгованість за кредитом, 7\~765,77 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також понесені витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, про зміну свого місця проживання та про причини неявки суду не повідомляв. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, надав заяву про застосування строку позовної давності, та зазначив, що позичальник [PERSON] здійснив останній платіж з погашення кредиту 26.09.2008 року, в той час як відповідно до умов договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 28 числа поточного місяця, у звязку з чим з 29.10.2008 р. розпочався перебіг строку позовної давності для звернення банку за захистом своїх порушених прав. Однак банк звернувся до суду лише 3 квітні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності як за основною вимогою, так і за вимогою про стягнення пені. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання поруки за договором №DNDZGA00000965 від 21.11.2007 р. припиненою, посилаючись на те, що за договором поруки від 21.11.2017 року поручитель зобовязався солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів та інших платежів, відшкодування збитків. Строком повернення кредиту у повному обсязі було 31 грудня 2008 року. При цьому порука діяла протягом пяти років від дня настання нового строку виконання основного зобовязання у повному обсязі, тобто з 31.12.2008 р. по 30.12.2013 року. Позивач за зустрічним позовом зазначив, що непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення поруки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити, проти основного позову заперечував. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає у задоволенні основного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.11.2007 року між ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNDZGA00000965, за умовами якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 127554,19 дол.США, а відповідач зобовязався повернути отримані кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання зобовязання за договором, 21.11.2007 року між ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався нести відповідальність перед банком солідарно з [PERSON] по кредитному договору №DNDZGA00000965 від 21.11.2007 року. У порушення умов кредитного договору та вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач [PERSON] належним чином не виконав умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів, у звязку з чим станом на 29.02.2016 року прострочена заборгованість по кредиту, процентам з урахуванням пені та комісії складає. з гідно з наданим позивачем розрахунком, 214\~979,52 дол. США, з яких 103\~139,96 дол. США заборгованість за кредитом, 35\~847,03 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 6\~239,10 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 69\~753,43 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК). Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки (). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК). За змістом цієї правової норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору (п. 7.1, п. 7.1.1) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (траншами, щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 28 числа поточного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Відповідно до умов п. 7.1.2 кредитного договору у разі порушення термінів сплати, передбачених п. 7.1.1 кредитного договору (в т.ч. оплати заборгованості не у повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишок заборгованості по кредиту) відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів. З урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості та наявних у розпорядженні позивача квитанцій про сплату заборгованості, перше порушення позичальником сплати чергового платежу згідно графіку сплати кредиту відбулось за період з 30.07.2008 по 28.08.2008 р.р., що підтверджується розрахунковою квитанцією від 04.09.2008 р. про сплату 43,27 грн. пені за порушення умов кредитного договору. З урахуванням умов п.п. 7.1.1, 7.1.2 кредитного договору новим строком повернення кредиту у повному обсязі було 31 грудня 2008 року. Відтак, з 01 січня 2009 р., враховуючи умови п. 7.1, п. 7.1.1 кредитного договору, розпочався строк позовної давності для звернення банку за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся із позовом до суду лише у квітні 2016 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, про застосування якої відповідач надав заяву. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1174цс16, яка є обов'язковою для застосування судами на підставі ст. 360-7 ЦПК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. На підставі встановлених обставин, суд вважає Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» в позові до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. За договором поруки від 21.11.2007 р., який був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», поручитель зобовязався солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів та інших платежів, відшкодування збитків. Як вже було встановлено судом, строком повернення кредиту у повному обсязі було 31 грудня 2008 р. При цьому порука діяла протягом пяти років від дня настання нового строку виконання основного зобовязання у повному обсязі, тобто з 31.12.2008 р. по 30.12.2013 р.. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 14.09.2016 р. у справі №6-1451цс16, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, таким чином жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. З огляду на встановлене, суд вважає визнати поруку за договором від 21.11.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], якою забезпечено виконання кредитного договору №DNDZGA00000965 від 21.11.2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], - припиненою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по справі суд вважає покласти на рахунок сторони, що їх понесла.

Outcome: approved