Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 09.07.2018 року, посилаючись на те, що спільне життя між ними не склалось, шлюбні відносини між ними припинені з травня 2021 року, з цього часу сумісного господарства не ведуть, мешкають окремо. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , 2018 р.н., яка проживає і залишиться проживати разом з нею. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновлений бути не може, існує лише формально. На примирення вона не згодна. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Просить також стягнути з відповідача понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. Ухвалою суду від 08.10.2021 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання також не з`явився, будучи оповіщеним про день та час розгляду справи у передбаченому законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав, судові витрати по справі просив розподілити відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 09.07.2018 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, виданим виконкомом Керменчицької сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, актовий запис № 1 (а.с.3). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2018 р.н., яка проживає і залишиться проживати разом з позивачкою (а.с.4, 6). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що з травня 2021 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач примирення з відповідачем вважає неможливим. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Таким чином, встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, дитини, що має вагоме значення. Відповаідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а інші 50 відсотків в зв`язку з визнанням позову відповідачем підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved