Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач просить суд постановити рішення, згідно якого стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 22.03.2013р. в сумі 20900,29грн., судовий збір в розмірі 1378,00грн., посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.03.2013р., відповідач отримав кредит в розмірі 1800,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення зазначених вимог відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 30.04.2016р. відповідач має заборгованість у розмірі 20900,29грн. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду письмові заперечення згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи своє заперечення тим, що він кредитні грошові кошти отримав не в повному обсязі, замість 3500,00грн. отримав 1700,00грн., заборгованість відсотків, штрафу та пені розраховані невірно, без урахування принципу добросовісності і розумності, оскільки сума яка стягується значно перевищує отриману суму та просить застосувати строки позовної давності (а.с.46). Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав заяву, згідно якої позовні вимоги банку підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.38). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у відповідності до укладеного договору б/н від 22.03.2013р., відповідач отримав кредит в розмірі 1800,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5, 6-7, 8-31). У порушення зазначених вимог відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 30.04.2016р. відповідач має заборгованість у розмірі 20900,29грн., з яких: 1749,37грн. заборгованість за кредитом; 14549,48грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3130,00грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00грн. штраф (фіксована частина), 971,44грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4). Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд, беручі до уваги письмові заперечення Відповідача, вважає їх безпідставними, оскільки відповідач не надає доказів, що ним укладалася угода на суму 3500,00грн., у відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Щодо вимоги Відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22.03.2013р., Відповідач отримав кредит в розмірі 1800,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки «Універсальна», при цьому [PERSON] здійснює останнє погашення кредитного зобовязання 26 жовтня 2013 року у сумі 50,00грн., тобто дана обставина свідчить про визнання ним свого боргу, а тому позовна давність в даному випадку не може бути застосована, оскільки Позивач звертається до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості 09.06.2016р., згідно поштового відправлення, яке було отримано судом 13.06.2016р., тобто в межах трирічного строку позовної давності (а.с.4, 5, 39). Щодо вимоги Відповідача про невірний розрахунок заборгованості відсотків, штрафу та пені, без урахування принципу добросовісності і розумності, оскільки сума яка стягується значно перевищує отриману суму, суд також не знаходить підстав для її задоволення, оскільки Відповідачем не було надано розрахунку зі свого боку та не наведено обставин, які мали істотне значення для вирішення даної справи по суті. Тому, враховуючи вищевикладене, необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 22.03.2013р. в сумі 20900,29грн. Судові витрати за подання позовної заяви у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1378,00грн., суд покладає на відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved