Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

позивач подав до суду позовну заяву та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 27 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] щодо земельної ділянки кадастровий номер: [NUMBER] , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради, площею 2,0 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; визнати за позивачем право власності на земельну ділянку кадастровий номер: [NUMBER] , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради, площею 2,0 га. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 05 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір про намір укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер: [NUMBER] , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради, відповідно до умов якого [PERSON] передавав завдаток в розмірі 3990 гривень. В день, що був призначений для нотаріального посвідчення договору, а саме 27 квітня 2012 року позивач разом з відповідачем виїхали та оглянули земельну ділянку та позивач прийняв її згідно межових знаків і сплатив її повну вартість в розмірі 63840,00 гривень з урахуванням завдатку. При нотаріальному посвідченні угоди з’ясувалося, що у відповідача відсутній повний пакет документів, тому сторони підписали лише текст договору на звичайному папері і нотаріальне оформлення угоди було відкладено на сім днів, про що складено відповідну додаткову угоду до договору про намір укласти договір купівлі-продажу. Проте, ані через сім днів, ані пізніше відповідач не узгодив з позивачем час нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу, при цьому останній сплатив в повному обсязі кошти та прийняв ділянку для користування. На численні звернення позивача, в тому числі письмові, відповідач затягував час, постійно відкладав нотаріальне оформлення та просив почекати. В квітні 2017 року позивачу стало відомо, що відповідач дав рекламу в інтернеті на свій номер телефону щодо продажу вищевказаної земельної ділянки. Позивач заявив про неприпустимість таких дій з боку відповідача, на що останній знову пообіцяв укласти нотаріально-посвідчену угоду купівлі-продажу, але в узгоджений час [PERSON] до нотаріуса не з’явився та уникав від зустрічі з позивачем. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2019 року відкрито провадження по справі. 06 травня 2019 року суду подана заява про укладення мирової угоди між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2019 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] в затвердженні мирової угоди по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним, про визнання права власності. Представник позивача - [PERSON] , який діє на підставі ордеру серії ДН № 071454, що виданий 12 березня 2019 року, в судовому засіданні підтримав заявлені його довірителем вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, крім того пояснив, що відповідач для нотаріального оформлення угоди не надав витягу з Державного земельного кадастру. Алтухов [PERSON] в судове засідання не з’явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Будь-яких інших заяв та клопотань сторонами не надано. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про намір укласти договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого сторони зобов’язалися укласти договір купівлі-продажу (відчуження) об’єкта нерухомості: земельної ділянки кадастровий номер: [NUMBER] , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради та провести повний розрахунок в строк до 17:00 04 травня 2012 року у нотаріуса [PERSON] ; також в день укладення вказаного договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 3990 гривень, що є еквівалентом 500 доларів США; при укладенні договору купівлі-продажу (відчуження) об’єкта нерухомості, вказана сума зараховується в рахунок суми, що сплачується покупцем за відчужуваний об’єкт нерухомості. 27 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору про намір укласти договір купівлі продажу, відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов’язання нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки не пізніше 20 травня 2012 року; продавець підтвердив, що покупець здійснив повний розрахунок за продану ділянку 2 га кадастровий номер: [NUMBER] , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради, у зв’язку з чим претензій не має; покупець підтвердив, що зобов’язання з передачі ділянки продавцем виконані та покупець не має претензій до продавця по її межам та стану. 27 квітня 2012 року [PERSON] , як продавець та [PERSON] , як покупець уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець продав, а покупець придбав земельну ділянку площею 2 га кадастровий, номер: [NUMBER] , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради. Також в якості доказів позивачем суду надано: лист [PERSON] до [PERSON] від 23 травня 2013 року з повідомленням про намір нотаріально посвідчити договір-купівлі продажу земельної ділянки у вересні 2013 року; лист [PERSON] до [PERSON] від 26 серпня 2015 року з повідомленням про намір нотаріально посвідчити договір-купівлі продажу земельної ділянки наступного року; розписка [PERSON] від 16 квітня 2017 року, за даними якої останній зобов’язався надати повний пакет документів для нотаріального завершення купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0 га, яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради; також підтвердив отримання від [PERSON] повного розрахунку за продаж ділянки та жодних доплат не потребує; державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1473 від 04 березня 2010 року на ім’я [PERSON] , земельна ділянка кадастровий номер: [NUMBER] , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради, площею 2,0000 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За приписами ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Суд, аналізуючи доводи позивача, надані докази у їх сукупності, приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору купівлі-продажу від 27 квітня 2012 року дійсним, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена. Натомість, підписання відповідачем мирової угоди та його фактичне визнання позову спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та втрати можливості його посвідчити нотаріально, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні його вимог про визнання дійсним договору від 27 квітня 2012 року купівлі – продажу земельної ділянки. Враховуючи, що судом відмовлено позивачу в задоволенні вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, тому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання за ним права власності на земельну ділянку на підставі вказаного договору. За вказаних обставин, суд, не знаходить законних підстав для задоволення позову і повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені позивачем суд відносить за його рахунок.

Outcome: dismissed