Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові посилається на те, що 22.05.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номера відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе і у звязку з чим, станом на 31.03.2017 рік за ним утворилась заборгованість в сумі 24181,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 556,64 грн., заборгованості зі сплати відсотків 18634,79 грн., 3600,00 грн. заборгованість по пені та комісії, 1389,57 грн. штрафів. Просять стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за кредитним договором без номера від 22.05.2018 року в сумі 24181,00 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, та вказав в позові що у разі неявки відповідача, не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. На вимогу суду про надання додаткових доказів на підтвердження здійснення останнього платежу відповідачем, жодним чином не прореагував. Відповідач в судове засідання не зявився, та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Крім того відповідачем подано до суду клопотання про застосування строків давності. Вказує, що останній платіж який він здійснював датується 25.07.2013 роком. Просить в позові відмовити. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищевказаних осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає про необхідність відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено, що згідно кредитного договору без номера, оформленого у вигляді заяви на утримання кредиту, від 22.05.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 900,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості. Підписавши заяву, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком кредиту. Згідно умов та правил, строк дії договору 12 місяців з дня його підписання. З розрахунку видно, що заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором з урахуванням, тіла кредиту, відсотків за його користування та штрафних санкцій, станом на 31.03.2017 року складає гроші в сумі 24181,00 грн. Крім того, позивачем не доведено, що відповідач здійснював останній платіж по погашенню кредиту 18.09.2014 року, тому суд вважає, що останній платіж відповідача слід датувати 25.07.2013 роком. Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, зобовязання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за забов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки згідно ст. 257 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до наступних висновків. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом лише в квітні 2017 року, тобто за межами трирічного строку, який слід обчислювати у спірному випадку з 25.07.2013 року. Тому, враховуючи наявність відповідної заяви відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовним вимог слід відмовити в повному обсязі, у звязку з пропуском строків позовної давності.

Outcome: dismissed