Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що був укладений 15.09.2012 року та зареєстрований Відділом РАЦС Кагарлицького РУЮ Київської області, актовий запис № 93, [PERSON], [INFO], залишити на виховання та проживання з нею, [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], посилаючись на те, що 15.09.2012 р. між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку з чим відділом РАЦС Кагарлицького РУЮ Київської області було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 15.09.2012 р. Від спільного шлюбу вона та відповідач мають одну дитину, а саме: [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем у неї не склалося, оскільки між ними відсутня довіра. Після укладання шлюбу, при вирішенні дуже важливих для сім'ї питань, відповідач приховує від неї правду або зовсім говорить неправду. Зокрема, після народження дитини відповідач мав влаштуватись на роботу, але насправді на роботу не ходив. Хоча їй кожного ранку казав про те, що він іде працювати. Коли вона дізналась про обман відповідача, то він, замість того щоб виправитись, почав звинувачувати її у тому, що вона взагалі не працює та живе на його гроші. При тому, що вона виховує та доглядає дитину, вік якої на даний час 1 рік і 7 місяців. Але не зважаючи на це вона намагається отримати додатковий дохід для сім'ї від непостійної роботи. Також, відповідач приховує від неї правду і в інших питаннях, які є важливими для сім'ї. При цьому, після того як вона дізнається правду та говорить про це з відповідачем, він не робить ніяких висновків та продовжує обманювати. У зв'язку з чим між ними постійно виникають конфлікти та сварки. Вона та відповідач не можуть знайти порозуміння. Враховуючи вищезазначені обставини спільне проживання її та відповідача як подружжя стало неможливим, тому вже кінця серпня 2014 року вона та відповідач не підтримують шлюбних відносин. На даний час шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між нею та відповідачем є неможливим, оскільки вона ні за яких умов не буде проживати однією сім'єю з відповідачем. Подальше спільне життя вона і відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам її, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між нею та відповідачем, а також інтересам їхньої дитини, оскільки спільне проживання її та відповідача, а також сварки і конфлікти, можуть завдавати моральних та психологічних страждань дитині. Примирення між нею та відповідачем є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись та вирішити спірні питання не дали позитивного результату. Отже, є неможливим збереження шлюбу між нею та відповідачем, який у разі надання їй та відповідачу судом строку на примирення, все одно не буде збережено. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України вона має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На даний час спільна дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. У зв'язку з чим, необхідно визначити місце проживання неповнолітньої дитини її та відповідача за її місцем проживання, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідач позовні вимоги позивача визнав повністю. Проте, заперечує проти їх формування. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований 15 вересня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 93. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені з серпня 2014 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходяться на її утриманні. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норми СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а тому суд задовольняє вимоги позивача та розриває шлюб між сторонами. Окрім того, позивач залишається на прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні було встановлено, що позивач має житло та може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дитини. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом не встановлено виняткових обставин, які можуть бути підставою для залишення проживати неповнолітню дитину сторін дочку - [PERSON], [INFO] з відповідачем, тому суд приходить до висновку про необхідність залишити проживати неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] з [PERSON]. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved