Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив ,що він зареєстрований за адресою [ADDRESS]. 07 серпня 2014р. винесено заочно рішення, про виселення його з помешкання. Цим же судом винесено рішення, що він має право проживати за даною адресою. [PERSON] було подано апеляцію, де знову було прийнято рішення на його користь, а [PERSON] відмовлено повністю у його виселенні. Позивач зазначає,що в квартирі, в якій він повинен проживати, змінені замки, і він не в змозі потрапити в жиле приміщення. Він намагався домовитися з [PERSON], яка на той момент являлась власницею квартири, по [ADDRESS] і з дружиною, сином, але ці домовленості і дзвінки ні до чого не призвели. В Ірпінському відділі Внутрішніх справ зафіксовані, його неодноразові заяви, звернення, про те що йому перешкоджають у проживанні, як [PERSON], так і дружина, син. Він неодноразово консультувався у юриста, Виконавча служба судових рішень повинна вселити його за адресою реєстрації. На неодноразові звернення до Ірпінського суду йому було відмовлено у виготовленні виконавчого листа, мотивуючи що не має чого виконувати. хоча по факту порушується Закон України на проживання. На даний час він не має постійного місця проживання, тобто не має можливості проживати за місцем реєстрації,не має можливості сплачувати за комунальні послуги, не має іншого власного помешкання, працює де має змогу щоб якось допомагати родині і якось вижити. Він не має наміру вчиняти про типравні дії до спірного помешкання, але й жити на вулиці він не може,. Просить суд заборонити [PERSON], яка проживає окремо, за адресою [ADDRESS], і не являється членом його родини, не являється власником квартири [ADDRESS], заходити, в спірне помешкання без згоди всіх трьох прописаних там мешканців. Просить суд прийняти рішення, що до дружини [PERSON], сина [PERSON] Після того, як були поміняні замки у спірній квартирі, він намагався по доброму домовитися з дружиною, дитиною забрати свої документи, на що йому було відмовлено. Тоді він намагався самостійно зайти в квартиру, але дружина і син чинили супротив. Позивач просить прийняти рішення що до вселення його за адресою [ADDRESS].Прийняти рішення що до дружини [PERSON] і сина [PERSON], що до усунення перешкод потрапляння до квартири, за адресою [ADDRESS].Прийняти рішення що до усунення перешкод потрапляння до квартири, за адресою [ADDRESS] зі сторони [PERSON],а саме що без згоди трьох прописаних там осіб, вона не має права заходити в спірне помешкання.Витребувати з дружини, книжки по сплаті комунальних послуг, починаючи з 1997р, і останні, щоб він міг самостійно сплачувати рахунки.Витребувати з дружини ключі від перших дверей, і від вхідних кв.13, та копію паспорта з припискою, копію паспорта сина [PERSON]. Відповідач по справі [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву,відповідно до якої зазначила,що вона, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 27.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. і зареєстрованим в реєстрі за №30 . Право власності позивача на зазначену квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 8510538 від 27.01.2015 року, . Також, згідно довідки КП «Управління ЖКГ «Ірпінь» № 185 від 17.02.2016 року позивач є власником особового рахунку всієї житлової площі вказаної квартири, зареєстрованих осіб за вказаною адресою не має . Раніше вказана квартира належала на праві власності рідній бабусі позивача - [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області Запісочною О.А. 29.07.1997 року і зареєстрованого в реєстрі за реєстровим № 3-4109. Вона та відповідач з 25.07.1995 року по 28.09.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25.07.2012 року розірваний . Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. У 1997 році відповідач був зареєстрований у вказаній квартирі колишньою власницею [PERSON] як член сім'ї. Ще у шлюбі відносини між нею та відповідачем почали поступово погіршуватись, що в наслідку призвело до припинення шлюбних відносин і розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу відповідач ще деякий час проживав спільно зі нею та сином в одній квартирі за вказаною адресою, проте оплату комунальних послуг не здійснював, не сплачував плату за користування жилим приміщенням, не здійснював інших витрат по утриманню квартири, не приймав участі у спільному побуті, всі комунальні послуги по утриманню квартири сплачувала вона та колишня власниця квартири [PERSON] Оскільки відповідач комунальні послуги не сплачував, то колишня власниця квартири [PERSON] у липні 2014 року вимушено звернулася до суду з позовом про примусове виселення відповідача з квартири, однак через невірно обраний спосіб захисту власних інтересів в задоволенні її позову рішенням Ірпінського міського суду від 20.11.2014 року було відмовлено . Також, відповідач не надавав коштів на утримання їхнього спільного, на той час ще неповнолітнього сина [PERSON], в зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів в примусовому порядку. На сьогодні відповідач має заборгованість по аліментах за період з 28.07.2014 року по 07.12.2014 року загалом в розмірі 6532,24 грн., . У жовтні 2014 року відповідач добровільно забрав всі свої особисті речі з квартири і переїхав в будинок своєї матері, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] де постійно проживає до цього часу. Згідно з інформацією Ірпінського МВ УДМС в Київській області Відповідач рахується знятим з реєстраційного обліку за вказаною адресою з 12.09.2014 року. Будь яких перешкод до житла ні вона, ні колишня на той час власниця квартири, а також спільний син протягом часу відсутності відповідача для нього не створювали, рішення відповідача про залишення спірного житлового приміщення було добровільним, примусово його ніхто не виселяв. Також будь-якої домовленості про збереження за Відповідачем житлової площі на період його відсутності (не проживання) між колишнім власником, а також із нею не було і не існує. Станом на 09.03.2016 року, Відповідач без поважних на те причин не проживає за зазначеною адресою, не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання один рік і п'ять місяців, тобто більше одного року і має інше постійне місце проживання, а відтак, за відсутності будь яких домовленостей про збереження за ним житлової площі в силу закону вважається таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Оскільки Відповідач добровільно залишив колишнє зареєстроване місце свого проживання і був відсутній більше одного року без поважних причин, проживає за іншою адресою і на сьогодні не є членом її сім'ї, вказане спірне житлове приміщення не належить йому, не належить воно й колишньому члену його сім'ї - [PERSON], яка надавала згоду йому вселитися і зареєструвати місце проживання, а є її особистою приватною власністю, тому є всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS] Позивач по справі [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.Зустрічний позов не визнав,просив у даному позові відмовити.У послідуючому позивач у судові засідання не з»явився,у зв»язку з чим суд закінчив розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали,просили у позові відмовити.Зустрічні позовні вимоги підтримали,просили їх задовольнити,поскільки [PERSON] у спірній квартирі не проживає більше року,у дану квартиру вселитись не намагався,йому не чиняться перешкоди у користування спірною квартирою. Суд,заслухавши пояснення сторін,покази свідка,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов [PERSON] таким,що не підлягає до задоволення і зустрічний позов [PERSON] таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України»Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні було встановлено,що позивач та відповідач по справі з 25.07.1995 року по 28.09.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25.07.2012 року розірваний . Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Також,у судовому засіданні було встановлено,що У 1997 році відповідач був зареєстрований у [ADDRESS] як член сім'ї,на час реєстрації позивача у вказаній квартирі власником даної квартири була [PERSON] . Також,у судовому засіданні було встановлено,що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.11.2014р по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення,позивачу у позові було відмовлено.Дане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22.01.2015р. Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 27.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. і зареєстрованим в реєстрі за №30 . Право власності позивача на зазначену квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 8510538 від 27.01.2015 року, . Також, згідно довідки КП «Управління ЖКГ «Ірпінь» № 185 від 17.02.2016 року позивач є власником особового рахунку всієї житлової площі вказаної квартири, зареєстрованих осіб за вказаною адресою не має . Позивач за основним позовом [PERSON] просить зобов»язати відповідачку [PERSON] та сина [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити його у дану квартиру. Дані позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи із наступного. Відповідно до ст.. 156 ЖК України «Члени сім»ї власника жилого будинку(квартири),які проживають разом з ним у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку(квартири),якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням». Ставлячи питання про усунення перешкод у користуванні квартирою та про вселення у квартиру [ADDRESS],позивач по справі дані позовні вимоги не обґрунтував відповідно до вимог чинного законодавства та не надав доказів тих обставин,що він має право на вселення у спірну квартиру,що він не має можливості вселитись у дану квартиру,що йому чиняться відповідні перешкоди, також позивач [PERSON] не надав доказів тих обставин,що він має право користування житловою площею у спірній квартирі і йому чиняться перешкоди у користуванні даною житловою площею. Як уже зазначалось раніше ,позивач по справі був зареєстрований у спірній квартирі у 1997р попереднім власником квартири [PERSON] як член сім»ї.Однак з 27.01.2015р власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Відповідно до правових позицій,викладених у Постанові Верховного Суду України від 05.11.2014р по справі № 6-158 цс14 зазначено,що «Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.» Враховуючи викладене,при припиненні права власності на квартиру [PERSON] припинилось право користування квартирою у членів її сім»ї,у тому числі і позивача за основним позовом [PERSON] Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що позивач по справі [PERSON] згідно листа Міграційної служби значиться знятим з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] з 12.09.2014р згідно рішення Ірпінського міського суду від 07.08.2014р. У судовому засіданні було встановлено,що заочним рішенням Ірпінського міського суду від 07.08.2014р по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення,[PERSON] було виселено із квартири за адресою [ADDRESS] без надання іншого житла.У послідуючому,на підставі заяви [PERSON] дане заочне рішення суду було скасовано ,справу призначено до розгляду у загальному порядку. І рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.11.2014р по вказаній справі позивачу у позові було відмовлено.Дане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22.01.2015р.Ні під час розгляду даної справи апеляційним судом,ні у послідуючому позивачем по справі [PERSON] не ставилось питання про поворот виконання рішення суду в порядку,передбаченому ст.. 380 ЦПК України.Дане питання позивачем не ставиться і під час розгляду даної справи. Позивач [PERSON] згідно позовної заяви просив усунути перешкоди у користуванні квартирою,які чиняться не тільки відповідачем по справі [PERSON],а і сином [PERSON] ,а також [PERSON]Однак позивачем по справі [PERSON] дані особи не були залучені до участі у справі в якості відповідачів.Ухвалою судді від 25.01.2016р позивачу з даного приводу надавався термін для усунення недоліків.Позивач на виконання даної ухвали судді подав до суду нову позовну заяву,відповідно до якої даних осіб не залучив до участі у справі в якості відповідачів. Відповідно до ст.. 33 ЦПК України «Суд за клопотанням позивача,не припиняючи розгляду справи,змінює первісного відповідача належним відповідачем,якщо позов пред»явлений не до тієї особи,яка має відповідати за позовом,або залучає до участі іншу особу як співвідповідача». Під час розгляду справи позивач [PERSON] не заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON].Після оголошення у справі перерви до 26.04.2016р перестав з»являтись у судові засідання,своє місце проживання суду відмовився повідомити та не подав заяву про повідомлення його за допомогою СМС повідомлень. Враховуючи викладені обставини,суд відмовляє позивачу [PERSON] у позовних вимогах про вселення його в [ADDRESS] та у позовних вимогах про усунення перешкод у користуванні даною квартирою. Поскільки суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про вселення у квартиру та у позовних вимогах про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою,то не підлягають до задоволення і позовні вимоги позивача про зобов»язання надати йому ключі від даної квартири та книжок по сплаті комунальних послуг за дану квартиру,у зв»язку з чим суд відмовляє позивачу і у даних позовних вимогах . З приводу зобов»язання відповідачки надати копію паспорта з пропискою та паспорта сина [PERSON],то дані вимоги не обґрунтовані та такі що не підлягають до задоволення. Відповідачкою по справі було подано зустрічну позовну заяву,відповідно до якої вона просить визнати [PERSON] таким,що втратив право користування житловою площею у [ADDRESS] Дані позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи із наступного. Відповідно до ч 2 ст. 405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.» У судовому засіданні встановлено,що [PERSON] із жовтня 2014р не проживає у [ADDRESS],а проживає в [ADDRESS],що стверджується довідкою №02-20/17 від 05.02.2016р (а.с.52). Також,у судовому засіданні встановлено,що у [ADDRESS] зареєстрована лише [PERSON], а [PERSON] не зареєстрований у даній квартирі та не ставить питання про поворот виконання рішення суду у порядку ,встановленому ст.. 380 ЦПК України. Крім того,даним рішенням суду [PERSON] відмовлено у позовних вимогах про вселення у спірну квартиру та в усуненні перешкод у користуванні квартирою. Ставлячи питання про визнання [PERSON] таким,що втратив право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не зазначила у чому саме полягає порушення її прав та законних інтересів як власника даної квартири,у зв»язку з чим суд відмовляє [PERSON] у зустрічному позові. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed