Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач подав у суд позов, в якому просив визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що квартира [ADDRESS] є неприватизованою квартирою та разом з ним в спірному приміщенні зареєстровані його мати - [PERSON] [INFO] , сестра позивача - [PERSON] [INFO] , а також її діти: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] та його сестра [PERSON] [INFO] . Позивач зазначив, що відповідачі з 2014 року не проживають за місцем реєстрації у зв`язку з виїздом на постійне проживання до міста Ростов-на-Дону Російської Федерації, відповідачі не сплачують за комунальні послуги, в утриманні житла не беруть участь, їх особистих речей в квартирі, квартирою не цікавляться. Жодних перешкод в користуванні спірною квартирою відповідачам не чинилося. Відповідачі таким чином створюють перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження квартирою, що не дає позивачеві можливості оформити житлову субсидію та укласти договори про реструктуризацію комунальних боргів з відповідними комунальними службами. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.06.2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд по справі в порядку спрощенного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, на адресу реєстрації місця їх проживання, були направлені копії ухвал про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками. Також на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет 11.05.2021 року було викладено судове повідомлення, в якому зазначено, що в провадженні суду знаходиться вказана вище справа і у разі неявки відповідачів в судове засідання, суд буде проводити розгляд справи у їхню відсутність на підставі наявних у справі даних та доказів, з урахуванням вимог ст.223 ЦПК України. Відповідачі про причини неявки суду не повідомили, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подали. Представник третьої особа Департаменту у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву в якій він просив розглянути справу без його участі представника Департаменту. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідачів про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, у відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є неприватизованою, що підтверджується відповіддю заступника директора Департаменту економіки та комунального майна начальника управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради Солошкіна В.М. У квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] [INFO] , сестра позивача - [PERSON] [INFO] , а також її діти: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] та сестра позивача [PERSON] [INFO] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Як вказали допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що постійно спілкуються з позивачем останні шість років, влітку 2014 року мати позивача [PERSON] , сестри [PERSON] . [PERSON] та племінники [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] забрали з квартири усі свої речі та виїхали до міста Ростов-на-Дону Російської Федерації з метою постійного проживання, оскільки там у них проживали родичі. Свідки зазначили, що за шість останніх років вони не бачили відповідачів в квартирі [ADDRESS] , в квартирі відсутні речі, які належали б відповідачам. В квартирі мешкає лише позивач, який самостійно піклується про технічний стан квартири, несе витрати на її утримання. Відповідно до ч. 1-2 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 статті 58 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч.1,2 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. У відповідності до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено судом, відповідачі відсутні за місцем реєстрації проживання з 2014 року, існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки відповідачі добровільно залишили спірне приміщення і на час розгляду справи не проживають в ньому більше шести років, що відповідно до вимог ст.71 ЖК України дає підстави визнати їх таким, що втратили право користування спірним жилим приміщенням. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач, який є інвалідом 2 групи, звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави в дольовому співвідношенні. На підставі викладеного,

Outcome: approved