Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач ПАТ «Фортуна-банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.07.2013р. між сторонами укладено кредитний договір №04КР/26/4655/ФР, за умовами якого [PERSON] банком надано грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 304000грн. 00коп., з кінцевим строком повернення кредиту 31 січня 2014р. та із сплатою 20% річних за користування кредитом. Свої зобов»язання по кредитному договору банк виконав в повному обсязі, а позичальник неодноразово порушував зобов»язання щодо сплати відсотків за користування кредитом та в строки, встановлені договором; кредит не повернуто, відсотки за користування кредитом не сплачено (п.п.1.1.1, 4.3.3, 4.3.4, 4.3.6 договору). Відповідно до п.п.5.1, 5.2 договору за несплату або несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом, банк має право застосувати до позичальника штрафні санкції у вигляді нарахування пені з розрахунку 0,5% від суми несплачених відсотків за кожен день прострочення. Посилаючись на ст.ст. 1054, 530, 525, 526, 610, 549, 625 ЦК України, п.11.4 кредитного договору, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 700976грн. 12коп., з яких: борг за кредитом 299658грн. 08коп.; борг за процентами 42379грн. 28коп.; пеня за прострочений кредит (п.5, 5.1 договору) 245719грн. 63коп.; пеня за прострочені відсотки (п.5, 5.2 договору) 26930грн. 02коп.; 3% річних з суми простроченого кредиту 4039грн. 23коп.; 3% річних з суми прострочених відсотків 442грн. 69коп.; інфляційні втрати 26807грн. 19коп.; штраф за п.4, 5.5 договору за період з 30.07.13р. по 16.07.14р. 55000грн. 00коп., а також судовий збір. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Фортуна-банк» за довіреністю [PERSON] повністю підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що заборгованість визначена станом на 16.07.2014р. Процентна ставка не змінювалась. Відповідач отримав кредит в розмірі 304000грн. 00коп., з яких 08.11.2013р. сплатив 4341грн. 92коп. Інших платежів на погашення заборгованості ним здійснено не було. Проценти за користування кредитом взагалі не погашались. За умовами договору позичальник зобов»язаний був вносити платежі щомісячно. Черговість погашення заборгованості визначена в п.2.13 договору. Кредитні кошти надавались за заявою позичальника про перерахування коштів на рахунок. За меморіальним ордером грошові кошти були перераховані [PERSON] на вказаний ним рахунок, що відповідає п.2.1 договору. На вимоги банку погасити заборгованість, [PERSON] не відреагував. Позивач скористався правом і застосував положення ст. 625ЦК. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнали. Зазначили, що [PERSON] не підписував кредитний договір, в т.ч. додаткові угоди і кредитні кошти не отримував. Хто здійснював платіж 08.11.2013р. на погашення заборгованості за кредитним договором, - не відомо. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в редакції від 22.07.2014р., що надійшли до суду 18.08.2014р., підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 30.07.2013р. між АТ «Фортуна-банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №04КР/26/4655/ФР, за умовами якого [PERSON] банком надано грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання споживчі потреби в сумі 304000грн. 00коп., з кінцевим строком повернення кредиту 30 жовтня 2014р. та із сплатою 20% річних за користування кредитом (ст.1 договору). Відповідно до умов додаткової угоди №01 від 31.10.2013р., сторони кредитного договору встановили кінцевий термін повернення кредиту 31 січня 2014р. (ст.1); визначили, що Додаток №1 стратив свою дію, а також п.2.6 кредитного договору виклали в новій редакції повернення позичальником кредиту та відсотків за кредитом, буде здійснюватись згідно графіку, наведеного в Додатку №2 до цього договору, що є його невід»ємною частиною. Свої зобов»язання по кредитному договору банк виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти, що вбачається з заяви позичальника від 30.07.13р. про надання кредиту в розмірі 304000грн. та перерахування їх на його поточний рахунок в АТ «Фортуна-банк», а також даними меморіального ордеру №35 від 30.07.2013р., оригінали яких досліджувались судом під час розгляду справи. Крім того, дані обставини відповідають умовам кредитного договору ст.2. Між тим, як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача від 18.07.2014р., наданого позивачем, позичальник відповідач по справі [PERSON] неодноразово порушував зобов»язання щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитом в строки, встановлені договором; кредит не повернуто, відсотки за користування кредитом не сплачено. Встановлено, що лише 08.11.2013р. повернуто частину кредитних коштів в розмірі 4341грн. 92коп. При цьому, відсотки відповідачем не погашались, хоча кредитним договором ст. 2 визначено умови та порядок їх нарахування та виплати позичальником. Відповідно до п.2.13 кредитного договору передбачено черговість, в якій позичальник здійснює платежі за цим договором. Відповідно до п.п.5.1, 5.2 договору за несплату або несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом, банк має право застосувати до позичальника штрафні санкції у вигляді нарахування пені з розрахунку 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім того, п.5.5 кредитного договору передбачено, що за порушення позичальником зобов»язань, зазначених в п.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф в розмірі 5000грн. за кожне порушення. В даному випадку, відповідач допустив порушення умов кредитного договору щодо неповернення суми кредиту в строк, визначений договором, тобто порушено порядок сплати коштів відсутні щомісячні платежі протягом часу з 30.07.13р. по 16.07.14р. (п.п.2.1.1, 2.8, 2.13, 2.15, 4.3.3, 4.3.4, 4.3.6). Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечуючи факт укладання кредитного договору від 30.07.13р., включаючи додатки та додаткову угоду. Зазначив, що ні кредитний договір, ні додатки №1,2, ні додаткову угоду №01 він не підписував і не уповноважував на це інших осіб. Також, заперечує факт отримання грошових кредитних коштів, визначених у договорі. Між тим, такі доводи відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Так, за клопотанням відповідача судом призначалась судово-почеркознавча експертиза (ухвала суду від 25.05.2015р.) на предмет встановлення, чи виконано підписи від імені [PERSON] [PERSON] або іншою особою у вказаних угодах. Про вказане судове рішення сторонам було відомо Крім того, дану ухвалу суду представником відповідача отримано 26.05.2015р., про що мається в матеріалах справи відповідна розписка. Оскільки [PERSON] не була оплачена вартість почеркознавчої експертизи, хоча відповідний рахунок направлявся відповідачеві експертом 17.06.2015р., - тому справа 03.08.2015р. повернута до суду без виконання ухвали суду від 25.05.15р. з причин невнесення [PERSON] коштів на рахунок експертної установи. Ухвалою суду від 18.08.2015р. на підставі ст. 86 ЦПК України ухвалу про призначення судово-почеркознавчої експертизи скасовано. Таким чином, суд вважає, що будь-яких належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач та його представник до суду не надали. Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не оспорювались розрахунки заборгованості, надані позивачем по даній справі. Загальними засадами цивільного законодавства є, в т.ч. свобода договору (ст. 3 ч.1 п.3 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК передбачено, що відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628ЦК). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК). Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638ЦК). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання кредитного договору від 30.07.2013р. та додаткової угоди №01, укладеного між сторонами по цій справі, недійсним, розірваним чи зміненим. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ст.549 ч.1 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст.549, 550 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час розгляду справи судом встановлені порушення, допущені відповідачем щодо виконання умов кредитного договору від 30.07.2013р., внаслідок чого мається заборгованість, визначена позивачем, і розмір якої [PERSON] не оспорюється. На час розгляду справи, [PERSON] не вніс жодних коштів на погашення виниклої заборгованості. На думку суду, позивачем вірно проведені розрахунки боргу, в т.ч. з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат, відповідно до ст. 625ЦК. Отже, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити, тобто стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Фортуна-банк» заборгованість за кредитним договором від 30.07.2013р. в розмірі 700976грн. 12коп., з яких: борг за кредитом 299658грн. 08коп.; борг за процентами 42379грн. 28коп.; пеня за прострочений кредит 245719грн. 63коп.; пеня за прострочення процентів 26930грн. 02коп.; 3% річних 4039грн. 23коп.; 3% річних - 442грн. 69коп.; інфляційні 26807грн. 19коп.; штраф 55000грн. 00коп. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України Про судовий збір стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Фортуна-банк» слід стягнути судові витрати в сумі 3654 грн. 00 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved