Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про надання кредиту № б/н від 10.09.2012 в розмірі 117000,00 грн. та понесені судові витрати в сумі 1762 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно кредитного договору від 10.09.2012 відповідачу було надано кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, отримані кредитні кошти не повернув, відсотки та комісію за користування кредитом не сплатив. В зв'язку порушенням боргових зобов'язань позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором в судовому порядку. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 06.03.2018 даний позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено судовий розгляд з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду клопотання за змістом якого позов підтримує та просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у відсутності представника банківської установи, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча у відповідності до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомила, жодних заяв, клопотань та/або відзиву на позов не поступало, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданого представником позивача клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 10.09.2012 між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н про надання кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 8000,00 грн. на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на відповідному офіційному банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується заявою позичальника складеною в день оформлення даного кредитного договору. Відповідач ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг. Позивач, як кредитор, прийняті на себе зобов'язання по кредитному договорі виконав у повному обсязі, видавши позичальнику кредитну платіжну картку з визначеним лімітом кредитних коштів. У відповідності до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із положеннями Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. Також, згідно вказаних умов встановлено, що в разі невиконання зобов'язань за вказаних договором, на вимогу банку клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі процентного кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. За змістом положень ст.ст.599 та 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Умов і правил надання банківських послуг, яке також відповідає вимогам ч.2 ст.1050 ЦК України, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Згідно наявних в матеріалах справи відомостей встановлено, що відповідач умов кредитного договору належним чином не виконував, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, які встановлені умовами і правилами надання банківських послуг. Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості загальна сума боргу за кредитним договором станом на 30.09.2017 становить 117000,00 грн., з яких: 8000,0 грн. - тіло кредиту; 109000,0 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Беручи до уваги, що відповідач доказів належного виконання умов договору не надав, а також не надав доказів того, що невиконання зобов'язань за договором сталося не з його вини, суд вважає, що позивач, як позикодавець, вправі вимагати повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Разом з тим, відповідно до ст.1056-1 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Згідно роз'яснень, що містить п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012, при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12.12.2008р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10.01.2009. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч.1 ст.58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009 (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Аналогічно умовами договору було передбачено порядок зміни «тарифів» банку, зокрема і відсоткової ставки за кредитом, а саме було передбачено обов'язок Банку повідомляти позичальника не менш ніж за сім днів до введення змін, а позичальник відповідно у випадку непогодження з новими умовами вправі відмовитись від подальшої дії договору, у випадку ж погодження з новими «тарифами» строк дії продовжується (п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг). Судом встановлено, що позивачем в односторонньому порядку було збільшено відповідачу відсоткову ставку за кредитом з 30 % до 43,2 %, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Однак, будь-яких доказів про те, що відповідача було повідомлено про зміну банком відсоткової ставки та погодження останнього з такою суду не надано. Більше того, із наданих позивачем розрахунків вбачається різна сума заборгованості, проценти нараховувались декілька разів, при цьому не зазначено за який період такі проценти нараховані, по суті такі нараховувались із суми простроченої заборгованості, яка попри встановлений ліміт декілька разів збільшувалась, походження даних сум суду встановити не вдалось. Крім того, наявна значна різниця між сумами наведеними у самому розрахунку заборгованості та даними щодо цієї ж заборгованості вказаними в позовній заяві. В процесі розгляду справи вказані розбіжності позивачем не спростовані та в силу своєї неявки - не усунуті. Крім того слід взяти до уваги те, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Тобто, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК). При цьому, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України № 6-84цс14 від 03.09.2014). Відповідно п.3 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду. За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на викладене, суд вважає, що банком були допущені явні порушення при проведенні розрахунку заборгованості відсотків за користування кредитом, як наслідок сума визначеного позивачем боргу за відсотками не відповідає дійсності, а відтак не може братися судом до увагу, у зв'язку з чим в цій частині вимог слід відмовити. Таким чином, з огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних/боргових платежів кредиту, вчасно не повернув отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.09.2012 в розмірі 8000 грн., яка складається лише з тіла кредиту. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн., що підтверджені відповідним платіжним дорученням. На підставі ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial