Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач подав до Печенізького районного суду Харківської області вказаний вище позов, в якому просив суд стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), до досягнення позивачем 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що шлюб між його батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був розірваний. До виповнення позивачем 18-ти років мати позивача на підставі рішення Печенізького районного суду Харківської області отримувала від відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина. На теперішній час позивач навчається у Харківському політехнічному інституті на другому курсі бюджетної та денної форми навчання, освітнього рівня «бакалавр», за спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія» за освітньою програмою «Сучасне програмування, мобільні пристрої та комп`ютерні ігри» та не має змоги влаштуватися на роботу та отримувати самостійний заробіток. Наразі позивач перебуває на повному утримані матері. Батько матеріальної допомоги не надає, що ставить позивача та його матір у скрутне матеріальне становище. Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 16.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.11.2021 [PERSON] подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не згоден з заявленими вимогами позовної заяви., посилаючись на те, що докази позивача є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. На обґрунтування своєї позиції, відповідач зазначив наступне. На сьогоднішній день відповідач позбавлений можливості сплачувати вказану позивачем частину заробітку на його утримання, оскільки відповідач одружений, маючий на утриманні трьох малолітніх дітей, та є єдиною працюючою особою в сім`ї, заробіток якого складає 6000 гривень на місяць. Відповідач вважає, що позивач за місцем навчання одержує стипендію, і має реальну можливість для роботи під час канікул та після навчання. В зв`язку з чим, відповідач вважав заявлені позовні вимоги [PERSON] не доведеними та такими що не підлягають задоволенню. 30.11.2021 позивач подав через канцелярію суду відповідь на відзив, яку просив суд прийняти та долучити до матеріалів справи. В поданій до суду відповіді на відзив, позивач зазначив, що відповідачем надана не повна інформація про розмір доходів його сім`ї та кількість утриманців, яких він зобов`язаний утримувати. На обґрунтування своїх позиції, зазначив, що син дружини відповідача від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , не був усиновлений відповідачем, тобто обов`язок утримувати дитину дружини від першого шлюбу у відповідача не виник. Натомість, відповідач не надав інформації про розмір аліментів, які повинен сплачувати на сина [PERSON] - його рідний батько [PERSON] . Також, позивач зазначив, що відповідач у відзиві вказує що дружина відповідача не має змоги працювати, оскільки вона займається вихованням малолітніх дітей, та домашнім господарством. Про те, позивач у відповіді на відзив зазначив, що обов`язок утримувати своїх дітей мають обоє батьків, тобто, утримувати своїх дітей зобов`язаний не тільки відповідач а також, і його дружина. Згідно свідоцтва про народження дітей, вбачається, що діти відповідача досягли 6 років, а їх мати не має законодавчих підстав перебувати у відпустці по догляду за дітьми. За таких обставин, дружина відповідача може працювати для того, щоб утримувати своїх дітей, а отже аргумент відповідача, що родина з 5 осіб може перебувати і перебуває тільки на утриманні відповідача не має підстав. Окрім того, позивач у відповіді на відзив, зазначив, що з наданої відповідачем копії довідки про заробітну плату з квітня по вересень 2021 року, слідує, що до цього часу відповідач ніде не працював, або ж працював без оформлення трудових відносин, або ж перебував на обліку в Службі зайнятості, та отримував виплати по безробіттю. З цього слідує, що відповідач свідомо намагався приховати інформацію про дійсні доходи його родини. За таких обстави, позивач вважав, докази наведені відповідачем у відзиві, щодо неможливості надавати матеріальну допомогу сину є безпідставними. Позивач в судове засідання не прибув, раніш 23.09.2021р. подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, зазначила, що позивач підтримав заяву раніш подану до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення позовних вимог. На обґрунтування своєї не спроможності сплачувати аліменти пояснив, що у нього є родина, в якій виховуються двоє малолітніх дітей, віком 6 років, та син дружини від першого шлюбу, щомісячний заробіток відповідача складає 6000 гривень, він є єдиним годувальником в родині який забезпечує сім`ю. Крім цього, відповідач в судовому засіданні надав суду копії медичних довідок, а саме: копію консультаційного висновку спеціаліста від 10.06.2020 р. та копію ультразвукового дослідження органів черевної порожнини від 10.06.2020 р. малолітнього [PERSON] [INFO] , та копію довідки ультразвукового дослідження органів заочеревинного простору від 25.02.2021 щодо дослідження [PERSON] (копії довідок а.с.68-40). Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд приходить до наступного: Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 24.02.2009р. вбачається, що шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Печенізького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №05. (а.с.7). Позивач [PERSON] є сином відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.08.2003 та не заперечується сторонами (а. с. 6). На час подання позову позивач [PERSON] є студентом 2 курсу денної форми навчання на бюджетній основі освітнього рівня «бакалавр», за спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія » за освітньою програмою «Сучасне програмування, мобільні пристрої та комп`ютерні ігри» Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» з терміном навчання з 01.10.2020 по 30.06.2024, на підтвердження чого надана довідка університету № 66-04-350/416 від 29.07.2021 (а. с. 8). Згідно наданої до матеріалів справи довідки про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Виконавчого комітету Печенізької селищної ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4). Суд не бере до уваги надані відповідачем довідки про стан здоров`я малолітніх дітей, складені станом на травень-червень 2020 року, тобто до подачі позову до суду. Оскільки, відповідачем не надані підтверджуючі медичні документи станом на 2021 рік, які б підтверджували що малолітні діти відповідача [PERSON] потребують додаткового лікування що заважає дружині відповідача влаштуватися на роботу. Щодо наданої відповідачем копії довідки ультразвукового дослідження органів заочеревинного простору від 25.02.2021р. на ім`я [PERSON] суд вважає, що у суду не має можливості встановити, що саме [PERSON] є рідною дитиною відповідача оскільки, в наданій відповідачем до суду довідці не зазначена дата народження, повне ім`я та по батькові зазначеної особи, що ускладнює суд ідентифікувати зазначену у довідці особу. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав в постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 461/6882/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як батько позивача, зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 07 грудня 2020 року у справі 761/23308/19. При визначенні розміру аліментів суд виходить з реальної можливості відповідача [PERSON] сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] , оскільки дохід відповідача згідно наданої до суду довідки про доходи складає 6000 гривень на місяць, крім того, на вихованні відповідача знаходяться двоє малолітніх дітей віком 6 років, [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд не бере до уваги наданні пояснення відповідача з приводу виховання та забезпечення матеріально сина дружини [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не є рідним батьком дитини, а обов`язок виховання дитини покладається на матір дитини та його рідного батька. З урахування встановлених обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, який не є пенсіонером чи інвалідом, знаходиться у працездатному стані, на вихованні якого перебувають двоє неповнолітніх дітей віком 6 років та враховуючи матеріальне становище дитини, яка навчається за денною формою навчання та не має можливості працювати, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 1/8 частини доходу щомісяця, починаючи з 23 серпня 2021 року до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати удових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встновленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного і

Outcome: partial