Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якого визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) права засновника ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА [PERSON] (код ЄДРПОУ 21178292, місцезнаходження якого: 62482, Харківська область, Харківський район, с. Докучаєвське, вул. Сонячна, № 2, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 29 червня 2016 року. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 29 червня 2016 року помер її чоловік [PERSON]. За життя [PERSON] був єдиним засновником ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА [PERSON]. 30 грудня 2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після свого чоловіка на вказане Фермерське господарство, проте приватний нотаріус [PERSON] 30.12.2016р. винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, що змусило останню звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, але надали до суду заяви, згідно яких просять справу слухати за їх відсутністю та проти позовних вимог не заперечують (а.с.27, 28). Позивач до суду не зявилася, але її представник надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі та просив суд їх задовольнити (а.с.62). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 червня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останнього (а.с.5). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, ч. 2 даної статті визначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], оскільки є дружиною померлого, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу, згідно якого [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Бобух) [PERSON] зареєстрували шлюб 24 липня 1982 року (а.с.5). Крім позивача спадкоємцями першої черги після [PERSON] є їхні діти - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями Свідоцтв про народження останніх (а.с.6). Спадщину після свого чоловіка позивач прийняла, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу [PERSON], яка відкрила спадкову справу за № 45/2016, зареєструвавши її в спадковому реєстрі 14.07.2016р. за № 59228879. Діти спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини на користь позивача, подавши відповідні заяви приватному нотаріусу Харківського районного нотаріального округу [PERSON], що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса від 06.04.2017р. за № 376/01-16 (а.с.59). За життя [PERSON] був єдиним засновником ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА [PERSON], що підтверджується копією вищевказаного Статуту (а.с.8-12). Суду були надані копія Державного акту на право користування землею серії Б № 046398, виданого на імя [PERSON], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 328, згідно якому [PERSON] виконавчим комітетом Харківської районної ради надано у довічне успадковане володіння земля для ведення селянського господарства розміром 51,6 гектарів. Копія Свідоцтва про реєстрацію машини серії АБ № 702107, згідно якого за ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ [PERSON] зареєстрований трактор колісний марки БЕЛАРУС-892 д/н [NUMBER]. Копія Свідоцтва про реєстрацію машини серії АБ № 702107, згідно якого за ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ [PERSON] зареєстрований трактор колісний марки БЕЛАРУС-82.1 д/н [NUMBER]. Копія Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 657028, згідно якого за ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ [PERSON] зареєстрований автомобіль марки SsangYong Korando д/н. АХ 7086 ЕІ. Копія Свідоцтва про право власності серії САК № 447447 від 01.07.2014р., згідно якого за ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ [PERSON] зареєстрована квартира [INFO] (а.с.38-39, 40, 41, 42, 43). 30 грудня 2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після свого чоловіка на вказане Фермерське господарство. Проте приватний нотаріус [PERSON] 30.12.2016р. винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, згідно якій вважає, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена у звязку з тим, що позивач не надала документ, що посвідчує право власності на єдиний майновий комплекс ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО [PERSON], до складу якого входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгівельну марку або інше позначення та інші права, що підтверджується копією Постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій (а.с.7). Заповітів від імені [PERSON], померлого 29 червня 2016 року складено не було, що підтверджується повідомленням Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 05.04.2017р. за № 1139/01.16 та повідомленням приватного нотаріуса від 06.04.2017р. за № 376/01-16 (а.с.58, 59). Згідно розяснень, наданих у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до приписів ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» - успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. У відповідності до ст. 1 вказаного Закону - фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Положеннями ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство» - майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом. Статтею 22 вказаного Закону визначено, що фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов'язання. Згідно п. 4 ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» - діяльність фермерського господарства припиняється у разі, якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. Статут Фермерського господарства [PERSON] був зареєстрованим розпорядженням голови Харківської районної ради народних депутатів № 20 від 10.03.1993р. (п. 1.4), яке створене по волевиявленню його засновника фермера [PERSON] (п.1.2), є юридичною особою (п.1.5). Успадкування господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Діяльність фермерського господарства припиняється, якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства (п. 10.1). Зважаючи на викладене, згідно наведених приписів закону та положень Статуту фермерського господарства [PERSON], єдиний спадкоємець, який висловив бажання продовжити діяльність господарства, інші спадкоємці відмовилися від спадщини на користь позивача, тому остання має право на отримання прав засновника Фермерського господарства [PERSON] У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за рахунок Позивача.

Outcome: approved