Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28 січня 2016 року, стягнути з останніх солідарно заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2517 від 27 червня 2007 року у розмірі 47\~985, 94 доларів США, а також витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору, у розмірі 3 654 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2514, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 46\~390 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 27 червня 2017 року. 31 березня 2008 року між сторонами укладено додатковий договір №1 до договору відновлювальної кредитної лінії №2571, яким збільшено суму кредиту до 59\~190 доларів США та змінено відсоткову ставку до 13% річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] 28 березня 2008 року укладено договір поруки №2571/2, згідно з яким остання зобовязалась перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязання за кредитним договором у частині погашення кредиту у розмірі 59\~190 доларів США та сплати 13 % річних за користування кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, відповідачі, у свою чергу, порушили умови договору, у звязку з чим виникла заборгованість, що станом на 27 січня 2016 року становить 47\~985, 94 доларів США, з яких: залишок прострочених платежів за кредитом 32\~414,30 доларів США, залишок прострочених платежів за відсотками 5\~276,84 доларів США, залишок нарахованих відсотків 357,89 доларів США, сума нарахованої пені за кредитом 7\~534,61 доларів США, сума нарахованої пені за відсотками 1\~108,69 доларів США, 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом 1\~293,61 доларів США. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON], у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 27 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2514, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 46\~390 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 27 червня 2017 року (а.с. 9-11). 31 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору відновлювальної кредитної лінії №2571 від 27 червня 2007 року, яким збільшено суму кредиту до 59\~190 доларів США та змінено відсоткову ставку до 13% річних (а.с. 12). Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 28 березня 2008 року укладено договір поруки №2571/2, згідно з яким остання зобовязалась перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязання за кредитним договором у частині погашення кредиту у розмірі 59\~190 доларів США та сплати 13 % річних за користування кредитом (а.с. 13). 7 червня 2011 року проведено державну реєстрацію змін до статуту банку, затверджених постановою КМУ від 6 квітня 2011 року №505 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року №261, які стосуються, в тому числі, найменування банку: з ВАТ «Державний ощадний банк України» на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (повна назва), АТ «Ощадбанк» (скорочена назва) (а.с. 7-8). Відповідно до п.п. 2.3.1 п.2.3, п.п. 3.2.2 п. 3.2 договору відновлювальної кредитної лінії №2514 від 27 червня 2007 року, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором, в тому числі, у випадку затримки сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором за один місяць. Виконання позичальником вимог банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом місяця (тридцяти календарних днів) з дати одержання такої вимоги від банку. Відповідно до п. 2.1 договору поруки №2517/2 від 15 листопада 2007 року, у разі порушення боржником виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання боржника перед кредитом згідно з умовами кредитного договору. Згідно з п. 2.5 вказаного договору, поручитель зобовязується протягом пяти календарних днів з моменту отримання повідомлення кредитора або боржника виплатити несплачену боржником суму кредиту. 3 лютого 2015 року позивач направив відповідачам письмові вимоги про дострокове повернення кредиту рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 14, 15). Однак, такі вимоги залишились відповідачами без реагування, заборгованість у добровільному порядку не погашена. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до статей 526,\~530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що боржник не виконав зобовязання за договором відновлювальної кредитної лінії, внаслідок чого станом на 27 січня 2016 року утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком, наданим позивачем, становить 38\~049 доларів США, з яких: залишок прострочених платежів за кредитом 32\~414,30 доларів США, залишок прострочених платежів за відсотками 5\~276,84 доларів США, залишок нарахованих відсотків 357,89 доларів США (а.с. 111-113). Вказані розрахунки суд приймає як належні та допустимі докази, оскільки доказів протилежного стороною відповідачів не представлено. У пункті 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 533 ЦК України Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 31 березня 2016 року за курсом Національного банку України вартість 1 долара США становить 26, 22 грн. За таких обставин, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі, що становить 38\~049, 03 доларів США, з яких: залишок прострочених платежів за кредитом 32\~414, 30 доларів США, залишок прострочених платежів за відсотками 5\~276,84 доларів США, залишок нарахованих відсотків 357, 89 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на день ухвалення рішення становить 997 645 грн. 56 коп. Пунктом 4.4.1 договору відновлювальної кредитної лінії передбачено, що за порушення взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Згідно з розрахунком заборгованості від 27 січня 2016 року, наданим позивачем, сума нарахованої пені за кредитом становить 7\~534,61 доларів США, сума нарахованої пені за відсотками становить 1\~108,69 доларів США. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату основного боргу за період з 14 серпня 2009 року до 24 березня 2014 року, за несвоєчасну сплату відсотків за період з 1 серпня 2008 року до 24 березня 2015 року (а.с. 71). Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п.6.5 договору відновлювальної кредитної лінії, сторони домовились про збільшення строків позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобовязань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Таким чином, оскільки стягнення пені обмежується останніми трьома роками перед зверненням кредитора до суду з врахуванням положень п.6.5 договору відновлювальної кредитної лінії, сума нарахованої пені за кредитом та відсотками підлягає стягненню з відповідачів за період з 25 березня 2013 року по 25 березня 2015 року. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст.\~47\~та\~49\~цього\~Закону\~визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця\~\~ України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями\~\~допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Проте, положення ч. 2 ст.\~192, ч. 3 ст.\~533 ЦК України,\~Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Станом на 28 січня 2016 року (подання заяви про збільшення позовних вимог) за курсом Національного банку України вартість 1 долара США становила 24, 84 грн. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сума нарахованої пені за кредитом у розмірі 7\~008,68 доларів США, сума нарахованої пені за відсотками у розмірі 860,68 доларів США, а всього 7\~869, 36 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на день подання до суду заяви про збільшення позовних вимог становить 195 474 грн. 90 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком заборгованості від 27 січня 2016 року, наданим позивачем, 3% річних від прострочених сум заборгованості за вказаним кредитним договором за період з 27 червня 2006 року до 27 січня 2016 року становить 1\~293,61 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на день подання до суду заяви про збільшення позовних вимог становить 32 133 грн. 27 коп. (а.с. 114-115). У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Положеннями ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. З огляду на те, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору не виконавши взятих за таким зобовязань, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості, суд дійшов висновку, що вказана заборгованість підлягає стягненню на користь позивача солідарно з відповідача [PERSON] як позичальника, та відповідача [PERSON] як поручителя. Щодо заперечень відповідача проти позову, що стосуються припинення поруки, суд зазначає наступне. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 р. у справі №6-990цс15, прийнятої за результатами неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та, відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування. Враховуючи наведене та встановлені в ході розгляду справи обставини, заперечення проти позову відповідача в цій частині не можуть бути взяті судом до уваги. Крім цього, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відтак, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору, у розмірі 3 595 грн. 17 коп., по 1 797 грн. 59 коп. з кожного з відповідачів. На підставі статей 192, 253, 258, 259, 526, 527, 530, 533, 543, 546, 551, 554, 599, 611, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial