Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що він з 14 листопада 2011 року по 18 травня 2012 року працював у відповідача на посаді охоронця, а при звільненні 14 березня 2012 року відповідач не виплатив належну йому заробітну плату, звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, невиплати внесків в Пенсійний фонд України та завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно з трудовою книжкою позивача, вінз 14 листопада 2011 року по 18 травня 2012 року працював у відповідача на посаді охоронця. Відповідно до ст. 116 КЗпП, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення 18 травня 2012 року, чого зроблено не було. Як вбачається з довідки Пенсійного фонду України від 25 червня 2012 року позивачу, за період з 14 листопада 2011 року по 18 травня 2012 нарахована заробітна плата в сумі 8132 грн. 55 коп. Доказів того, що відповідач виплатив позивачу заробітну плату, відповідач суду не надав, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 8132 грн. 55 коп. Суд вважає, що у відповідності до ст. 237-1КЗпП України, вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, оскільки у звязку з невиплатою заробітної плати та затримкою розрахунку, позивач терпів моральні страждання, повязані з відсутністю засобів до існування. Враховуючи характер і тривалість порушень прав працівника на оплату праці, глибину моральних страждань, з урахуванням вимог розумності і справедливості з відповідача на користь позивача належить стягнути 2000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст. 49 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, а тому суд вважає за необхідне зобовязати ТОВ «ДІЕСА» надати позивачу довідку про його роботу на даному підприємстві із зазначенням посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Не може бути задоволена вимога позивача про зобовязання відповідача сплатити на користь Пенсійного фонду України страхові внески, з лютого по травень 2012 року, оскільки Пенсійний фонд України з такою вимогою до суду не звертався, а відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути на користь держави 214 грн. 60 коп. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 49,116, 237-1 КЗпП ЦК України

Outcome: approved