Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування належним позивачу на праві власності будинком за адресою [ADDRESS] , з тих підстав, мотивуючи тим, що відповідачка [PERSON] , яка є рідною онукою позивачки, зареєстрована у вказаному будинку з 01.02.2012р., однак добровільно виїхала з нього та не проживає в будинку більше двох років; з 2017року в будинку не з?являється, будь-яких стосунків з позивачкою не підтримує, її речей чи іншого майна в будинку немає; не приймає участь в утриманні будинку, не сплачує комунальні послуги. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подала до суду заяву про визнання позову, в якій вказала, що вона добровільно виїхала з будинку [ADDRESS] , а тому не заперечує щодо визнання її такою, що втратила право користування даним майном. З наданих доказів судом встановлено такі обставини: Будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2009р. Згідно витягу з реєстру правочинів право власності позивача на даний будинок зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно відомостей з будинкової книги на будинок [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , в даному будинку, крім власника проживають [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту обстеження від 31.01.2020р., складеному депутатом та засвідченому підписами сусідів, - [PERSON] за адресою6 [ADDRESS] не проживає. Таким чином, суд встановив такі факти: Позивач є власником будинку. Відповідач зареєстрований на проживання у даному будинку з 2012 року. Відповідач не проживає у будинку 3 2017 року, не користується будинком тривалий час, значно більше одного року. Не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача щодо проживання відповідача в даному жилому приміщенні протягом всього зазначеного часу. Не встановлено будь-яких поважних причин відсутності відповідача у будинку, і не встановлено підстав для збереження за ним права користування даним жилим приміщенням. Відповідач позов визнала, не заперечує щодо визнання її такою, що втратила право користування спірним будинком. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України член сім,ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім,ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, є підстави для визнання відповідача такою, що втратили право користування жилим приміщенням - даним будинком, належним на праві власності позивачу, з підстав, передбачених ст..405 ЦК України.

Outcome: approved