Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 06.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 158 від 06.10.2007 року та визначити, що після розлучення дитина проживатиме з матір'ю, постановити рішення про стягнення з [PERSON], [INFO], жителя с. Сущани Кагарлицького району Київської області, аліментів на її, [PERSON], користь на утримання дитини - дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, який 06.10.2007 року був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного правління юстиції Київської області, актовий запис № 158. Під час проживання у шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року сімейне життя між ними погіршилося, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, і це робить сімейне життя нестерпним та спільне проживання неможливим, на цьому грунті у них склалися неприязні стосунки один до одного. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання повністю припинено з вересня 2013 року. Таким чином подальше сумісне життя, примирення між нею та відповідачем та збереження сім'ї вважає неможливим. Майнових спорів між ними немає. Шлюб вони розривають вперше. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею - позивачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З моменту припинення між ними шлюбних відносин відповідач лише періодично приймає участь у вихованні дитини, а також надає матеріальну допомогу, а дитину необхідно щодня нагодувати, вдягнути і створити и умови для інтелектуального розвитку. Тому, практично, на даний час усі обов'язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач фізично здоровий, працює, але місце його роботи його невідоме, аліментними зобов'язаннями не обтяжений, на своєму утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, але аліменти, у розмірах передбачених чинним законодавством України, добровільно не сплачує. У зв'язку з наведеними вище обставинами, вона вирішила звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки. Відповідач позовні вимоги позивача визнав, не заперечував проти їх задоволення, оскільки попередні наміри помиритися не дали результату, а щодо аліментів, то він згідний їх платити. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований 06 жовтня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 158. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені з вересня 2013 року. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], батьками якого являються сторони, що стверджується копією свідоцтва про її народження. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сім'я розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сім'ї. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань позивачу та їхній дитині. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні було встановлено, що позивач має житло та може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дитини. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом не встановлено виняткових обставин, які можуть бути підставою для залишення проживати неповнолітню дитину сторін дочки - [PERSON], [INFO] з відповідачем, тому суд приходить до висновку про необхідність залишити проживати неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO] з позивачем [PERSON]. Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У пункті 17 своєї Постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів належить брати до уваги матеріальне становище дитини. В даному випадку дитина не має власних доходів, не здатна сама себе утримувати. На розмір аліментів на дитину має впливати стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого вони будуть стягуватися. Однак таких даних відповідач не надав і такі обставини в судовому засіданні не були встановленні. Слід також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, родичів, яких вона зобов'язана утримувати відповідно до Сімейного кодексу України. Однак таких даних відповідач не надав і такі обставини в судовому засіданні не були встановленні, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача і вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, кожного місяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви в суд, а саме: 22.01.2014 року до досягнення дитиною повноліття. В силу ч.1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved