Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 13.12.2007 року в розмірі 2677,25 доларів США, посилаючись на неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору та не повернення коштів у повному обсязі. Представник позивача ПАТ «Універсал Банк» Тарасенков В.В. в судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що остання проплата кредиту позичальником була здійснена 23.05.2013 р. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти заборгованості. Надав копію свідоцтва про смерть [PERSON] (яка померла [INFO]), виданого 07.05.2012 р. Відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис №8481. Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Тому суд вважає можливим слухати справу за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.12.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №06/3439к-07, згідно якого банк надав відповідачу кредит у тимчасове платне користування в розмірі 14220,00 доларів США, а позичальник зобов'язався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором та додатком 1 (а.с. 6-9). Відповідно до п. 1.1 договору процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 12,5 %, дата погашення кредиту - 12.12.2012 р. Додатковою угодою від 19.03.2009 р. встановлено, що позичальник зобов'язується в період з 20.03.2009 р. по 19.03.2010 р. включно сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 12% річних; починаючи з 20.03.2010 р. сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 17% річних (а.с. 11-14). Згідно з п. 1 вказаної угоди сторонни домовились, що строк користування кредитом за договором встановлюється до 20.01.2013 р. включно. 20.09.2010 р. між сторонами укладено додаткову угоду, згідно умов якої з 20.09.2010 р. по 10.10.2010 р. включно позичальник зобов'язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 12% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, а в період з 11.10.2010 р. по 19.09.2011 р. включно проценти в розмірі 17% річних (а.с. 17-18). Крім того, відповідно до умов п. 2 розділу 13 додаткової угоди від 11.10.2010 р., позичальник підтверджує правомірність нарахування кредитором процентів за користування кредитом та факт їх оплати позичальником в добровільному порядку на підставі договору в будя-яких попередніх редакціях, включаючи факти сплати за зміненими процентними ставками, а саме: в період з 15.07.2008 р. по 11.10.2010 р. включно процентну ставку 17% річних за користування кредитом без порушення встановленого строку. Додатком-1 від 11.10.2010 р. до кредитного договору передбачено наступні індивідуальні умови надання та погашення кредиту: процентна ставка за користування кредитом без порушення встановленого строку погашення кредиту - 12% річних за період з 11.10.2010 р. по 19.09.2011 р.; у розмірі 17% річних за користування кредитом починаючи з 20.09.2011 р. (а.с. 33-35). Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 14220,00 доларів США (що еквівалентно 71811,00 грн.), що підтверджується меморіальним валютним ордером №12_82 від 13.12.2007 р. (а.с. 38). З метою забезпечення виконання зобов'язань 02.12.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №06/3439к-07, згідно якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати по зобов'язаннях позичальника, що випливають з кредитного договору, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 58-62). Крім того, 11.10.2010 р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань, що виникли за кредитним договором від 13.12.2007 р., в т.ч. із умов додаткової угоди від 11.10.2010 р. (а.с. 42-47). Між банком та [PERSON] 11.10.2010 р. укладено договір поруки, з аналогічними умовами вищевказаного договору та з метою забезпечення виконання зобов'язань боржника (а.с. 50-55). У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань позивачем 23.10.2013 року була направлена [PERSON] вимога від 11.10.2013 р. про необхідність усунення порушень умов кредитного договору та сплати заборгованості в розмірі 5152,69 доларів США (а.с. 67, 68). Поручителям [PERSON] та [PERSON] аналогічна вимога направлялась 23.10.2013 р. (а.с. 66, 72). Поручителю [PERSON] досудова вимога по сплату 2677,25 доларів США заборгованості по кредиту банком направлялась 05.12.2013 р., тобто після її смерті (а.с. 74). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем було здійснено останній платіж кредиту 23.05.2013 року в розмірі 3450,42 доларів США, та процентів у вказаний період в розмірі 749,58 доларів США (а.с. 76). А всього відповідачем [PERSON] погашено по кредиту 11744,44 доларів США, по процентам 5340,15 доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач свої зобов'язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1054 ЦК України. Станом на 25.02.2016 року сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором від 13.12.2007 року становить 2677,25 доларів США, яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 20.11.2009 року по 25.02.2016 року в розмірі 2475,56 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у вказаний період в розмірі 201,69 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 75-76). Строк дії кредитного договору закінчився 20.01.2013 р. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов»язання, і не залежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб»єктивне право кредитора. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 17.09.2014 № 6-53цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної заяви. А не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку дії кредитного договору (20.01.2013 р.), останню проплату заборгованості по кредиту [PERSON] здійснив 23.05.2013 р., а з вимогою до суду позивач звернувся лише 17.03.2016 р., у зв'язку з чим суб'єктивний обов'язок поручителів припинився. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо солідарного стягнення із відповідачів задоволенню не підлягає. А заборгованість підлягає стягненню з позичальника. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова 03.02.2016 р. №6-1599цс15, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України), з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевіряти наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 2677,25 доларів США (курс долара США на день ухвалення рішення 29.06.2016 р. за офіційним курсом НБУ складає: 1 долар = 24,87 грн., сума заборгованості еквівалентна 66583,21 грн.), на стягнення якої позивач має право. А тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в цій частині. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1378,00 грн. судового збору.

Outcome: partial