Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк», як правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта», звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 29.02.2008 рок між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» та відповідачем [PERSON], був укладений договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки за № 002-23072-290208. Позивач стверджує, що відповідно до п.п.1.2, 1.3 вказаного договору надав відповідачу [PERSON] кредит шляхом відкриття карткового рахунку № [NUMBER] з наданням у користування картки платіжної системи Visa та ПІН коду до неї, а також відкрив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну суму 30000 з фактичним лімітом на день укладення договору в розмірі 3000 грн.. Згідно умов договору відповідач [PERSON] була зобов'язана щомісячно погашати частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, який складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (тариф 1.1.1), плати за обслуговування (тариф 1.2 та 1.3), овердрафту, процентів за овердрафт (тариф 1.1.3), плати за прострочення заборгованості (тариф 3.1) та суми заборгованостей минулих періодів. Позивач стверджує, що станом на 16.09.2013 року внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] власних зобов'язань за договором від 29.02.2008 року № 002-23072-290208 виникла заборгованість в сумі 2802,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1672,00 грн. та заборгованість за комісіями - 1130,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позивач повідомив суд про підтримку позовних вимог у повному обсязі та просить розглянути справу без участі його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву від 21.01.2014 року в якій позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просить суд застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог та розглянути справу без її участі. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З договору від 29.02.2008 року № 002-23072-290208 вбачається, що його укладено 29.02.2008 року між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» та відповідачем [PERSON]. Відповідно до п.п.1.2, 1.3 вказаного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит шляхом відкриття карткового рахунку № [NUMBER] з наданням у користування картки платіжної системи Visa та ПІН коду до неї, а також відкриття відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну суму 30000 з фактичним лімітом на день укладення договору в розмірі 3000 грн.. Також з вказаного договору вбачається, що відповідно до п. 1.4. строк кредитування рахунку в межах кредитної лінії складає 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої. Згідно п. 5.2 договір набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за ним. Тобто, визначений договором строк виконання зобов'язань щодо погашення кредиту спливає через 364 календарних дні з дня укладання договору - 28.02.2009 року, і з цієї дати у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.(а.с.5-6). З додатку до договору №002-23072-290208 від 29.02.2008 року вбачається, що 29.02.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредитну картку та ПІН код до неї, а отже набула реальної можливості розпоряджатися коштами кредитної лінії за власним розсудом.( а.с.6). Судом встановлено, що розмір та порядок нарахування позивачем сум заборгованості відповідає умовам договору від 29.02.2008 року № 002-23072-290208. В обґрунтування фактичного розміру заборгованості позивачем надано розрахунок від 16.09.2013 року, з якого вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача станом на 16.09.2013 року складає 2802,00 грн. з яких заборгованість за тілом кредиту - 1672,00 грн., заборгованість за комісіями - 1130,00 грн. Крім того, з розрахунку вбачається що після первинної видачі кредиту наступні кредитні лінії позивачем не надавалися. Також з розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] належним чином виконувала зобов'язання зі сплати нарахованих позивачем комісій за договором до 29.04.2011 року (а.с.14) Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими факти укладення між позивачем і відповідачем кредитного договору від 29.02.2008 року № 002-23072-290208 та отримання і використання останнім кредитних коштів в сумі 3000 грн., а також вважає доведеними твердження позивача про наявність простроченої заборгованості за вказаним кредитом станом на 16.09.2013 року у сумі 2802,00 грн., оскільки ці факти не спростовані відповідачем та підтверджуються письмовими матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - зміна умов зобов'язання. Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Як випливає з правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13За перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх часткового задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав власних зобов'язань за договором. В той же час, суд, з урахуванням заявленої відповідачем вимоги про застосування строку позовної давності, відсутності клопотання позивача про поновлення строку позовної давності пропущеного з поважних причин, відмовляє останньому у стягненні заборгованості за кредитом, оскільки визнає, що з часу виникнення у позивача права на звернення з позовом щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту (28.02.2009 року), сплив встановлений ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності тривалістю у три роки. За таких обставин, суд визнає, що відповідач [PERSON] допустила істотні порушення умов договору від 29.02.2008 року № 002-23072-290208 і всупереч вимог ст. ст. 526, 610, 611, 1054 ч.1 ЦК України не виконала законних вимог позивача щодо своєчасного повернення заборгованості за договором, тому ухвалює про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за комісіями в розмірі 1130 грн. та відмовляє у стягненні заборгованості за кредитом в розмірі 1672 грн. через сплив строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, розмір яких з урахуванням встановленого п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мінімуму складає - 229,40 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: partial