Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Вказує про те, що вона є власником житла, а відповідач фактично більше двох років без поважних причин не проживає в квартирі, втратив до неї інтерес, виїхав на постійне проживання до АР Крим, не проти знятися з реєстрації, однак не має такої можливості. В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України позивач просила розглянути справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с. 16), однак на пошту за отриманням судової повістки, матеріалів позову і в судове засідання не з'явився (23, 24), причини неявки суду не повідомив, даними про поважність причин неявки суд не володіє, заяви про розгляд справи за його відсутності, письмових пояснень або заперечень не надав. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Позивач згідно договору купівлі-продажу від 11.07.2011р. є одноособовою власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 10-12). Як вбачається з домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS], відповідач [PERSON] зареєстрований за вищезазначеною адресою з 10.07.2014р. (а.с. 5-7). Згідно до актів обстеження від 10.08.2016р. та 05.12.2016р. відповідач за зареєстрованою адресою місця проживання фактично не проживає більше двох років, оскільки фактично мешкає в АР Крим, що підтверджено свідками: [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі понад один рік, втратив зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. На користь доводів позивача свідчить і та обставина, що судові документи відповідачем за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його місця проживання чи місця перебування отримані не були. Позовна вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням з 12 липня 2014 року не підлягає задоволенню, оскільки це не передбачено чинним законодавством. На підставі викладеного,

Outcome: partial