Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № HECFGK00001750 від 06.12.2006 року в загальній сумі 17419 доларів США 21 цент США, яка складається з заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 17419 доларів США 21 цент США, яка відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.03.2017 року складає 468228 грн. 36 коп.. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (далі - відповідач 1) 06.12.2006 року укладено кредитний договір№ HECFGK00001750, згідно якого був наданий кредит в розмірі 35880 доларів США в термін до 07.12.20206 року, а відповідач зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку визначеному договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (далі - відповідач 2) було укладено договір поруки № HECFGK00001750 від 06.12.2006 року. Разом з тим відповідач 1 та відповідач 2 свої зобов'язання за договором не виконують, у зв'язку з чим позивач просить стягнути солідарно заборгованість за тілом кредиту в загальній сумі 17419 доларів США 21 цент США та судовий збір у сумі 7023 грн. 43 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідачів в судовому засідання заперечував проти задоволення позову та зазначив наступне. На момент розгляду справи по суті існує рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23.12.2013 року по справі № 648/3615/13-ц, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 22124,54 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок. В зв'язку з чим вважають, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором, оскільки буде мати місце притягнення до подвійної юридичної відповідальності за одне й теж правопорушення. Крім того, вважають, що позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в період 13.01.2012 року по 13.03.2014 року. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 06.12.2006 року укладено кредитний договір№ HECFGK00001750, згідно якого був наданий кредит в розмірі 35880 доларів США в термін до 07.12.20206 року, а відповідач зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку визначеному договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №HECFGK00001750 від 06.12.2006 року. ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до ст.1054 ЦК України, свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором, відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору. Відповідач 1 має заборгованість за тілом кредиту за цим договором 17419 доларів США 21 цент США., що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Згідно ст.ст. 525-526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів укладеного між сторонами кредитного договору, наявності заборгованості по ньому, і з урахуванням того, що відповідачем 1 та відповідачем 2 заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не сплачена, в силу умов кредитного договору №HECFGK00001750 від 06.12.2006 року вона підлягає стягненню у судовому порядку. Що стосується посилання представника відповідачів на той факт, що існує рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23.12.2013 року по справі № 648/3615/13-ц, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 22124,54 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та неможливість одночасного звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки буде мати місце притягнення до подвійної юридичної відповідальності за одне й теж правопорушення, необхідно зазначити наступне. Наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Таке твердження закріплене у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 03.02.2016 року у справі № 6-2104цс16№6-1080цс15, зокрема, «…. задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня». Крім того, абз. 2 п. 9 Пленуму Вищого спеціалізовану суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 зазначено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Більш того, в абз. 2 п. 17 Пленуму визначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Що стосується спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, то необхідно зазначити наступне. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 визначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Представник відповідачів зазначає, що відповідач 1 припинив погашати заборгованість у 2012 році. Оскільки, кредитним договором визначено погашення заборгованості окремими платежами до 13 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. У зв'язку з чим, вважає, що необхідно застосувати позовну давність і відмовити у позові про стягнення заборгованості по тілу кредиту на суму 1805,78 дол. США, що складається за період з 13.01.2012 року по 13.03.014 року, оскільки позивач подав позов до суду 17.03.2014 року. Разом з тим, з таким твердженням погодитися не можна з наступних підстав. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В договорі між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] в п.1.1 визначено, що кредитні кошти надаються на строк з 06.12.2006 року по 07.12.2026 рік. На підставі п. 2.3.3. Кредитного договору № HECFGK00001750 від 06.12.2006 року банк має право зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту. Таким чином, перебіг позовної давності починається з 07.12.2026 року відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України. Отже, позивач подав позовну заяву в межах строку позовної давності. Таким чином, вимоги позивача є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу ст.88 ЦПК України, з відповідачів солідарно підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 7023,43 грн.

Outcome: approved