Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що з 2004 року є членом кредитної спілки «Громада», яка є відповідачем у справі, та на протязі 2004-2008 років отримував останньої позики в різних сумах для здійснення підприємницької діяльності. При цьому, 24 вересня 2008 року уклав з відповідачем кредитний договір, згідно якого отримав від відповідача грошові кошти в сумі 357000 грн. з зобовязанням їх повернення в строк до 20 вересня 2009 року та сплатою 35 % річних від суми залишку кредиту. Однак, у визначений кредитною угодою строк позивач даний кредит не погасив, внаслідок чого за ним перед відповідачем виникла заборгованість. Тому, як зазначає позивач, він звернувся до керівника КС «Громада» із проханням відтермінувати строк виплати зазначеної заборгованості, яке останнім було задоволено, та в період з 29 грудня 2009 року по 22 серпня 2013 року здійснював сплату відповідачеві кредитної заборгованості. Але в подальшому, як зазначає позивач, керівництво спілки «Громада» скориставшись тією обставиною що він не в змозі своєчасно сплачувати кредитну заборгованість, шляхом умовляння змусило його щоразу підписувати нові кредитні договори, а саме від 29 грудня 2009 року на суму кредиту в розмірі 950000 грн. та від 29 грудня 2011 року на суму кредиту в розмірі 650000 грн. Проте позивач відзначає, що заяв на отримання останніх кредитів відповідачу не подавав і фактично не отримував від відповідача грошових коштів за даними кредитними договорами. У звязку з чим позивач змушений предявити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду даної позовної заяви, в якій просить суд на підставі положень ст.ст. 203 ч.1, 215 ч.2, 1051 ЦК України визнати договори позики укладені між ним та відповідачем 29 грудня 2009 року та 29 грудня 2011 року недійсними. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник за його довіреністю [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник за довіреністю відповідача КС «Громада» [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача посилаючись на їх необґрунтованість. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи суд встановив, що 29 грудня 2009 року між кредитною спілкою «Громада» та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 421 у вигляді кредитної лінії, відповідно до умов якого позивач [PERSON] отримав від відповідача КС «Громада» кредитну лінію на термін по 25 грудня 2010 року в розмірі 950000 грн., які надаються кількома траншами, для ведення особистого селянського господарства (купівля насіння, добрив, хімічних препаратів), з зобовязанням сплатити проценти в розмірі 40 % річних від суми залишку кредиту. Зазначений вище факт підтверджуються самим вище вказаним договором (а.с.124), а також поясненнями даними в судовому засіданні як представником КС «Громада» так і позивачем [PERSON], який в свою чергу не заперечував ту обставину, що підписував зазначений кредитний договір. Кредитні кошти за даним кредитним договором були отримані позивачем [PERSON] у вигляді семи траншів на загальну суму 928583,18 грн., що підтверджується додатковими договорами про отримання траншу до кредитного договору від 29 грудня 2009 року. Крім цього, зазначені факти вже були встановлені рішенням ухваленим Новотроїцьким районним судом Херсонської області 02 квітня 2014 року у цивільній справі № 662/2561/13-ц (а.с.41-44), яке у даній частині набрало законної сили та залишено без змін апеляційним судом Херсонської області 26 травня 2014 року (а.с.45-48) та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 08 квітня 2015 року (а.с.49-52) за результатами його, відповідно, апеляційного та касаційного перегляду. Також у частині згаданого судового рішення, яка набрала законної сили та залишено без змін судами апеляційної і касаційної інстанції, встановлено, що з моменту укладення оспорюваного договору [PERSON] претензій з приводу процедури його укладення чи змісту правочину не мав, виконував умови договору тривалий час повертав кредитні кошти, що підтверджується касовими ордерами, а з позовом до суду про визнання цього договору недійсним звернувся лише після ініціювання КС «Громада» питання про примусове стягнення кредитної заборгованості. При цьому, судом було встановлено, що [PERSON] не було надано доказів щодо застосування з боку представника КС «Громада» або іншої посадової особи психічного тиску відносно нього при укладені кредитного договору № 421 від 29 грудня 2009 року, а суди апеляційної і касаційної інстанції визнали дані висновки суду першої інстанції такими, що відповідають обставинам справи, підтверджуються дослідженими доказами і ґрунтуються на вимогах закону. Згідно положень ч.2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. У звязку з чим суд вважає зазначені вище факти встановленими судом в іншому процесі, а тому їх заперечення і оспорювання позивачем [PERSON] в даному процесі, в тому числі як щодо примушення до підписання даного кредитного договору так і фактичного неодержання кредитних коштів за ним, є безпідставними і неможливими. Крім цього, 29 грудня 2011 року між кредитною спілкою «Громада» та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 657 у формі кредитної лінії, відповідно до умов якого позивач [PERSON] отримав від відповідача КС «Громада» кредитну лінію на термін по 28 грудня 2014 року в розмірі 650000 грн., які надаються кількома траншами, для ведення особистого селянського господарства, з зобовязанням сплатити проценти в розмірі 16,5 % річних від суми залишку кредиту. Зазначений вище факт підтверджуються самим вище вказаним договором (а.с.5, 30), а також поясненнями даними в судовому засіданні як представником КС «Громада» так і позивачем [PERSON], який в свою чергу не заперечував ту обставину, що підписував і зазначений кредитний договір. В свою чергу посилання позивача [PERSON] на ту обставину, що він не подавав до кредитної спілки заяви про надання йому даного кредиту, як на одну з підстав на обґрунтування своїх позовних вимог, спростовується копією відповідної заяви, яка була надана в судовому засіданні представником відповідача та приєднана судом до справи (а.с.141). Згідно абзацу першого частини 1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Однак, кредитні кошти за кредитним договором № 657 від 29 грудня 2011 року були отримані позивачем [PERSON] у вигляді шести траншів на загальну суму 650000 грн., що підтверджується додатковими договорами про отримання траншу до кредитного договору від 29 грудня 2011 року (а.с.31-36) та відповідними видатковими касовими ордерами від 29 і 30 грудня 2011 року, 10, 17, 30 і 31 січня 2012 року (а.с.6-7, 37-38). При цьому, позивач [PERSON] не заперечував ту обставину, що підписував як зазначені додаткові договори про отримання траншів так і видаткові касові ордера. У звязку з чим заперечення позивача [PERSON] щодо фактичного неодержання кредитних коштів за вказаним кредитним договором, суд вважає необґрунтованими. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому, згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~пятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Однак, відповідно до умов підпункту 6.1. пункту 6 кредитного договору № 657 укладеного між сторонами у справі 29 грудня 2011 року, позичальником, яким є позивач [PERSON], було стверджено, що його волевиявлення є вільним і відповідає його внутрішній волі, він не перебуває під впливом тяжкої для нього обставини, що змушує його укласти цей Договір, чітко усвідомлює всі умови цього Договору та не перебуває під впливом помилки чи обману та вважає умови Договору вигідними для себе. В свою чергу посилання позивача [PERSON] на ту обставину, що його керівництвом кредитної спілки було змушено підписати кредитний договір № 657 від 29 грудня 2011 року суд оцінює критично так як згідно змісту ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому ч.1 ст. 60 ЦПК України також передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, позивач [PERSON] посилаючись на зазначену обставину не надав суду жодних доказів на її доведення. Тому, на думку суду, позивачем [PERSON] не доведено застосування до нього з боку керівництва кредитної спілки «Громада» або іншої особи психічного тиску при укладенні кредитного договору № 657 від 29 грудня 2011 року, зокрема змушування до підписання останнього. Враховуючи вище викладене суд вважає, що предявлений позивачем позов є необґрунтованим так як позивачем не надано суду доказів на підтвердження недійсності кредитного договору № 657 від 29 грудня 2011 року з заявлених підстав або неодержання за ним самих кредитних коштів, а факти, які стосуються оспорювання кредитного договору № 421 від 29 грудня 2009 року вже були встановлені судом в іншому процесі та не підлягають встановленню в даному процесі. У звязку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed