Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідачки 2804066,70 грн. заборгованості за кредитним договором №77.1/АА-00650.08.2 від 24.03.2008 року, яка складається із: суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в розмірі 2789717,57 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 14349,14 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України, посилаючись на неналежне невиконання відповідачем умов кредитного договору та не повернення коштів у повному обсязі. Представник позивача Серебрянникова В.В. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] позов в частині стягнення пені за період з 25.03.2014 р. по 25.03.2015 р. в сумі 10671,68 грн.. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.03.2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №77.1/АА-00650.08.2, згідно якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 33683 доларів США терміном по 24.03.2015 року включно (а.с. 8,9). Згідно п. 1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитами за цим договором встановлювалась в розмірі 12,5% річних. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідачка невчасно виконувала свої зобов»язання тому позивач був вимушений , відповідно до п. 3.6 Кредитного договору, нарахувати пеню. 13 січня 2015 року відповідачем було повністю погашено заборгованість по тілу кредиту про процентам за кредитом, але у зв»язку з несвоєчасним виконанням зобов»язань за позичальником обліковується пеня та 3% річних. Станом на 24 березня 2015 року за відповідачкою обліковується заборгованість : пеня у розмірі 2789717,57 грн. та 3% річних у розмірі 14349,14 грн. (а.с.31-33). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. 3.6 кредитного договору відповідачка [PERSON], як позичальник, зобов'язалася за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплатити банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що розмір пені за прострочення основного зобов'язання ним розраховано з 11.07.2008 р. по 13.01.2015 р.(а.с. 31-33). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. З матеріалів справи вбачається, що на утриманні відповідачки перебуває неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] (а.с.45). Таким чином, виходячи з принципів справедливості, добросовісності й розумності, враховуючи, що розмір пені за прострочення сплати основної заборгованості та процентів позивачем нараховано поза межами однорічного строку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення пені в розмірі 10671,68 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України за прострочення виконання основного зобов'язання суд стягує 3 % річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентами (за весь період) в сумі 12750,52 грн.. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, а також беручи до уваги ті обставини, що представник відповідачки частково визнала позов, таким чином він є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial