Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач подала позов до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2007 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей. У зв`язку з тим, що спільне подружнє життя не склалося, шлюб між сторонами існує лише формально. На даний час подружні стосунки не підтримують, проживають окремо з 2018 року. Відповідач зловживав спиртними напоями в зв`язку з чим між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко стають їхні діти. Вважає, що примирення не дасть бажаних результатів враховуючи несумісність характерів та поглядів на сімейне життя. Перебування в шлюбі суперечить їх інтересам. Збереження сім`ї стало неможливим, у зв`язку з чим позивач просить шлюб розірвати. Позивач позов підтримала повністю, просить шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання. Суд вважає, що відповідно до положень ст. 112 СК України позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно положень ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2007 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] (ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ); [PERSON] [INFO] ( ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). У зв`язку з тим, що відносини між подружжям унеможливлюють подальше спільне проживання, сторони не ведуть спільне господарство, з часу звернення до суду позивач не змінила свого бажання розірвати шлюб, суд дійшов висновку, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З урахуванням наведеного вище, суд не вважає за можливе в подальшому сім`ю сторін зберегти міцною та здоровою та вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Відповідно до статі 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved