overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Мегабанк» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за його позовом до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, вказуючи, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.03.2016 р. позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Крім того, з відповідача стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 грн., сплаченого щодо однією із заявлених вимог, проте щодо іншої суми судового збору у розмірі 1378,00 грн., також сплаченого позивачем, рішення не ухвалено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заяву підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений, про поважність причини неявки суду не повідомив, його неявка не перешкоджає розгляду справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.03.2016 р. задоволено позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості. Розірвано кредитний договір від 20.09.2013 р., укладений між сторонами, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором від 20.09.2013 р. у розмірі 31534,15 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 1378,00 грн. щодо вимоги майнового характеру, яка була задоволена судом . При ухваленні вказаного судового рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме судового збору у розмірі 1378,00 грн., сплаченого позивачем щодо вимоги немайнового характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи, що судом було ухвалено рішення про задоволення двох позовних вимог, як майнового характеру, так і немайнового характеру, щодо яких позивачем було сплачено два судових збори по 1378,00 грн., виходячи з вимог ст..88 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення про відшкодування позивачеві витрат, повязаних з оплатою судового збору у розмірі 1378,00 грн. щодо другої вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач ПАТ «Мегабанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 30.03.2016 року між ними та [PERSON] було укладено кредитний договір №13-804-834-2-16-Г, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 37000,00 грн., зі сплатою 15% річних, строком до 29.03.2018 року. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором. Розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди складає 2909,93 грн. (п.4.4.). Починаючи з 08.06.2016 року відповідачем були порушені строки сплати ануїтетних платежів за кредитом. П. 4.9. кредитного договору передбачено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 днів банк обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 0,1% річних (п.4.7.), а за невиконання прийнятих на себе зобовязань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород відповідач сплачує штраф у розмірі 45% від суми кредиту (п.6.3.). Таким чином, у звязку із неналежним виконанням відповідачем кредитних зобовязань, станом на 18.10.2016 рік виникла заборгованість за кредитним договором №13-804-834-2-16-Г в розмірі 57134,59 грн., з яких: 34324,95 грн. прострочена заборгованість по основному боргу; 4440,00 грн. прострочена заборгованість по комісії за період з 30.03.2016 р. по 18.10.2016 р.; 1719,64 грн. прострочена заборгованість по відсотках за період з 31.07.2016 р. по 18.10.2016 р.; 16650,00 грн. сума штрафу, нарахованого відповідно до п. 6.3. розділу 6 кредитного договору, яку позивач просить стягнути з відповідача на їх користь а також судові витрати. Представник позивача надав заяву про розгляд справу у його відсутність, позов підтримав повністю та просив його задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповіда не з'явився з невідомих суду причин, хоча повідомлявся належним чином, повідомлення про причини неявки до суду не надійшло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач ПАТ «Мегабаннк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення залишку неповернутих кредитних коштів, стягнення процентів і неустойки за кредитним договором №11-19П/2013-А згідно якого відповідачу надано кредит в розмірі 11 200,00 грн., строком з 19 липня 2013 року по 18 липня 2016 року, зі сплатою 19,0 процентів річних. Відповідачем не виконуються умови кредитного договору тому станом на 01.03.2016 року заборгованість відповідача за даним кредитним договором становить 9 728,49 грн, з яких: 4 688,49 грн. - сума заборгованості за кредитом, 5 040,00 грн., - штраф. Просять достроково розірвати даний кредитний договір та стягнути вище зазначену суму заборгованості по кредиту із штрафом та сплачений ними судовий збір. Представник позивача ПАТ «Мегабанк» подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, та справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] також подав до суду заяву, в якій пред'явлений до нього позов визнає та проти задоволення не заперечує, просить розглядати справу без його участі. Дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив обставини та визначив відповідно до них наступні правовідносини. Згідно кредитного договору № 11-19П/2013-А від 19.07.2013 року ПАТ «Мегабанк» в особі [PERSON] та [PERSON] уклали цей договір за яким Банк надає останньому кредит в розмірі 11 200,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 19,00% річних за користування кредитом. Кредит надається на споживчі цілі та на строк з 19.07.2013 року по 18.07.2016 року включно. Повернення кредиту та сплата процентів, здійснюється щомісячними платежами. Як вбачається із розрахунку заборгованості до кредитного договору №11-19П/2013-А від 19.07.2013 року станом на 01.03.2016 року заборгованість [PERSON] по кредиту складає 9728,87 грн., а саме залишок кредиту - 4688,08 грн., залишок нарахованих та несплачених відсотків - 0,79 грн., штрафи - 5040.00 грн. Відповідачу надсилалася вимога щодо сплати заборгованості по кредиту, що видно із вимоги щодо погашення заборгованості №05/861 від 29.12.2015 року. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, що слідує з статті 526 ЦК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в даному випадку має місце невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо сплати заборгованості по кредитному договорі № 11-19П/2013-А від 19.07.2013 року, яке слід усунути шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за даним кредитним договором, розірвавши його достроково, а тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач ПАТ «МетаБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на сумму 56067 грн. 54 коп. Позивач вказав, що 02.12.2005 року відповідач [PERSON] уклала з АТ «Металург» правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк» кредитний договір № 608900000241 і отримав кредит у розмірі 148671,00 долар США на строк до 02.12.2012 року. Відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала і станом на 20.09.2013 року за відповідачем виникла заборгованість у суммі 56067 грн. 54 коп, з яких - заборгованість по тілу кредиту - 44816 грн. 11 коп., пеня - 11251 грн. 43 коп. Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 56067 грн. 54 коп, а також судові витрати у розмірі 560 грн. 68 коп. Представник позивача у судовому засіданні наполягає на вимогах позову, просить їх задовольнити. Відповідач позов визнала частково, в частині заборгованості по тілу кредиту, в частині стягнення пені заборгованість не визнає, пояснивши, що вона нарахована невірно за більший строк, крім того просить врахувати її матеріальне становище. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, давши оцінку наявним доказам, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що 02.12.2005 року позивач за кредитним договором № 608900000241 надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 14871,00 долар США на строк до 02.12.2012 року, однак відповідач не виконав належним чином умови договору у зв'язку з чим станом на 20.09.2013 року має заборгованість по кредиту у розмірі 56067 грн. 54 коп. з яких заборгованість по тілу кредиту - 44816 грн. 11 коп., пеня - 11251 грн. 43 коп. Згідно п.6.5 кредитного договору від 02.12.2005 року у разі виникнення простроченої заборгованості за відсотками або кредитом (частиною кредиту) позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення. Як вбачається з представленого розрахунку пеня була нарахована як на прострочені відсотки так я на прострочений кредит, що не відповідає умовам договору. Крім того суд враховує матеріальне становище відповідача, а саме мінімальний розмір доходів, наявність кредиту в іншому банку, а також, що вона має право на отримання аліментів на утримання дитини, але не отримує їх і дана заборгованість станом на січень 2014 року складає 12741 грн. 94 коп. За таких обставин суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість по тілу кредиту, а в задоволенні стягнення пені, за наявності інших обставин, які мають істотне значення, необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач ПАТ «МЗВМ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що в 2005 році за спільною згодою адміністрації підприємства та профспілкового комітету відповідачу виділено житлове приміщення в гуртожитку № 3 ПАТ «МЗВМ», розташованого за адресою: [ADDRESS] в зв'язку з чим, він 15.10.2010 року був зареєстрований в гуртожитку. В даний час фактичне місце проживання відповідача невідомо, проте з реєстрації за вказаною вище адресою він не знятий. На підставі цього позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] (гуртожиток № 3 ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування»). Представник позивача ПАТ «МЗВМ» в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку на підставі наявних даних та доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у зв'язку з чим, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «МЗВМ» є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва на права власності від 31.08.2011 року. Відповідачу було виділено житлове приміщення в гуртожитку № 3 ПАТ «МЗВМ», розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до актів від 25.03.2014 р., 17.02.2014 р., 20.01.2014 р., виданих ПАТ «МЗВМ» та складених комісією у складі начальника ділянки гуртожитків Чапенко Н.А., сестри-господарки гуртожитку №3 Кирьякової М.Д. та їх письмових пояснень встановлено, що відповідач не проживає у гуртожитку № 3 за адресою: [ADDRESS] з 20.12.2013 року по теперішній час та його майно в даній квартирі не зберігається. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Згідно положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 3 будинку [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач ПАТ «МЗВМ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що в 2010 році за спільною згодою адміністрації підприємства та профспілкового комітету відповідачу виділено житлове приміщення в гуртожитку № 3 ПАТ «МЗВМ», розташованого за адресою: [ADDRESS] в зв'язку з чим, він 13.08.2010 року був зареєстрований в гуртожитку. В даний час фактичне місце проживання відповідача невідомо, проте з реєстрації за вказаною вище адресою він не знятий. На підставі цього позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] (гуртожиток № 3 ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування»). Представник позивача ПАТ «МЗВМ» в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку на підставі наявних даних та доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у зв'язку з чим, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «МЗВМ» є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва на права власності від 31.08.2011 року. Відповідачу було виділено житлове приміщення в гуртожитку № 3 ПАТ «МЗВМ», розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до актів від 20.01.2014 р., 17.02.2014 р., 25.03.2014 р., виданих ПАТ «МЗВМ» та складених комісією у складі начальника ділянки гуртожитків Чапенко Н.А., сестри-господарки гуртожитку №3 Кирьякової М.Д. та їх письмових пояснень встановлено, що відповідач не проживає у гуртожитку № 3 за адресою: [ADDRESS] з 20.12.2013 року по теперішній час та його майно в даній квартирі не зберігається. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Згідно положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 3 будинку [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач ПАТ «МЗВМ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що в лютому 2011 році за спільною згодою адміністрації підприємства та профспілкового комітету відповідачу виділено житлове приміщення в гуртожитку [ADDRESS], в зв'язку з чим, він 18.02.2011 року був зареєстрований в гуртожитку, однак у надане житлове приміщення так і не вселився. В даний час фактичне місце проживання відповідача невідомо, проте з реєстрації за вказаною вище адресою він не знятий. На підставі цього позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача ПАТ «МЗВМ» в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних даних та доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у зв'язку з чим, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи в порядку ст..224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «МЗВМ» є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ№694313, виданим 26.10.2007 року Маріупольською міською радою. Відповідачу було виділено житлове приміщення в гуртожитку [ADDRESS] Відповідно до актів від 20.01.2014 р., 17.02.2014 р., 25.03.2014 р., виданих ПАТ «МЗВМ» та складених комісією у складі начальника ділянки гуртожитків [PERSON], сестри-господарки гуртожитку №3 [PERSON] та їх письмових пояснень встановлено, що відповідач не проживає у гуртожитку [ADDRESS], з 2012 року по теперішній час та його майно в даній квартирі не зберігається. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Згідно положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 3 будинку [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач ПАТ «МЗВМ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що в серпні 2008 році за спільною згодою адміністрації підприємства та профспілкового комітету відповідачу виділено житлове приміщення в гуртожитку № 3 ПАТ «МЗВМ», розташованого за адресою: [ADDRESS] в зв'язку з чим, він 15.08.2008 року був зареєстрований в гуртожитку, однак у надане житлове приміщення так і не вселився. В даний час фактичне місце проживання відповідача невідомо, проте з реєстрації за вказаною вище адресою він не знятий. На підставі цього позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача ПАТ «МЗВМ» в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних даних та доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у зв'язку з чим, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи в порядку ст..224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «МЗВМ» є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності САС№183242, виданим 31.08.2011 року Маріупольською міською радою. Відповідачу було виділено житлове приміщення в гуртожитку [ADDRESS] Відповідно до актів від 20.01.2014 р., 17.02.2014 р., 25.03.2014 р., виданих ПАТ «МЗВМ» та складених комісією у складі начальника ділянки гуртожитків [PERSON], сестри-господарки гуртожитку №3 [PERSON] та їх письмових пояснень встановлено, що відповідач не проживає у гуртожитку [ADDRESS] з 2011 року по теперішній час та його майно в даній квартирі не зберігається. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Згідно положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку № 3 будинку [ADDRESS].

Outcome: approved