Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1382,07 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн., мотивуючи тим, що між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір №001-05024-301207 від 30.12.2007 р. Свій обов'язок по кредитному договору позивач виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 1689,00 грн . Однак станом на 27.03.2014 року відповідач не виконував належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно позовної заяви просить проводити розгляд справи без його участі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 31.12.2007 р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-05024-301207 (а.с.3-4), відповідно до п.1.1 якого кредитор надав позичальнику грошові кошти на придбання позичальником майна (послуг) у сумі 1689,00 грн. та 202,68 грн. - на оплату страхового платежу, а всього 1891,68 грн. Згідно п.1.2 договору, кредит надано на строк 12 місяців, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 29 лютого 2008 року на умовах, визначених договором. В п.2.3 договору вказано, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 12% річних. У відповідності до п.2.9 договору починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, позичальник щомісячно не пізніше 30 числа кожного місяця зараховує на рахунок кредитора, зазначений у п. 2.11 договору, рівними частками суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості, у розмірі 216,00 грн., у відповідності до графіку платежів, наведеному у додатку 1 до договору, який є невід'ємною частиною договору. В п.3.1 договору зазначено, що позичальник зобов'язується щомісяця сплачувати платежі в строки, визначені договором. В п. 3.7 договору вказано, що у разі порушення строків сплати платежів, які включають заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості, позичальник сплачує на користь кредитора штрафні санкції на умовах передбачених договором. Із меморіального ордеру від 04.01.2008 року (а.с.5) вбачається, що відповідачу було надано кредит у сумі 1689,00 грн. Станом на 27.03.2014 р. відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у сумі 1382,07 грн., яка складається: 1130,36 грн. - кредит; 19,96 грн. - відсотки. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Також суд вважає за необхідне роз'яснити, що до даних правовідносин суд не застосував позовну давність зазначену в п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки згідно правової позиції Верховного Суду України по справі №6-126цс13 від 20.11.2013 року пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Доводи позивача відповідачем не спростовані. Як вбачається з вищевикладеного, відповідач умови кредитного договору не виконує, а тому з нього слід стягнути заборгованість в межах позовних вимог - 1382,07 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved