Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Вказує про те, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2019 року стала власником вищезазначеного будинку. В договорі зазначалось, що продавець [PERSON] зобов`язується до 20.09.2020р. забезпечити зміну реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] . Однак до цього часу цього так і не зробила, відповідач залишається зареєстрованим у спірному будинку, хоча за вказаною адресою фактично не проживає понад один рік без поважних причин, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку не має, взагалі будинком не цікавиться, на даний час проживає зі своїм батьком в АРК, тому добровільно змінити реєстрацію місця проживання не може. Своїми діями відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном, тобто порушує права позивача, як власника будинку, а також позбавляє можливості оформити субсидію. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 25). Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 16), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами і в судове засідання не з`явився (а.с. 23, 24), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 06.03.2019р. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.03.2019 року (а.с. 8-10). Як вбачається з копії домової книги та відповіді виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.10.2002р. (а.с. 11, 12, 16). Згідно до акту-обстеження від 02.12.2020р. відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою, так як він знаходиться на території РФ, що підтверджено свідками: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Таким чином, член сім`ї попереднього власник вказаного будинку залишається зареєстрованим у ньому, хоча за п. 10 вищевказаного договору купівлі-продажу продавець зобов`язувалась до 20.09.2020р. забезпечити зміну реєстрації місця проживання відповідача (а.с. 8, 9). Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 33, 34, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] , а є членом сім`ї попереднього власника житла [PERSON] , яка розпорядилась своєю власністю, продавши її позивачу. Тому, до спірних правовідносин не застосовується ч. 2 ст. 405 ЦК України, якою передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] на даний час є законним власником спірного житла. Право користування цим житлом у відповідача є похідним від права власності на це житло попереднього власника житла. Відносно нового власника будинку [PERSON] відповідач [PERSON] є сторонньою особою, який втратив право користування цим житлом та реєстрація його в будинку порушує права власника. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved