Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» 14.10.2014року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.05.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом,відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Посилаючись на те, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.08.2014 року має заборгованість в сумі 41 124,08 грн., яку позивач вважає за необхідне зменшити на 17 996,03 грн., які були стягнуті по судовому наказу Березанського районного суду Миколаївської області. В подальшому позивачем були уточнені позовні вимоги, мотивовані тим, що з відповідача за рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 15.07.2011 року було стягнуто в рахунок кредитної заборгованості 7017,32 грн. і тому позивач зменшує свої позовні вимоги на цю суму і просить стягнути з відповідача 17 408,30грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання ним позовних вимог в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України 23.05.2006 року укладено кредитний договір № б/н , згідно з яким банком надано відповідачу кредит в сумі 8000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом(а.с.10) Судовим наказом Березанського районного суду Миколаївської області від 04.11.2009р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вище зазначеним кредитним договором від 23.05.2006 року у сумі 17 996,03 грн.(а.с.6) Судовий наказ судом було видано відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 22.09.2009р. Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 15.07.2011р. стягнуто з [PERSON] також на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість цим же кредитним договором у сумі 7017,32 грн.(а.с.72-73) Вирішуючи спір, суд виходив із наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 28.02.2011р. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, мало місце дострокового стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматися від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ( ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Порушення зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежного виконання) ( ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язань є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк(термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановлення договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільнений від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абзацах 1,2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судами роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Оскільки раніше було ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Враховуючи те, що у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати черговості платежів Банк реалізував своє право на пред'явлення вимоги до позичальника про виконання зобов'язань за кредитним договором шляхом звернення з заявою до відповідача в Березанський районний суд Миколаївської області, яким цю заяву було задоволено суд вважає, що припинилася дія договірних зобов'язань, які виникли між сторонами. З урахуванням викладеного позовні вимоги банку є необґрунтованими і підлягають відмовленню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed