Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20.05.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №VIV7GA0000000001, відповідно до умов якого банк надає кредитні кошти в розмірі 34\~530,00 дол. США на строк до 20.05.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми кредиту та 4% щомісячної винагороди за резервування ресурсів. Погашення заборгованості здійснюється відповідно до додатку №2 до кредитного договору щомісячним платежем в розмірі 590,04 дол. США. Окрім того, 20.05.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором за виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором №VIV7GA0000000001 від 20.05.2008 року. При цьому, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагороди, штрафів, пені та інших платежів. Умовами договору визначено забезпечення повернення кредиту в сумі 31\~230,00 дол. США у строк до 20.05.2018 року включно, сплати відсотків, винагороди, пені. Крім того, пунктом 12 зазначеного договору встановлено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Позивач свій обовязок по кредитному договору щодо надання відповідачу [PERSON] кредиту виконав, однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 02.06.2017 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором становить 47\~145,54 дол. США. Зважаючи на вищевикладене позивач змушений звертатись до суду з даним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 47\~145,54 дол. США (а.с.2-4 т.1, 15 т.2). В судовому засіданні представники позивача за довіреністю [PERSON], [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] за довіреностями [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 20.05.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №VIV7GA0000000001, відповідно до умов якого банк надає кредитні кошти в розмірі 34\~530,00 дол. США на строк до 20.05.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми кредиту та 4% щомісячної винагороди за резервування ресурсів. Погашення заборгованості здійснюється відповідно до додатку №2 до кредитного договору щомісячним платежем в розмірі 590,04 дол. США. (а.с.16-19 т.1). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Окрім того, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором 20.05.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором за виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором №VIV7GA0000000001 від 20.05.2008 року. При цьому, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагороди, штрафів, пені та інших платежів. Умовами договору визначено забезпечення повернення кредиту в сумі 31\~230,00 дол. США у строк до 20.05.2018 року включно, сплати відсотків, винагороди, пені. Крім того, пунктом 12 зазначеного договору встановлено, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.23 т.1). Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України). Таким чином, суд погоджується з вимогами позивача та його представника в судовому засіданні, що відповідачі несуть солідарну відповідальність, як поручитель та позичальник перед позивачем (кредитором). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи 07.12.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору №VIV7GA0000000001 від 20.05.2008 року, відповідно до умов якої до кредитного договору внесено зміни, зокрема зменшена сума заборгованості, що виникла з дати надання кредиту до сплати підписання угоди на розмір пені, яка становить 13\~762,96 дол. США. При цьому погоджено, що в разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує штраф у розмірі 13\~762,96 дол. США. Крім того, п.8.1 кредитного договору викладено в новій редакції, відповідно до якого, зокрема встановлено, що кредитні кошти надаються на строк до 20.11.2027 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 34\~530,00 дол. США та на споживчі потреби у розмірі 1\~821,00 дол. США. (а.с.241-242 т.1). В той час, як між позивачем та поручителем [PERSON] додаткова угода до договору поруки не укладалась, що сторонами не заперечувалось та в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та збільшення обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. Відповідну правову позицію висловлено 21.10.2015 року Верховним судом України в справі №6-1161цс15. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні як на підставу про відмову в задоволенні позову до [PERSON] стверджувала про збільшення його обсягу відповідальності як поручителя без його згоди. Так, як вбачається з умов договорів від 20.05.2008 року порукою забезпечувалось виконання зобовязань за кредитним договором, згідно якого кредитор надав кредит в сумі 31 230,00 дол. США, а боржник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту в сумі 31 230,00 дол. США у строк до 20.05.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми кредиту та 4% щомісячної винагороди за резервування ресурсів. Як слідує з додатку №1 до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» сума % та винагород в цілому становить 39 574,80 дол. США. Додатковою ж угодою до кредитного договору від 07.12.2012 року, укладеною між кредитором та позичальником, як вказувалося вище, зокрема погоджено, що кредитні кошти надаються на строк до 20.11.2027 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 34 530,00 дол. США та на споживчі потреби у розмірі 1 821,00 дол. США зі сплатою відсотків в розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми наданого кредиту. При цьому визначено, що погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісячно в сумі 440,18 дол. США. Суд погоджується з доводами представника відповідача, що шляхом укладення додаткової угоди було збільшено обсяг відповідальності поручителя, оскільки хоча і розмір процентів зменшений, однак збільшення тіла кредиту та терміну кредитування, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування кредитними коштами, в цілому призводить до збільшення обсягу відповідальності, що слідує із порівняння графіків сплати кредиту та довідки про загальну вартість кредиту. При цьому, суд також звертає увагу, що умовами додаткової угоди збільшений розмір штрафних санкцій. Зокрема п.2 передбачено, що в разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує штраф в розмірі 13 762, 96 дол. США. Крім того п.6 цієї угоди передбачено збільшення неустойки в разі порушення строків сплати відсотків за користування кредитом та винагород та встановлено в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом та 100% від розміру неналежного сплачених винагород. Наразі таке збільшення обсягу відповідальності проведено за умови відсутності інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру такої відповідальності. При цьому умови договору поруки не містять жодних умов щодо можливостей таких змін без згоди поручителя. Суд не бере до уваги твердження представників позивача щодо списання заборгованості позичальника, оскільки як слідує з умов додаткової угоди, підписання цієї угоди не є рішенням про анулювання заборгованості позичальника (п.4). До того ж вказане твердження спростовується розрахунком заборгованості наданим банком, за змістом якого розмір заборгованості по пені не змінений та наявне збільшення тіла кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку, що зобовязання, що виникли з договору поруки №б/н від 20.05.2008 року є припиненими з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] кредитної заборгованості. В той час, як під час судового розгляду справи достовірно встановлено, що позивач зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, відповідачем не здійснювалось погашення кредитних коштів. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 525-526, 530, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 02.06.2017 року становить 47\~145,54 дол. США з них: 11\~586,35 дол. США заборгованість за кредитом; 10\~444,89 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 22\~860,21 дол. США заборгованість по пені; а також штрафи, передбачені п.5.3 кредитного договору: 9,52 дол. США штраф (фіксована частина); 2\~244,57 дол. США штраф (процентна складова). Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до цього у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання відповідачем зобовязань за договором. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. А тому, враховуючи, розмір заборгованості за кредитом 11\~586,35 дол. США, розмір пені 22\~860,21 дол. США, який майже вдвічі перевищує розмір заборгованості, що відповідач [PERSON] являється інвалідом з дитинства ІІІ групи, окрім соціальної пенсії по інвалідності у розмірі 1\~342,00 грн., інших доходів не має, що підтверджується змістом довідки УПФ України у м. Вінниця від 22.09.2017 року (а.с.101 т.2), суд вважає за можливе у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір неустойки (пені), яку необхідно стягнути з відповідача, з 22\~860,21 дол. США до 12\~860,21 дол. США, а також зменшити розмір штрафу (процентна складова) з 2\~244,57 дол. США до 1\~244,57 дол. США. А відтак, з огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 36\~145,54 дол. США. Що ж стосується думок та тверджень представника відповідача [PERSON] що у звязку з реалізацією предмета іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання правовідносини між кредитором та позичальником, які виникли на підставі договорів кредиту та іпотеки, слід вважати припиненими суд не приймає до уваги та вважає останні безпідставними з наступних підстав. Так, дійсно, як вбачається з матеріалів справи, а саме Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №85695930 від 24.04.2017 року вбачається, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» являється власником квартири [ADDRESS], підставою виникнення права власності є договір іпотеки квартири від 20.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2912, строк виконання основного зобовязання 20.05.2018 року, розмір основного зобовязання 34\~530,00 дол. США, іпотекодавці [PERSON], [PERSON] (а.с.238-240 т.1). Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.4 ст.591 ЦК України, яка кореспондується зі змістом статті 24 Закону України «Про заставу», якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні та матеріалів справи, а саме уточненого розрахунку заборгованості за кредитним договором, після постановлення предмету іпотеки на баланс банку за кредитним договором залишилась заборгованість за кредитом в розмірі 11\~586,35 дол. США, за відсотками в розмірі 10\~522,13 дол. США та пенею в розмірі 23\~172,28 дол. США (а.с.16-21 т.2). А тому, вимоги позивача щодо стягнення з позичальника відповідача [PERSON] залишку заборгованості за кредитом повністю відповідають як умовам кредитного договору, так і положенням чинного законодавства. Що ж стосується заперечень сторони відповідача, що банком неправомірно була збільшена заборгованість за тілом кредиту, то зазначена обставина не відповідає дійсності, оскільки між банком та позичальником були укладені договори страхування заставного майна та особистого страхування від 20.05.2008 року (а.с.58,59-60, 61-63 т.2). Відповідно до п.2.2.7 кредитного договору в разі неподання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових платежів по погодженим з банком договором страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п.2.1.3 договору. Позичальник зобовязується погасити суму кредиту, спрямовану на сплату страхових платежів та сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. В разі непогашення цієї частини кредиту, вона вважається простроченою. Оскільки, відповідач [PERSON] не здійснював сплату страхових платежів, останні здійснював банк, що не суперечить умовам договору. Таким чином, розмір заборгованості за тілом кредиту щорічно збільшувався. Здійснення позивачем проплат за страховими платежами [PERSON] достеменно підтверджується випискою по рахункам (а.с.38-51 т.2). Що ж стосується збільшення розміру заборгованості за пенею, то розмір останньої почав збільшуватись з 29.10.2013 року з моменту допущення прострочення платежу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача кредитної заборгованості. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 3\~654,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.02.2015 року, також підлягає частковому стягненню з відповідача у розмірі 2\~801,45 грн. , так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial