Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13 268 гривень, посилаючись на те, що 04.04.2016 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7-5977, згідно якого останній отримав кредит в сумі 500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 % щоденного користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту 18.04.2016 року. У зв`язку із не виконанням відповідачем умов договору, станом на 26.06.2019 року у нього виникла заборгованість в сумі 13 268 гривень, яка складається з: 400,00 гривень - заборгованість за кредитом; 8 616,00 гривень - відсотки за користуванням кредитом; 4 252,00 гривень - нарахована пеня, які позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати у сумі 2 221,00 гривень. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідач у наданий судом строк та станом на 29.10.2019 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалася, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з копією кредитного договору № 7-5977 від 04.04.2016 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 7-6641, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,00 % щоденного користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту 18.04.2016 року (а.с.12, 13). Додатковою угодою від 20.04.2016 року № 1.1 до договору № 7-5977 від 04.04.2016 року) строк повернення кредиту було продовжено до 04.05.2016 року, додатковою угодою від 19.05.2016 року строк повернення кредиту визначено 02.06.2016 року, додатковою угодою від 06.06.2016 року строк повернення кредиту визначено 20.06.2016 року та додатковою угодою від 13.07.2016 року строк повернення кредиту визначено 27.07.2016 року (а.с.12, 15). Отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 04.04.2016 року (а.с.12). Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обовязковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» особа набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до відповідного державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Однак, [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов`язання з погашення заборгованість по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості. З розрахунку вбачається, що станом на 26.06.2019 року у неї виникла заборгованість в сумі 13 268 гривень, яка складається з: 400,00 гривень - заборгованість за кредитом; 8 616,00 гривень - відсотки за користуванням кредитом; 4 252,00 гривень - нарахована пеня (а.с.20-33). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Підпунктом 1.2 . кредитного договору кредит надається позичальнику строком на 14 календарних днів (дата видачі кредиту 04.04.2016 р., дата повернення кредиту - 18.04.2016 р.). Згідно ст. 263 ч. 4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. Із правової позиції викладеної у пунктах 29-32, 34, 35, 38, 39, 41- 46, 48-51, 53, 54, 89-91 постанови Верховного Суду, номер справи 444/9519/12 (номер провадження 14-10 цс 18) від 28.03.2018 р. убачається, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили сплату відсотків за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 2,00 % за календарний день, який наданий на 14 календарних днів - до 18.06.2016 року, який в подальшому (додаткова угода від 20.04.2016 року № 1.1 до договору № 7-5977 від 04.04.2016 року) було продовжено до 04.05.2016 року, додатковою угодою від 19.05.2016 року строк повернення кредиту визначено 02.06.2016 року, додатковою угодою від 06.06.2016 року строк повернення кредиту визначено 20.06.2016 року та додатковою угодою від 13.07.2016 року строк повернення кредиту визначено 27.07.2016 року. Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення відсотків за невиконання грошового зобов`язання відповідачем, в тому числі і після визначеного у кредитному договорі терміну повернення кредиту - 27.07.2016 року. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 26.06.2019 року [PERSON] були нараховані відсотки за порушення виконання зобов`язання у сумі 8 616,00 гривень. З оляду на вищенаведене, у стягненні відсотків за невиконання зобов`язання, які були нараховані з 28.07.2019 року слід відмовити, так як правовідносини, які склалися між банком (кредитодавцем) та відповідачем (боржником) набули іншої правової природи і вони регулюються ст. 625 ч. 2 ЦК України. Згідно ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ст. 616 ч. 2 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Приймаючи до уваги, що інтереси позивача достатньо захищені процентною ставкою, а ТОВ «Інтеркеш Україна» не надало суду доказів, що несплатою кредиту йому завдано суттєвої шкоди, тому суд вважає, що визначений позивачем розмір пені за невиконання зобов`язань за договором у сумі 4 252,00 гривень слід зменшити до 500,00 гривень. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 2 010,00 гривень, яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 500,00 гривень, заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 1010,00 гривень та заборгованості по пені 500,00 гривень. Тому з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» слід стягнути 2 010,00 гривень та судові витрати. Відповідно до ст. 133 ч.ч. 1 та 3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на виїзд до боржника за адресою проживання в розмірі 300,00 гривень, задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю. Статтею 141 ч.ч. 1 та 2 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі ст.ст. 512, 514, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 626, 1054, 1079 ЦК Українита

Outcome: approved