Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 7 лютого 1998 року та на даний час фактично припинили шлюбні відносини; -від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]; -причинами розпаду сімї послужили зловживання відповідачем алкогольними напоями, постійні скандали, образи її і дітей непристойними словами, що погано впливає на психіку дітей, примирення між ними неможливо, оскільки їх шлюб не виконує свого прямого призначення; -неповнолітні діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає; -їх неповнолітня донька є студенткою денного відділення географічного факультету Ужгородського національного університету IV рівня акредитації; -відповідач працює по найму і має можливість сплачувати аліменти, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання: доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею 23-х річного віку, до закінчення навчання в Ужгородському національному університеті, та сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, щомісячно по 1000грн. на кожну дитину, з дня подачі позову до суду. В судовому засіданні позивач уточнила заявлені позовні вимоги та просила: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття, щомісячно по 1000грн. на кожну дитину, з дня подачі позову до суду. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково, пояснивши, що: -він повністю визнає позов в частині розірвання шлюбу; -взагалі позов про стягнення аліментів він визнає, але він не згідний з тим розміром аліментів, який просить стягнути з нього позивач на утримання дітей; -просив суд стягнути з нього аліменти на утримання дітей по 500грн. на кожну дитину, оскільки він ніде не працює і в нього немає грошей. Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та відповідачем в одному будинку, але знаходяться на утриманні тільки позивача, що підтверджується: свідоцтвом про одруження /а.с.5/, свідоцтвами про народження дітей /а.с.31-32/, довідкою ЖЕК №2 Хустської міської ради від 8 лютого 2016 року /а.с.6/ та актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 5грудня 2016 року /а.с.22/. Також в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня донька сторін - [PERSON], [INFO], навчається на денному відділенні географічного факультету Ужгородського національного університету та отримує стипендію, а неповнолітній син сторін - [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства, на утримання якого позивач отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується: довідкою Ужгородського національного університету №178 від 17 січня 2017 року /а.с.29/, посвідченням, серії ААБ №164260, /а.с.23/. Ці обставини також не спростовуються сторонами в судовому засіданні. Позивач вказує, що причинами розпаду сімї послужили зловживання відповідачем алкогольними напоями, постійні скандали, образи її і дітей непристойними словами, що погано впливає на психіку дітей, примирення між ними неможливо, оскільки їх шлюб не виконує свого прямого призначення. Ці обставини не спростовуються сторонами в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач в судовому засіданні повністю визнав позов в частині розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони примиритися не бажають, обидва згідні на розірвання шлюбу, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам і позивача, і відповідача. Спора про спільно нажите майно та місце проживання неповнолітніх дітей сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Позивач вказує, що відповідач працює по найму і має можливість сплачувати аліменти, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надала. Відповідач, посилаючись на свій важкий матеріальний стан, жодних доказів цієї обставини суду не надав. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для їх нормального утримання і виховання, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання двох неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; -неповнолітня донька сторін - [PERSON], [INFO], навчається в Ужгородському національному університеті та отримує стипендію; -неповнолітній син сторін - [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства, на утримання якого позивач отримує державну соціальну допомогу, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі: 850грн. на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], та 500грн. на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], щомісячно, до досягнення ними повноліття. Згідно квитанції №187 від 10 жовтня 2016 року /а.с.2/ позивач при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 551грн.20коп., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати в цій частині підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial