Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.12.2005 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»), був укладений Кредитний договір ML-800/082/2005, згідно з яким позичальник отримав у банку кредит в розмірі 38 000,00 дол. США. В якості забезпечення виконання зазначеного зобов`язання, 26.12.2005 року між [PERSON] та банком був укладений договір поруки SR-800/231/2005. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 29.08.2016 року заборгованість за кредитним договором становить - 25 663,23 дол. США. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь ПАТ «ОТП Банк» зазначену заборгованість та судові витрати у розмірі - 9813,14 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.09.2016 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2017 року задоволено позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.08.2018 року скасовано заочне рішення суду від 06.03.2017 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Протоколом передачі судової справи від 13.03.2019 року справу передано судді Бедьо В.І. для продовження розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Проте, як вбачається з матеріалів справи, наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином повістками про виклик у судове засідання. Жодних пояснень, відзивів на позов такі не подали. Суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. 26.12.2005 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»), був укладений Кредитний договір ML-800/082/2005, згідно з яким позичальник отримав у банку кредит в розмірі 38 000,00 дол. США (тридцять вісім тисяч доларів США). 18.04.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору ML-800/082/2005 від 26.12.2005, яким внесено доповнення та зміни до кредитного договору. Як встановлено судом з матеріалів справи, 26.12.2005 року між Райффайзенбанк Україна та [PERSON] було укладено договір поруки SR-800/231/2005. Згідно з умовами договору поруки, за цим договором поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ( [PERSON] ) його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. 18.04.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору поруки SR-800/231/2005 від 26.12.2005, яким внесено доповнення та зміни до договору. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором ML-800/082/2005 від 26.12.2005, станом на 29.08.2016 року загальна сума заборгованості [PERSON] становить - 25 663,23 дол. США, яка складається з наступного: 23 408,14 дол. США - залишок заборгованості за кредитом; 2255,09 дол. США - сума відсотків (несплачені відсотки за користування кредитом за період з 24.07.2014 р. по 28.08.2016 р.). Згідно матеріалів справи позивачем надсилались досудові вимоги для погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема, 12.05.2016 р. та 18.07.2016 р. У відповідності до п. 1.1. Кредитного договору Банк виконав свої зобов`язання та надав позичальнику кредит у розмірі, згідно умов договору. В свою чергу Позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов`язання, встановлені у Кредитному договорі. Проте, Відповідач 1 в порушення п. 1.5.1. Кредитного договору, відповідно до якого - повернення відповідної частини Кредиту та сплата процентів здійснюється Позичальником щомісяця у Розмірі платежу та не пізніше Дати Платежу, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок. Відповідно до п. 2.1.3 додаткового договору №1 від 18.04.2014р. «Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадках невиконання Позичальником своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором. При цьому, зобов`язання Позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів». У відповідності до п.1.1. Договору поруки, Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його Боргових зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором, у повному обсязі таких зобов`язань. Згідно умов п. 2.1. Договору поруки, порукою за цим Договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником кожного і всіх його Боргових Зобов`язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги Кредитора щодо повернення основної суми кредиту, наданого Боржнику; сплата відсотків за користування кредитом; та сплата пені за прострочення повернення кредиту, процентів та штрафу за нецільове використання кредиту. Відповідно до п. 3.2 Договору поруки, Поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання Боржником Боргових Зобов`язань перед Кредитором за Кредитним Договором, здійснити виконання Боргових Зобов`язань в обсязі, заявленому Кредитором, протягом 1 (одного) Банківського дня з дати отримання відповідної письмової вимоги Кредитора. З матеріалів позову слідує, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Вказана обставина не була спростована стороною відповідачаі під час розгляду даної цивільної справи Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У судове засідання відповідачі жодного разу не з`явилися, наведені позивачем розрахунки не оспорили і, оскільки, такі складені компетентною особою, такі судом приймаються як достовірні. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі - 25 663,23 дол. США підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 9813,14 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved