Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 21.01.2014 р. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] і знаходиться в іпотеці банку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11.07.2008 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 223377008 про надання останньому кредиту в сумі 270000 доларів США, терміном на 216 місяців по 11.07.2026 р. В забезпечення виконання умов кредитного договору 11.07.2008 р. між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки за цим Договором про резервування об»єкту нерухомості та порядок погашення облігацій № 1054-8/115Р-2 від 05.12.2005 р. є квартира, плановий термін введення якої в експлуатацію - 31.03.2007 р., яка перейде у власність інвестора після вводу будинку в експлуатацію. Оскільки [PERSON] не виконувались умови кредитного договору № 223377008 від 11.07.2008 р. банком подано позовну заяву про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09.04.2012 р. стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 3734646,59 грн. 24.12.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір продажу квартири 115, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Власник квартири [PERSON] без відома банку, всупереч п.5.1 договору іпотеки, передав квартиру в оренду [PERSON] В квартирі [ADDRESS] мешкає [PERSON] та перешкоджає доступу до квартири, чим унеможливлює банку, як іпотекодержателю, скористатись своїм правом спільно з власником квартири провести реалізацію квартири іншому покупцеві. Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК України: звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Представник позивача в судове засідання не з»явився надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засіданні не з»явився, надіслав письмові заперечення проти позову, де зазначив, що [PERSON] не порушував договір іпотеки, уклавши з відповідачем попередній договір оренди № 1-9102010 від 19.10.2010 р. На підставі попереднього договору сторонами зафіксовано лише обов»язок в майбутньому укласти договір оренди і лише після цього у відповідача виникло б право користуватись приміщенням. Попередній договір оренди від 19.10.2010 р. між відповідачем та третьою особою розірвано на підставі акту від 27.12.2010 р. Між відповідачем та третьою особою 24.12.2010 р. було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомості, сторони домовились укласти основний договір не пізніше 40 календарних днів після отримання продавцем свідоцтва про право власності на квартиру. Свідоцтво про право власності на квартиру [PERSON] не оформлювалось. Відповідно до п.1.1 договору іпотеки від 11.07.2008 р., предметом іпотеки є право вимоги отримання нерухомого майна у майбутньому за Договором про резервування об»єкту нерухомості та порядок погашення облігацій № 1054-8/115Р-2 від 05.12.2005 р. Відповідач не може мешкати в правах вимоги отримання нерухомого майна у майбутньому, які не є нерухомим майном. Посилання позивача на ст. 109 ЖК України вважає безпідставним. [PERSON] має вільний доступ по приміщення. З боку відповідача права володіння, користування і розпорядження приміщенням не порушувалось. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2008 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 223377008, відповідно до п.1.1.1 договору кредитор надав позичальнику суму кредиту - 270000 доларів США, терміном на 216 місяців по 11.07.2026 р. В забезпечення виконання умов кредитного договору 11.07.2008 р. між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки є право вимоги отримання нерухомого майна в майбутньому за Договором про резервування об»єкту нерухомості та порядок погашення облігацій № 1054-8/115Р-2 від 05.12.2005 р., що укладений між іпотекодавцем та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця». Предметом іпотеки за цим Договором про резервування об»єкту нерухомості та порядок погашення облігацій № 1054-8/115Р-2 від 05.12.2005 р., є квартира, плановий термін введення якої в експлуатацію - 31.03.2007 р., яка перейде у власність інвестора після вводу будинку до експлуатації. Відповідно до п.5.1, 5.2 договору іпотеки іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, але не має право відчужувати його в будь-який спосіб, або іншим чином розпоряджатись без письмової згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії договору. Іпотекодавець має право передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку, оренду, користування, зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт, чи здійснювати істотні поліпшення виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09.04.2012 р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 3734646,59 грн. 24.12.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомості. Відповідно до п.1.1 договору сторони домовились укласти в майбутньому основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.2.1 договору сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити основний договір не пізніше 40 календарних днів після отримання продавцем свідоцтва про право власності на квартиру. Відповідно до ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов»язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах встановлених попереднім договором. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об»єкта нерухомого майна права власності, інші речові права на об»єкт за адресою: [ADDRESS] відомості відсутні. Як встановлено в судовому засіданні основний договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] не укладено. Оскільки попередній договір передбачає лише укладення в майбутньому договору купівлі-продажу, то іпотекодавець [PERSON] не порушує п.5.1, п.5.2 договору іпотеки. Як встановлено в судовому засіданні відповідач відповідно до посвідки на постійне проживання зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Позивач 11.12.2013 р. звернувся до відповідача з письмовою вимогою про добровільне звільнення займаного жилого приміщення - квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною 3 ст.109 ЖК України встановлено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивачем в судовому засіданні не надано доказів, що прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, також не надано доказів, що відповідач [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS] та чинить позивачу перешкоди скористатись правом провести реалізацію квартири іншому покупцеві. Оскільки на час ухвалення рішення відсутні виконання приписів, встановлених ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців з житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення жилого приміщення їх мешканцями в розумінні ст. 3 ЦПК України щодо права особи на звернення до суду. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованити та не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.16, 316, 317, 321, 572, 575, ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed