Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 02.02.2010 року у Ленінському відділі департаменту запису актів цивільного стану Міністерства державно-правового розвитку Омської області, актовий запис №48, посилаючись на те, що 02.02.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] За час спільного проживання у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, вони втратили один до одного почуття любові та поваги, між ними зникли спільні інтереси. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть і на даний час їхня сім'я існує суто формально. Разом не проживають з грудня 2015 року. На примирення позивач категорично не згідна. Спору про розподіл майна на даний час немає. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Позивач у підготовче судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить дану справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, на примирення категорично не згідна. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився. Доручення про вручення судових документів та проведення процесуальних дій, направлені до компетентного суду Російської Федерації згідно з умовами Мінської Конвенції «Про правову допомогу та правовим відношенням по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 22.01.1993 року, виконане належним чином. Із протоколу судового засідання Октябрьського районного суду міста Омськ Російської Федерації від 28.06.2018 року (а.с.56) вбачається, що відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю, проти розгляду справи за його відсутності не заперечував. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши письмові докази, вважає за можливе розглянути дану справу під час підготовчого судового засідання та вважає, що даний позов підлягає до задоволення. Вимоги позивача законні, обґрунтовані і в судовому засіданні доведені. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.02.2010 року у Ленінському відділі департаменту запису актів цивільного стану Міністерства державно-правового розвитку Омської області, актовий запис №48, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). За час спільного проживання у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.5, 6). Сторони не бажають миритися, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали непорозуміння та втрата почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що шлюб існує формально та суперечить інтересам сторін, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами, зареєстрований 02.02.2010 року у Ленінському відділі департаменту запису актів цивільного стану Міністерства державно-правового розвитку Омської області, актовий запис №48 - розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище - [PERSON]. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.21, 24, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved