Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути солідарно із [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та Внески у розмірі 37587 грн. 71 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 11030 грн. 92 коп. та 3% річних у розмірі 2870 грн. 31 коп., а всього 51488 грн. 94 грн., а також стягнути у рівних частках сплачений ним судовий збір в сумі 2270 грн. Свої вимоги мотивує тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 18,20,30 Правил надання послуг з централізованого опалення,постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992р. №572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства,у строки,встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки,платіжної квитанції тощо). Оскільки в будинку [ADDRESS] встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. Лічильник обліку гарячого водопостачання у квартирі [ADDRESS] відсутній, тому згідно п. 21 вищевказаних правил у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №244432620 від 15.02.2021 року: одноосібним власником квартири [ADDRESS] з 15.06.2007 року є відповідач [PERSON] , на підставі договору дарування серія та номер 6479 від 11.06.2007 року. Згідно відповіді на адвокатський запит Колотило Л.М. № 23601-01-10 від 20.11.2020 року, наданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, відповідно до інформації з адресної картки, за адресою: [ADDRESS] , станом на 20.11.2020 року, зареєстровані відповідачі: [PERSON] з 15.06.2007 року по теперішній час та [PERSON] з 03.03.2015 року і по теперішній час, а також малолітній [PERSON] , [INFO] з 03.03.2015 року по теперішній час. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України, ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц, №712/8196/20 від 07.07.2020 року. Стаття 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інших порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідачі з січня 2013 року своєчасно та у повному обсязі не вносили плату за отримані послуги централізованого опалення, гарячого водопостачання, а також не здійснювали внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, згідно ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.01.2021 складає 37587,71 грн., що підтверджується розрахунком по особовому рахунку № [NUMBER] . Відповідачі, фактично споживаючи вищезазначені послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Заходи досудового врегулювання спору з відповідачами не проводилися, оскільки чинним законодавством такого обов`язку не передбачено. Вищезазначена квартира не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку. Крім того, відповідно до п. п. 5.10.11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги» за цінами та тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 3 т. 13 Конституції України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст.332 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача, як на власника квартири незалежно від факту його реєстрації чи проживання у житловому приміщенні. Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна виникають у випадках,встановлених договором або законом,зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників)кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи,які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідачам на суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК, нараховані інфляційні втрати в сумі 11030 грн. 92 коп. та 3 % річних, що становить 2870 грн. 31 коп. На підставі викладеного вище, позивач просить суд, - стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість з централізованого опалення, гарячого водопостачання та Внесків у розмірі 37587грн. 71коп., інфляційну складову боргу - 11030грн.92коп., 3% річних - 2870грн. 31коп., а всього - 51488грн. 94коп. та сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 09.03.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Представником відповідачів, адвокатом Сучило А.О. подано відзив на позовну заяву, в якому ним обґрунтовано позицію заперечення проти вказаного позову та прохання відмовити у задоволенні вимог позивача до відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Так, автор відзиву вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності при розрахунку заборгованості, а саме позивачем по справі подана позовна заява про стягнення боргу за споживання теплової енергії від 01.03.2021 року, яка до суду надійшла 02.03.2021 року. Разом з позовною заявою наданий лист-розрахунок №30321198 заборгованості, відповідно до якого наведено розрахунок з січня 2013 року. Вважає, що даний розрахунок є невірним та таким, до якого підлягає застосуванню строк позовної давності, стягнення боргу можливе лише з березня 2018 року. Вважає, що інфляційні збитки та 3% річних нараховані за період з січня 2013 року по 01.01.2021 року не підлягає до стягнення, адже до вимоги про стягнення неустойки застосовується позовна давність в 1 рік. 09.04.2021 року судом отримано відповідь на відзив, в якому представником позивача - Марцішевським Б.Р. обґрунтовано позицію необхідності задоволення позовних вимог ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в повному обсязі. Вважає викладені у ньому заперечення проти позову безпідставними. Одноосібним власником квартири [ADDRESS] з 15.06.2007 р. - є відповідач [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер 6479 від 11.06.2007 р. У квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] з 15.06.2007р. по теперішній час, [PERSON] з 03.03.2015 р. р. по теперішній час. Таким чином, відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються позивачем у вищевказану квартиру та зобов`язані здійснювати щомісяця оплату за фактичне користування ними, що відповідачами і не оспорюється. Лист-розрахунок по О/Р № 30321198 є по суті є випискою з особового рахунку, що є належним доказом по нарахуванням по особовому рахунку відповідачів, підписаний бухгалтером теплопостачальної організації, як спеціалістом відповідальним за даний напрямок роботи, а отже є належним і допустимим доказом. Представником відповідачів у відзиві на позовну заяву не було надано обгрунтованих контр-розрахунків чи інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач не вірно виконав лист-розрахунок по О/Р № 30321198 за спірний період та з порушенням норм чинного законодавства. Розрахунок інфляційних нарахувань, як і 3% річних по О/Р 30321198, як і лист - розрахунок - є належними доказами по нарахуванню відповідачам інфляційних нарахувань за кожен місяць прострочення, з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказані документи виконані та підписані бухгалтером теплопостачальної організації, як спеціалістом відповідальним за даний напрямок роботи, і відповідно, усі операції, як і у випадку з листом-розрахунком, фіксуються у помісячному розрізі згідно з регістрами аналітичного обліку комплексу програмних засобів СР2000. Вважає, що представником відповідачів у відзиві на позовну заяву не було надано обгрунтованих контр-розрахунків чи інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач не вірно виконав розрахунок інфляційних та 3 % річних по О/Р № 30321198 за спірний період та з порушенням норм чинного законодавства. Вважає, що до стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних спеціальна позовна давність в один рік не застосовується і позивач на законних підставах просить стягнути з відповідачів інфляційні нарахування та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання, на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Тож, зважаючи на викладене вище, представник позивача вважає що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - Марцішевський Б.Р. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції навів доводи, викладені ним у позові та відповіді на відзив. Зазначив, що наявним є борг за період з січня 2013 року по 31.12.2020 року в сумі 37587 грн. 71 коп., інфляційні втрати нараховано за період з січня 2013 року по 31.12.2020 року в розмірі 11030 грн. 92 коп., а також 3% річних в сумі 2870 грн. 31 коп., які і просив стягнути солідарно з відповідачів, а також стягнути судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп. у рівних частках. Між тим, додав, що на даний час борг існує, оплати немає. Щодо сплину строків позовної давності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному заявленому обсязі. Зауважив, що остання оплата мала місце у лютому 2014 року за гаряче водопостачання, проте лише в розмірі 50,00 грн., що є меншим ніж нарахований платіж. Претензій щодо якості наданих послуг не було до постачальника послуг. Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, передбачені та підлягають стягненню з відповідачів відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також згідно рішення Черкаської міської ради № 1021 від 17.09.2019 року. Представник відповідачів, адвокат Сучило А.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію доводами викладеними ним у відзиві на позов. Суду також пояснив, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. Остання оплата послуг мала місце у лютому 2014 року, а тому відсутні підстави для стягнення боргу. Не заперечував, що відповідачі користувалися послугами, які були їм надані позивачем. [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , але квартира вибула з його власності на початку квітня 2021 року, проте і він і відповідач [PERSON] є на даний час зареєстрованими у ній. Пільг щодо сплати судового збору відповідачі не мають. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце судового засідання до суду не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Заслухавши думку представника позивача, представника відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що на ПАТ «Черкаське хімволокно» (в подальшому ПрАТ) покладено обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 № 2444). Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вищенаведеного ПрАТ «Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за № 244432620 від 15.02.2021 року: одноосібним власником квартири [ADDRESS] з 15.06.2007 року є відповідач [PERSON] на підставі: договору дарування 6479 від 11.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В.; Свідоцтва про право на спадщину 4-754, виданого 06.06.2007 року Першою черкаською державною нотаріальною конторою; Свідоцтва про право власності серії САА та номер 057060, виданого 25.03.2003 року Придніпровським районним виконавчим комітетом. Згідно відповіді на адвокатський запит Колотило Л.М. № 23601-01-10 від 20.11.2020 року, наданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, відповідно до інформації з адресної картки, за адресою: [ADDRESS] , станом на 20.11.2020 року, зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] з 15.06.2007 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] з 03.03.2015 року і по теперішній час, а також [PERSON] , [INFO] , який є малолітнім, з 03.03.2015 року по теперішній час. Судом перевірено вказані відомості та встановлено, що відповідно до відомостей Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 15.03.2021 року, отриманих судом 22.03.2021 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] з 15.06.2007 року та [PERSON] , [INFO] з 03.03.2015 року. За вказаною адресою відповідачі отримують послуги з тепловодопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий о/р 30321198, але ухиляються від перерахування щомісячної оплати за централізоване опалення, гаряче водопостачання та Внески, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що чинна з 09 червня 2018 року; діє в частині положень частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18 з 1 січня 2019 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання включаються до плати виконавцю відповідної комунальної послуги і в рахунку відображаються окремо. Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875- ІV) визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, в редакції, що чинна з 09 червня 2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч.3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019р. передбачено необхідність здійснення споживачем внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води. Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Правовідносини власників житлових приміщень щодо оплати комунальних послуг з підприємствами, які надають ці послуги, регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими комунальними послугами. Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за результатами розгляду справи встановлено, що відповідачі, як власник квартири і споживач житлово-комунальних послуг, взагалі не вносили плату за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, в т.ч. і на час розгляду справи. При цьому, слід зазначити, що ними не спростовані доводи позивача про те, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» надає такі послуги, враховуючи норми статті 12 ЦПК України. Що стосується відсутності укладеного договору між позивачем та власником (споживачем) квартири, то слід звернути увагу на висновки Верховного Суду у постанові по справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019. Зокрема, зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані йому послуги, так як вони є споживачами наданих послуг. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. Таких документів споживачами - відповідачами по справі надано не було. Як і не наведено обставин про те, що відповідачі не користувалися послугами, наданими позивачем, які постачаються централізовано. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст.257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Отже, що стосується застосування строків позовної давності по даній справі, то слід зазначити наступне: позивачем нарахована заборгованість за період часу з січня 2013 року по грудень 2020 року включно. Суд не погоджується із доводами представника позивача про те, як на його думку, що строки позовної давності не сплинули і до стягнення підлягає заборгованість у повному обсязі, який заявлено у позові, оскільки ним суду не доведено поважність причин їх пропущення. Судом встановлено, що права та інтереси позивача відповідачами порушені - останніми взагалі не вносились кошти за надані житлово-комунальні послуги, але строк позовної давності сплинув починаючи з січня 2013 року по лютий 2018 року включно, про що зроблено представником відповідачів відповідну заяву, а тому слід відмовити позивачеві у задоволенні позову про стягнення заборгованості з відповідачів за цей період у зв`язку із сплином терміну позовної давності і за відсутності поважних причин її пропущення. При цьому, підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення із [PERSON] та [PERSON] на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованості за послуги з надання послуг централізованого опалення, гарячого водопостачання та Внесків за період часу з березня 2018 року по грудень 2020 року включно у розмірі 16540грн. 59коп. (борг по опаленню - 7398грн. 81коп.; борг по гарячому водопостачанню - 9092грн. 38коп., борг по внескам - 49грн. 40коп.). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тож, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в сумі 1084грн. 88коп. (за період з травня 2018р. по грудень 2020р.) та 3% річних в сумі 665грн. 26коп. (за період з березня 2018р. по грудень 2020р.). В іншій частині позову необхідно відмовити. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ч.ч.1, 2 ЦК України). За таких обставин, оцінивши докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» підлягають до часткового задоволення, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, ним були надані відповідні послуги відповідачам, як споживачам таких послуг, наведені ним розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами, в тому числі і нараховані внески, а тому до солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внесків станом на 01.01.2021 в сумі 16540,59 грн., інфляційні нарахування в сумі 1084 грн. 88 коп. та три відсотки річних в сумі 665грн. 26коп., у зв`язку із простроченням відповідачами оплати комунальних послуг. Суд вважає безпідставними доводи представника відповідачів про те, що до нарахованих, відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України, - інфляційних втрат та 3% річних, слід застосовувати річний строк позовної давності, оскільки ці нарахування не є штрафними санкціями, а є відповідальністью боржників за прострочення грошового зобов`язання. Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 2270 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 37 від 24.02.2021. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Черкаської міської ради задоволено частково на суму 18290 грн. 73 коп., що становить 35,52 % від заявлених вимог, то із відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 806 грн. 30 коп. Отже, до стягнення із відповідачів на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Черкаської міської ради підлягає сума 806 грн. 30 коп. (судовий збір) в рівних частках по 403 грн. 15 коп. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial