Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 3 вересня 1988 року, який було розірвано рішенням Хустського районного суду від 26 травня 2014 року; -від шлюбу вони мають трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -неповнолітні діти знаходяться на її повному утриманні, оскільки відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на їх утримання; -відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, періодично виїжджає на сезонні роботи за кордон, інших утриманців не має; -їх неповнолітній син - [PERSON] хворіє та з 2014 року перебуває на обліку у дитячого психіатра, що потребує додаткових матеріальних витрат, звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2000грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача [PERSON] [PERSON] надав до суду заяву /а.с.50/, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином - особисто /а.с.76/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву /а.с.23-24/, згідно якого він пояснив, що: -він приймає участь у вихованні дітей та постійно в добровільному порядку щомісячно сплачує на руки позивачу кошти на утримання дітей, постійно купує дітям необхідні речі, шкільне приладдя та ліки, забезпечує їх продуктами харчування; -він на даний час ніде не працює, не виїжджає на сезонні роботи; -він є пенсіонером та отримує пенсію, розмір якої становить 2354грн.54коп.; -він має на утриманні перестарілих батьків: батька [PERSON] , 1935 року народження, та матір [PERSON] , 1941 року народження; -згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/, щомісячно, до досягнення дітьми повнолітнього віку.\~ Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, її представника та\~ відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 3 вересня 1988 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хустського районного суду від 26 травня 2014 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем, що підтверджується рішенням Хустського районного суду від 26 травня 2014 року /а.с.10/, свідоцтвами про народження дітей /а.с.11-12/. Ці обставини не спростовується і відповідачем у своєму відзиві. Позивач в позовній заяві вказала, що їх неповнолітній син - [PERSON] хворіє та з 2014 року перебуває на обліку у дитячого психіатра, що потребує додаткових матеріальних витрат, але ніяких належних доказів цих обставин суду не надала. Відповідач [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Хустському об`єднаному управлінні ПФУ в Закарпатській області і отримує пенсію за вислугу років у розмірі 2354грн.54коп. /а.с.34-35/.\~\~ Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказала позивач у своєму позові: відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, періодично виїжджає на сезонні роботи за кордон, інших утриманців не має, але ніяких доказів цих обставин суду не надала. Як вказав відповідач у своєму відзиві на позов: він приймає участь у вихованні дітей та постійно в добровільному порядку щомісячно сплачує на руки позивачу кошти на утримання дітей, постійно купує дітям необхідні речі, шкільне приладдя та ліки, забезпечує їх продуктами харчування; він на даний час ніде не працює, має на утриманні перестарілих батьків: батька [PERSON] , 1935 року народження, та матір [PERSON] , 1941 року народження, але жодних належних доказів цих обставин відповідач суду не надав. Крім того ні позивач, ні відповідач взагалі не вказали про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2020 року 2218грн., з 1 липня 2020 року 2318грн., з 1 грудня 2020 року 2395грн.; -сторони мають двох неповнолітніх дітей віком 15 років; -мінімальний розмір аліментів на кожну дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 липня 2020 року не може бути меншим, ніж 1159грн.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на кожну дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час 2318грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -дохід відповідача на місяць, як він сам вказує, складає розмір пенсії за вислугу років, що становило станом на червень 2019 року 2354грн.54коп.; -вік відповідача - 56 років; -сам факт наявності у відповідача пенсії за вислугу років, ніяк не вказує на його непрацездатність; -відповідачем не надано суду жодних доказів своєї непрацездатності чи доказів того, що він за станом здоров`я не має можливості працювати та утримувати своїх неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 1500грн. щомісячно, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивача аліменти у визначеному вище розмірі, не встановлено. На підставі ст.141 ЦПК України: суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору, від сплати якого позивач звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial