Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач ПАТ «КБ «Надра», збільшивши розмір позовних вимог, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії №18/МБ В-10 від 30.05.2008р. в розмірі 484 616,79 грн., а також стягнути витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позову посилається на те, що 30.05.2008р. між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та фермерським господарством «Сілець» в особі директора Білинського А.Ю. укладено договір кредитної лінії №18/МБ В-10 строком до 31.05.2012р. зі сплатою за користування кредитом 17 % річних. На виконання кредитного договору позивачем було видано кредит на суму 250 000 грн. Згідно договору позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним, а у випадках, передбачених у договорі, - сплатити неустойку та відшкодувати завдані банку збитки, а також забезпечити повне повернення кредиту у строк до 31.05.2012р. Проте, умови кредитного договору порушені, тіло кредиту, нараховані відсотки та штрафні санкції за порушення строків повернення кредиту позичальником не погашені. Для забезпечення виконання кредитного договору між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки від 30.05.2008р. Позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до взятих на себе зобов'язань. Однак, сума кредиту, відсотки за його користування, нарахована пеня та штраф відповідачем не сплачені. Станом на 29.11.2012р. заборгованість позичальника становить 484 616, 79 грн. Представник позивача ПАТ «КБ «Надра» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд їх задоволити та дав пояснення, аналогічні змісту заяви. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні збільшені позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними та посилаються на те, що відповідачку не було ознайомлено з додатковими угодами до договору кредитної лінії №18/МБ В-10 від 30.05.2008р., які стосувалися збільшення відсоткової ставки по кредиту до 18 % річних та встановлення щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,7 %. Однак, у зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Крім того, позивач пропустив шестимісячний строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, від дня настання строку виконання основного зобов'язання для пред'явлення вимоги до неї, як поручителя. Вимогу про погашення заборгованості від 28.11.2012р., про яку вказує позивач, вона не отримувала. Оглянувши, дослідивши та давши належну оцінку письмовим матеріалам справи, суд прийшов до висновку, що даний позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.05.2008р. між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та фермерським господарством «Сілець» в особі директора Білинського А.Ю. (позичальник) укладено договір кредитної лінії №18/МБ В-10 терміном на 48 місяців - до 31.05.2012р. зі сплатою за користування кредитом 17 % річних. На виконання умов кредитного договору позивачем було видано позичальнику кредит на суму 250 000 грн., - що стверджується копією договору кредитної лінії №18/МБ В-10 від 30.05.2008р., копією меморіального ордеру №945 від 02.06.2008р., копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо державної реєстрації юридичної особи ПАТ «КБ «Надра», копією статуту ПАТ «КБ «Надра». Позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним, а у випадках, передбачених у договорі, - сплатити неустойку та відшкодувати завдані банку збитки, а також забезпечити повне повернення кредиту у строк до 31.05.2012р. Позичальником порушено умови договору кредитної лінії №18/МБ В-10 від 30.05.2008 року щодо повернення кредиту та сплати відсотків. Таким чином, як визначає позивач, заборгованість станом на 29.11.2012р. становить 484 616, 79 грн., з яких: 215 068,56 грн. - заборгованість по кредиту; 134 305,48 грн. - заборгованість по відсотках, 73 511,14 грн. - плата за управління кредитом, 18 921,59 грн. - пеня; 12430,21 грн. - штраф, 30 379,81 грн. - індекс інфляції, що стверджується розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем. Виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором було забезпечене договором поруки. Зокрема, 30.05.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель - [PERSON] поручилася перед кредитором (позивачем) за належне виконання ФГ «Сілець» взятих на себе зобов'язань, що витікають з договору кредитної лінії №18/МБ В-10 від 30.05.2008р., зокрема, щодо повернення кредиту до 31.05.2012р., сплати відсотків за користування кредитними коштами у сумі 17 % річних, сплати можливих штрафних санкцій (штраф, пеня), що стверджується копією договору поруки від 30.05.2008 року. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України: порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У тексті договору поруки від 30.05.2008 року не встановлено строку дії поруки. Так, у договорі поруки зазначено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. Однак, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Проте в договорі кредитної лінії №18/МБ В-10 від 30.05.2008 року чітко визначено строк виконання зобов'язання, тому право вимоги банку до поручителя виникло, починаючи із цього дня, протягом наступних шести місяців. Зокрема, згідно з кредитним договором строком виконання зобов'язання у повному обсязі є 31.05.2012р. Згідно відмітки відділення поштового зв'язку, позивач здійснив відправлення позовної заяви 04.12.2013р., пропустивши таким чином шестимісячний строк встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України. Оскільки останній день строку звернення до суду - 30.11.2012р. При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ним не пропущено вищевказаного шестимісячного строку з тих підстав, що 28.11.2012 р. відповідачці [PERSON] було надіслано письмову вимогу про погашення заборгованості за договором кредитної лінії №18/МБ В-10 від 30.05.2008р. Оскільки, у даному випадку не змінився день настання строку виконання основного зобов'язання (31.05.2012р.), від якого і обчислюється строк звернення до суду з позовом до поручителя, що узгоджується також з п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р. Таким чином, оцінивши у сукупності здобуті в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позивач не пред'явив вимоги до поручителя про виконання зобов'язання протягом шести місяців, що передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому зобов'язання відповідача [PERSON] за договором поруки припинилися, відтак, у позові слід відмовити. Спірні правовідносини сторін регулюються ст.ст., 526, 553-559, 1046-1050, 1054 ЦК України.

Outcome: dismissed