Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь аванс за договором в сумі 3 600,00 грив. та повернути на його особистий рахунок в Приватбанку м. Славутич. Вказує, що у липні 2013 року згідно договору купівлі-продажу двигуна на автомобіль АУДІ на картковий рахунок у ПриватБанку він сплатив менеджеру [PERSON] аванс згідно умов договору у вказаному розмірі. Після цього два рази на його адресу надсилались двигуни що не відповідали якості, від яких він відмовився, оскільки вони не відповідали вимогам заявлених двигунів в рекламному оголошенні, і які були повернути власнику. Але аванс, сплачений ним, йому повернутий відповідачем не був. Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що він у 2013 році не працював менеджером, вказаний в позові договір не укладав і кошти по ньому не отримував. Доказів того, що вказані в позові кошти в сумі 3 600,00 грив. перераховані за постачання двигунів немає. В судовому засіданні встановлене наступне. З наданих позивачем доказів вбачається, що у кінці липня 2013 року в газеті Рекламно-інформаційний тижневик №1 у м. Чернігові «Оголошення по середах» №29(790) від 17.07.2013 року позивач натрапив на оголошення про продаж двигунів до автомобілів любих іномарок. Там також було вказано про доставку у всі міста України, строк виконання 1-3 дня і контактний телефон 096-144-45-89. За даними вказаними в рекламі позивач зателефонував і заказав двигун до автомобіля АУДІ. Позивач перерахував на наданий йому рахунок в ПриватБанку аванс в розмірі 3 600,00 грив.. Згідно товарно-транспортній накладної від 26.07.2013 року №59000020166992 на адресу позивача в м. Славутич був направлений вказане замовлення. Відправником товару (запасні частини до автомобіля) є ПП Фесков, якій знаходиться в м. Ковель. Отримувач, позивач по справі, відмовився від отримання товару (запасні частини до автомобіля), що підтверджується декларацією на прийняття вантажу №1008000037 і в той же день, 26.07.2013 року, відправив його на адресу ПП Фесков (інтернет магазин) в м. Ковель, що підтверджується деклараціями на пересилання поштових відправлень №59000020341147 і №59000020341258. 03.08.2013 року на адресу позивача знову надійшов вантаж від якого він відмовився, що підтверджується декларацією про прийняття вантажу, згідно якої вантаж не прийнятий. 04.12.2013 року позивач направив на адресу ФОП [PERSON], [ADDRESS], вимогу-повідомлення, в якої він вказує про розірвання договору купівлі-продажу двигуна АУДІ А6 1,8Т АWТ 2001 р. до автомобілю укладеного поза торговельними та офісними приміщеннями на відстані у зв'язку з ненадання постачальником інформації передбаченою ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» та просить повернути йому одержані ФОП [PERSON] аванс по договору в розмірі 3 600,00 грив. на його особистий рахунок в ПриватБанку. Але позивач відповіді від ФОП [PERSON] не отримав і кошти йому повернути не були. Але позивач позов до ФОП [PERSON] не подає і свої вимоги адресує відповідачу [PERSON], на рахунок якого він перевів кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦКПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON]. Але, позивач не надав суду належних доказів того, що вказаний договір був укладений з відповідачем [PERSON]. Позивач, в якості доказів своїх вимог надає дані, які він отримав по факсу про банківський рахунок [PERSON] в ПриватБанку, про найменування двигуна, якій поставляється і суму передоплати. Також він надав квитанцію про переведення коштів в сумі 3 600,00 грив. на рахунок [PERSON]. Але суд не вважає ці докази належними доказами, які підтверджують факт укладення між позивачем і відповідачем договору на поставку двигуна, оскільки з доказів, вказаних раніше, вбачається, що такій договір був укладений з ФОП [PERSON], який і поставляв позивачу двічі запчастини б\\у до автомобіля. З наданої позивачем квитанції про перерахунок 3 600,00 грив. на рахунок відповідача не вбачається, що ці кошти були перераховані за двигун АУДІ. З урахуванням наведеного суд відмовляє в задоволенні позову до [PERSON] за недоведеністю укладення договору між ним і [PERSON] про продаж двигуна і про порушення останнім прав позивача, к споживача послуги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідач поніс витрати за надання йому правової допомоги в сумі 1 500,00 грив., що підтверджується договором з адвокатом про надання правової допомоги і актом/квитанцією від 26.02.2015 року про отримання адвокатом вказаної суми, то суд стягує з позивача на користь відповідача вказану суму.

Outcome: dismissed