Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21.01.2014 року Деснянським районним судом м.Києва у справі № 754/22151/13-ц постановлено заочне рішення, яким було стягнуто з відповідача на користь позивача 45 700,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 457,00 грн., а всього 46157,00 грн. Зазначене рішення було оскаржене відповідачем та в подальшому скасовано. Проте, рішенням Деснянського районного суду м.Києва у справі № 754/22151/13-ц від 27.04.2015 року вищевказані позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, рішення набрало законної сили 08.05.2015 року. Позивач вказує на те, що виконавчий лист по вказаній справі було пред'явлено до ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві 08.06.2015 року. 09.06.2015 року постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві Попової А.О. було відкрито виконавче провадження № 47779202. 28.03.2017 року на рахунок комбінату в рахунок погашення боргу відповідача надійшло 942,52 грн. в межах виконавчого провадження за рахунок коштів, які знаходились на арештованому рахунку боржника у ПАТ «Універсал Банк». Таким чином, станом на момент підписання позову розмір заборгованості відповідача становить 45 214,48 грн. Як зазначає позивач, оскільки відповідачем не сплачено борг за рішенням суду, то позивачу спричинено втрати від інфляції. Також, з урахуванням положень ст.625 ЦК України з відповідача належить стягнути 3 % річних, що становить: за період з 13.12.2015 року по 28.03.2017 року - 3 % річних в розмірі 1790,63 грн., інфляційне збільшення в розмірі 8131,10 грн.; за період з 29.03.2017 року по 13.12.2018 року - 3 % річних в розмірі 2322,66 грн., інфляційне збільшення в розмірі 8631,03 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3 % річних в загальному розмірі 4113,29 грн., втрати від інфляції в загальному розмірі 16 762,13 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.12.2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представники позивача Чанишев А.Р., Гончаренко Н.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов до суду не надав. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, проти чого не заперечували представники позивача. Заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року у справі № 2-2255/15 задоволено позовні вимоги ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача 45 700,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 457,00 грн. На примусове виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист від 25.05.2015 року (а.с.6-10). 09.06.2015 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві Поповою А.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47779202 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с.11). Згідно довідки ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» від 13.12.2018 року № 2/3597 та виписки про рух коштів, 27.03.2017 року з ВДВС на рахунок позивача перераховано 942,52 грн. в рахунок погашення боргу [PERSON] Станом на 12.12.2018 року заборгованість [PERSON] згідно рішення суду становить 45 214,48 грн. (а.с.14, 17-20). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму збитків від інфляції в розмірі 3 % річних в зв'язку з невиконанням відповідачем грошових зобов'язань за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч.2 ст.16 ЦК України. До таких способів належить, серед іншого, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із постанови Верховного суду України від 01.10.2014 року, справа №6-113/цс14, даним судом була розглянута справа про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Також, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною п'ятою статті 11 ЦК України передбачається виникнення цивільних прав та обов'язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов'язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими. За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній і у постанові від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15. Також, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідачем не надано доказів щодо наявності обставин, які б перешкоджали йому виконати рішення суду і тим самим мінімізувати збитки позивача. Розрахунки позивача щодо розміру завданих збитків, викликаних невиконання рішення суду, відповідачем також не спростовано. Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку, що у зв`язку із невиконанням відповідачем в повному обсязі рішення суду про стягнення суми, з урахуванням часткової сплати суми боргу 27.03.2017 року, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних з за період з 13.12.2015 року по 28.03.2017 року - 3 % річних в розмірі 1790,63 грн., інфляційне збільшення в розмірі 8131,10 грн.; за період з 29.03.2017 року по 13.12.2018 року - 3 % річних в розмірі 2322,66 грн., інфляційне збільшення в розмірі 8631,03 грн. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved