Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач пред'явив в суд названий позов посилаючись на те, що у липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZRZ0GA00003891 від 18.06.2007 року. Проте вказаний договір позивач вважає неукладеним, оскільки: сторони не досягли в належній формі, як того вимагає ст. 1055 ЦК України, не оформили кредитний договір; не досягли згоди з усіх істотних умов; кредитор не виконав своє зобов'язання щодо надання кредиту. Позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог в повному обсязі, надав письмові докази та вказав, що 18.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір на підставі якого вона отримала кредит в розмірі 40000,00 доларів США, позичальник на час укладення кредитного договору працювала в ЗАТ КБ «ПриватБанк», за період з 18 червня 2007 року по 14 грудня 2015 року на рахунках, відкритих в Банку на ім'я позичальника, проводились касові операції щодо погашення заборгованості за укладеним кредитним договором. Також вказав, що під час укладання кредитного договору було допущено описку в нумерації кредитного договору, а саме замість №ZRZ0GA00003891 було зазначено №ZRZ0GA00003892, проте в банківських комплексах, банківських виписках та договорах страхування зазначено вірний номер №ZRZ0GA00003891, крім того, укладеними додатковими угодами до кредитного договору та договору іпотеки було внесено відповідні зміни. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України. На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України- сторони є вільними в укладенні договору. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оцінивши докази на підставі ч.1ст.212 ЦПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 18 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отрималакредит у сумі 40000,00 доларів США, а також 2000,00 доларів США - на сплату страхових платежів) зі сплатою 1 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим строком повернення до 17 червня 2017 року. Згідно ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. За положеннями ч.1 ст.628, ч.1 ст.638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності дост. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, суть якої полягає, зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору. Згідно ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства впливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Пунктом 1.1. кредитного договору від 18.06.2007 року, укладеного між сторонами, передбачено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк до 17.06.2017 року включно, у вигляді не поновленої лінії у розмірі 40000,00 доларів США на споживчі потреби, а також 2000,00 доларів США - на сплату страхових платежів. За умовами п.2.2.1.-2.2.5 кредитного договору позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Кредитний договір підписаний позичальником 18.06.2007 року, [PERSON], що свідчить про те, що вона підтвердила своє погодження із сукупною вартість кредиту та валютою кредитування, метою кредитування, типом відсоткової ставки, строком, на який одержано кредит та варіантом його повернення. Цей кредитний договір є чинним, у встановленому законом порядку не був визнаний недійсним. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст.58, ч. 2 ст.59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.2 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3ст.212 ЦПК України). Оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача спростовуються такими письмовими доказами. Кредитний договір від 18.06.2007 року має номер ZRZ0GA00003892. Оригінал оглянутий в судовому засіданні. Позивач вказала, що підпис в договорі схожий на її підпис. В Додатковій угодій до кредитного договору від 25.06.2012 року вже виправлено нумерацію договору з №ZRZ0GA00003892 на №ZRZ0GA00003891. В оглянутих в судовому засіданні оригіналах договорів страхування майна №ZRZ0GA00045448 від 18.06.2007 року та особистого страхування №ZRZ0LK00045448 від 18.06.2007 року зазначено, що дані договори укладні з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №ZRZ0GA00003891 від 18.06.2007 року (п.п. 5.2. та 5.1. відповідно). Випискою за кредитним договором клієнта [PERSON] підтверджується, що з 18.07.2007 року по 10.09.2015 року вносилися кошти на погашення кредиту. В призначенні платежу зазначалось: «Погашение задолженности по кред.договору ZRZ0GA00003891 от 18.06.2007». Також, проведеною внутрішньою службовою перевіркою в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2017 року №ZAKL-2017/1-6819716 встановлено, наступне: «Як співробітник банку, [PERSON] при оформленні кредиту користувалася певними пільгами, що виразилося в менших відсоткових ставках за користування кредитом та за страховими платежами і давало право Банку їх зміни у разі розірвання трудового договору з працівником, що закріплено в п.6.2.1 кредитного договору. Про те, що кредит оформлений як працівнику банку на пільгових для клієнта умовах відзначено в ПК в 2005-2007 роках для оформлення кредитного договору, в програмному комплексі банку використовувався шаблон, в якому співробітник, який оформлює угоду, в ручному режимі вносив необхідну інформацію (дані позичальника, дати старту і закінчення кредиту, процентні ставки, суму погашення), в тому числі і номер кредитного договору. Вся інформація, яка вносилася в договір вручну, в самому договорі в електронному вигляді і після його роздрукування на паперовому носію виділена жирним шрифтом. Дійсний, реальний номер кредитного договору по даній кредитній угоді- ZRZ0GA00003891. Цей номер кредитного договору закріплений і присутній у всіх ПК банку. Номер ZRZ0GA00003892 присутній виключно на паперовому носію кредитного договору та договору іпотеки і більше ніде не фігурує. При перевірці номера кредитного договору ZRZ0GA00003892, будь-яка інформація про нього в ПК банку відсутня. В 2012 році (25.06.12) з [PERSON] була підписана додаткова угода, в якій номер кредитного договору вказаний ZRZ0GA00003891 від 18.06.07. Цей документ на паперовому носію з підписом [PERSON] є підтвердженням відповідності дійсного номеру кредитного договору згідно з інформацією в ПК банку. Заставодавці також підписали додатковий договір до договору іпотеки, в якому вказано кредитний договір за номером ZRZ0GA00003891 від 18.06.07. Відмінність (на одну цифру) номерів кредитного договору в ПК і на паперовому носії, є наслідком ненавмисної технічної помилки, яка могла статися в результаті як незафіксованого збою в роботі програмних комплексів банку, так і технічної помилки самого кредитного працівника і яка не змінює суті самого кредитного договору та зобов'язань за ним.» Позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів (ст.ст.58,59 ЦПК України), що є її процесуальним обов'язком (ст.ст.10,60 ЦПК України), щодо неукладання кредитного договору №ZRZ0GA00003891, також не довела, що платежі, які вносилися в рахунок погашення кредитної заборгованості по кредитному договору №ZRZ0GA00003891 у період з 18.07.2007 року по 10.09.2015 року, вносилися не нею, а іншою особою. Як на підставу своїх позовних вимог позивач зазначила, що кредитного договору з номером ZRZ0GA00003891 вона не укладала. В своїх пояснення в судовому засіданні вказала, що не пам'ятає чи укладала 18 червня 2007 року будь-який інший договір з ПАТ КБ «ПриватБанк». 08.08.2017 року позивач звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з заявою про надання одного з оригіналів кредитного договору №ZRZ0GA00003891 від 18.06.2007 року для узгодження його істотних умов. Відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18.08.2017р. №20.1.0.0.0/7-20170808/936 зазначено, що кредитний договір №ZRZ0GA00003891 від 18.06.2007 року був підписаний позичальником при його укладанні та один з його екземплярів був переданий [PERSON]. Також ПАТ КБ «ПриватБанк» було надіслано копію кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що 18.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір з номером ZRZ0GA00003891 в якому, в наслідок технічної описки, було невірно зазначено останню цифру номеру договору. На підставі наведеного, суд встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов висновку, що належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем не надано, а відтак позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed