Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 155\~637,95 грн. та судовий збір у розмірі 2\~334,50 грн., мотивуючи тим, що 06.10.2011р. між ПАТ Плюс Банк (правонаступником якого є АТ Ідея Банк) та [PERSON] укладено кредитний договір № 910.11139, за яким останній отримав кредит у розмірі - 83\~698,80грн. зі сплатою 19,9% річних. Взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів позивач виконав у повному обсязі. Разом з тим, відповідач допустив прострочення грошового зобов`язання, останній платіж здійснив 06 січня 2014 року, внаслідок чого станом на 08.05.2019р. виникла заборгованість за договором кредиту, яка становить 155637,95грн. і складається із простроченого боргу у розмірі 67007,52грн., прострочених процентів у розмірі 87869,70грн., строкових процентів 90,65грн., дебіторська заборгованість 670,08 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь. Відповідач подав відзив, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що для забезпечення виконання кредитних зобов?язань між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу- автомобілю DAEWOO Nexia, відповідно до умов якого заставодержатель у разі невиконання боржником належним чином своїх кредитних зобов?язань, мав право на реалізацію предмета застави. Даний автомобіль, який був куплений за кредитні кошти за даним договором кредиту, був переданий позивачу-кредитору для звернення стягнення для погашення заборгованості за договором; автомобіль пошкоджень не мав, мав малий пробіг, відповідач за даними з сайту продажів оцінює його в 113000грн., з урахуванням суми кредиту 83698грн., вважає, що грошові зобов`язання після звернення стягнення на автомобіль, виконані повністю. Вважає, що позивач недобросовісно замовчує дану обставину, яка є суттєвою. Просив у позові відмовити. У відповіді на відзив позивача послався на таке: 24.10.2013р. відповідач дійсно передав автомобіль, який був у заставі, кредитору, автомобіль був банком реалізований, у зв?язку з чим заборгованість за кредитним договором була частково погашена за рахунок отриманих коштів від продажу предмета застави в сумі 37280,17грн. Однак отриманих від реалізації коштів не вистачило для погашення всієї кредитної заборгованості і заборгованості по процентам. Відповідач подав також заяву про застосування позовної давності, посилаючись на її пропуск позивачем за даними вимогами, враховуючи, що останній здійснений відповідачем платіж датується 6.01.2014р., і з даної дати для позивача розпочав перебіг строк позовної давності за вимогами до відповідача з зобов`язань за даним договором. Враховуючи положення процесуального закону щодо права учасника справи подати заяву про застосування позовної давності у будь-який час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, така заява судом прийнята. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд ухвалив справу розглянути у відсутності сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини: З наданого договору встановлено, що 06.10.2011р. між ПАТ Плюс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 910.11139, за яким останній отримав кредит у розмірі - 83\~698,80грн. зі сплатою 19,9% річних, на строк 84 місяці. Кредит надається для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки «DAEWOO», модель «Nexia», 2011 року випуску, в сумі 81260,00 грн., фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 2438,80 грн. Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти річні в розмірі, що визначається, як змінна частина ставки, збільшена на 4,8500 %. Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 15,0500 %, що разом із маржою банку складає 19,9000%. Згідно з розділом 4 кредитного договору позичальник зобов`язаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів на визначений рахунок в терміни та у сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів. Як вбачається із Графіку щомісячних платежів позичальник зобов`язувався щомісячно 06 числа відповідного місяця погашати заборгованість у розмірі 1853,60грн., останній платіж мав би бути здійснений 06.10.2018р. у розмірі 1868,61грн. Датою сплати кожного платежу є дата зарахування коштів на рахунок банку. Згідно із розділом 3 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язання за цим договором є: застава транспортного засобу, згідно із договором застави. Відповідно до меморіальних ордерів № 910.11139 від 07.10.2011р. та № 910.11139 від 07.10.2011р. [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 83\~698,80 грн. За договором застави транспортного засобу №\~910.11139 [PERSON] для забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором № 910.11139 від 06.10.2011р. передав у заставу транспортний засіб марки «DAEWOO», модель «Nexia», 2011 року випуску д.н.з. [NUMBER] . Правонаступником кредитора ПАТ Плюс Банк» є Акціонерне товариство Ідея Банк. Дану обставину відповідач не заперечує. Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). Таке задоволення вимог кредитор здійснює шляхом звернення стягнення на предмет застави (частина перша статті 589 ЦК України, стаття 20 Закону України «Про заставу»). З даного договору для сторін виникли певні права та кореспондуючі ним обов`язки, зокрема, у позичальника виникло зобов`язання у встановлені строки і за визначеним графіком сплачувати кредитору платежі (частково повертати кредит і сплачувати відсотки). Позивач кредит видав і має право вимагати від позичальника належного виконання грошових зобов`язань , в тому числі своєчасного внесення передбачених договором платежів. Невиконання позичальником умов договору, зокрема, несплата, несвоєчасна сплата або сплата не у повному розмірі встановленого договором поточного платежу є порушенням прав кредитора і є простроченням боржника. За умовами договору прострочення боржника надає кредитору певні права, зокрема: вимагати стягнення простроченого; вимагати дострокового виконання зобов`язань і повернення кредиту; звертати стягнення на заставлене майно. Згідно із довідкою-розрахунком станом на 08.05.2019р. за кредитним договором № 910.11139 від 06.10.2011р., заборгованість [PERSON] становить 155637,95грн., що складається з простроченого боргу у розмірі 67007,52грн., прострочених процентів у розмірі 87869,70грн., строкових процентів 90,65грн., дебіторська заборгованість 670,08грн. З графіку повернення кредиту та сплати відсотків, додатку до договору, - позичальник повинен був сплачувати щомісячно шостого числа черговий платіж, розмір якого конкретно визначений у графіку - 1853,60грн. З виписки по рахунку видно, що позичальник платежі здійснював, але допустив часткове прострочення. Відповідно до акту прийому-передачі майна, придбаного за рахунок коштів згідно із кредитним договором, від 24.10.2013р. [PERSON] добровільно передав представнику акціонерного товариства «Ідея Банк» транспортний засіб марки «DAEWOO», модель «Nexia», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . В акті прийому-передачі майна від 24.10.2013р. зазначено, що транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу отримано представником банку. Позивач стверджує, що даний автомобіль був реалізований Банком за 37280,17грн.. З виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що 30.12.2013р. здійснено погашення заборгованості в сумі 37280,17 грн., (у зв`язку із продажем автомобіля). Таким чином, суд вважає встановленим факт звернення стягнення на вказаний автомобіль, предмет застави. Позивач не надав письмових доказів , що стосуються реалізації предмета застави, з яких би дійсно і безсумнівно було встановлено ціну продажу майна. Відповідач вказану вартість оспорює, посилаючись на значно більшу і достатню для покриття всієї заборгованості за договором, але доказів з цього приводу не подано. Розглядаючи справу в межах наданих сторонами доказів, і виходячи з того, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, і обов`язок по доказуванню позовних вимог і зокрема їх розміру покладено на позивача, - то суд робить висновок, що позивачем не спростовані твердження відповідача щодо повного закриття заборгованості за договором кредиту зверненням стягнення на предмет іпотеки. Сам факт наявності у виписці про рахунку в графі погашення боргу суми 37280ггрн. не є достатнім і достовірним доказом реалізації автомобіля саме за таку вартість. Позивач мав би у такому випадку надати письмові докази - документи, що супроводжували звернення стягнення та реалізацію майна, але таких доказів не надав. З іншої сторони відсутність у відповідача доказів щодо вартості майна при зверненні на нього стягнення і ціни продажу майна логічно пояснюється збігом значного часу з моменту продажу, достатнього для того, щоб такі документи вже не збереглись, і тим, що в свідомості позичальника даною дією (зверненням стягнення) було закрито всі претензії кредитора до нього. Слушним є посилання відповідача, що після добровільної передачі банку автомобіля до нього з сторони кредитора протягом тривалого часу не було жодних претензій і вимог. З своєї сторони позивач суду не надав доказів на підтвердження того, що після продажу предмету застави він повідомив боржника про розмір погашеного зобов`язання і про наявність заборгованості. Якщо проаналізувати даний графік разом з наданою випискою по рахунку та наданим позивачем розрахунком заборгованості, то можна прослідкувати, що станом на 24.10.2013р. (звернення стягнення на майно) прострочена заборгованість позичальника перед кредитором була меншою, ніж сума, виручена від продажу заставного майна. Таким чином, зверненням стягнення були задоволені також і вимоги кредитора щодо дострокового повернення кредиту (повністю чи частково і в якій черговості доказів, щоб робити такі висновки- суду не надано). Разом з тим, надані докази і встановлені обставини дають підстави для висновку, що відбулась вимога про дострокове повернення кредиту, і тим самим змінено кінцевий строк виконання зобов`язання , і відбулось задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на заставне майно, за рахунок якого кредитор отримав задоволення не лише за простроченими грошовими зобов`язаннями позичальника, а і принаймні частково -за строковою заборгованістю. Відповідач просить застосувати позовну давність. Позов подано з пропуском строку позовної давності. До такого висновку суд дійшов, враховуючи наступне: Згідно ст.256 ЦКУ позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦКУ встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦКУ встановлено спеціальну позовну давність д ля окремих видів вимог, зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки. Згідно приписів ст. 261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ч.5 - за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно ст.262 ЦКУ заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно ст. 266 ЦКУ зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Статтею 267 ЦУКУ встановлено наслідки спливу позовної давності. Зокрема, згідно ч. 3 - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. ч. 4 - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ч.5 - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до умов кредитного договору, а саме пункту 9 розділу 10 строк позовної давності для стягнення боргу за кредитним договором встановлюється тривалістю у п`ять років. Зверненням стягнення і відповідно вимогою про дострокове повернення кредиту змінено кінцевий строк виконання зобов`язання на жовтень 2013року. Після звернення стягнення позичальник здійснив декілька платежів. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] за кредитним договором № 910.11139 від 06.10.2011р., відповідачем 06.01.2014р. внесено на рахунок погашення боргу грошові кошти у розмірі -628,80 грн. Дану обставину підтвердив і позивач у позовній заяві. Оскільки останній платіж позичальника за даним договором мав місце 6.01.2014р., і не відбувся наступний платіж позичальника за графіком (6 лютого 2014р.), тому 7.02.2014р. виникло прострочення боржника. З аналізу даних приписів закону, перебіг позовної давності за вимогою про повернення кредиту, стягнення заборгованості, стягнення відсотків, пені виникає з моменту прострочення позичальником чергового платежу, передбаченого договором, і позовна давність обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Таким чином, після 06.02.2014р., коли відповідачем був здійснений останній платіж за кредитним договором, і коли наступний платіж за графіком не був здійснений,- позивач мав би дізнатись про порушення його прав, і з дати, наступної за датою нездійснення чергового платежу згідно графіку розпочав перебіг строк позовної давності для пред`явлення позову про стягнення з [PERSON] простроченої заборгованості за вказаним кредитним договором. Крім того, суд враховує, що в 2013 році відбулось звернення стягнення на предмет застави, що за своїм змістом і правовим значенням є здійсненням кредитором його права на вимогу про дострокове повернення кредиту. Зверненням стягнення на предмет іпотеки було кредитором змінено кінцеву дату повернення кредиту і розпочав перебіг строк позовної давності за всіма вимогами за даним договором, в тому числі і у разі, якщо зверненням стягнення на заставне майно кредитор не задовольнив всі наявні у нього вимоги за даним договором. Позовна заява подана суду 22.05.2019р., тобто з явним пропуском строку позовної давності як за вимогами щодо окремих прострочених боржником платежів так і в цілому за вимогою про стягнення кредитної заборгованості і заборгованості по відсоткам, нарахованим за умовами кредитного договору. Позивач не заявив про поновлення строку позовної давності і не навів поважних причин її пропуску, а з сукупності встановлених конкретних обставин очевидною є відсутність поважних причин такого пропуску. При цьому суд враховує, що позивач мав всі підстави і можливості пред?явити вимогу позичальнику-боржнику і подати до нього позов з дотриманням строку позовної давності, і при обчисленні його з дня звернення стягнення на заставне майно та виявлення кредитором факту неотримання повного задоволення по всім боргам позичальника, так і при обчисленні з кінцевої (зміненої) дати повернення боргу, так і при обчисленні після припинення виконання позичальником поточних грошових зобов`язань за договором. У зв`язку із відмовою у задоволенні даного позову, судові витрати у відповідності ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed