Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що 21 серпня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі кредитний договір HEQ0GR0000000104, згідно умов якого відповідач [PERSON] отримала від позивача кредит в сумі 20600 доларів США з обовязком його повернення до 21 серпня 2017 року та сплати відсотки за користування ним в строки та порядку встановлених кредитним договором. Однак, відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором належним чином не виконала, так як не здійснювала погашення заборгованості за кредитом в строки та порядку встановлених договором,у звязку з чим станом на 09 червня 2015 року за нею наявна заборгованість в сумі 115678,23 доларів США грн., що є еквівалентом 2440810,68 грн. Тому позивач змушений предявити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду даної позовної заяви, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 2440810,68 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник за довіреністю позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] позовні вимоги заявлені позивачем підтримав та просив задовольнити у повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог заявлених позивачем посилаючись на те, що до вимоги предявленої позивачем сплив строк позовної давності, про застосування якої відповідач подала письмову заяву. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив, що 21 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі кредитний договір HEQ0GR0000000104, згідно умов якого відповідач [PERSON] отримала від позивача кредит в сумі 20600 доларів США з обовязком його повернення до 21 серпня 2017 року та сплати відсотки за користування ним в строки та порядку встановлених кредитним договором. Однак, відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором належним чином не виконала, так як починаючи з вересня 2009 року не здійснювала погашення заборгованості за кредитом в строки та порядку встановлених договором,у звязку з чим станом на 09 червня 2015 року за нею наявна заборгованість в сумі 115678,23 доларів США грн., що є еквівалентом 2440810,68 грн., з якої заборгованість за кредитом в сумі 19683,66 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 20898,73 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 5627,04 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 63949,03 доларів США, штраф (фіксована частина) в сумі 11,85 доларів США та штраф (процентна складова) в сумі 5507,92 доларів США, про що свідчить відповідний розрахунок заборгованості за договором складений позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1. Позика глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України. Згідно положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В свою чергу відповідно до ст. 611 ЦК України,у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокремасплата неустойки. В свою чергу ч.3 ст. 549 ЦК України визначає пеню як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Сторонами у пункті 5.5. кредитного договору було встановлено термін позовної давності тривалістю пять років. Даний позов був поданий позивачем до Дніпровського районного суду м. Херсона 21 серпня 2015 року, що підтверджується відповідним реєстраційним записом за вх.№ 4749/15, а 18 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] подала до суду письмову заяву про застосування позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, ст. 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. В свою чергу згідноч.1-2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до положень ч.3-4 ст. 267 ЦК України,позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Станом на 17 серпня 2010 року за відповідачем [PERSON] перед позивачем була наявна заборгованість за кредитом в сумі 19683,66 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6320,44 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1981,62 доларів США. Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані в частині що не перевищує строку позовної давності у звязку з чим в цій частині підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 14578,29 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3645,42 доларів США, а всього 18223,71 доларів США, що є еквівалентом 384520,28 грн. При цьому, суд також враховує, що стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. В задоволенні іншої частини заявлених позивачем позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити за спливом позовної давності. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 575,5 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

Outcome: partial