Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 17.10.2007 №б/н у розмірі 44 954,98 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом від суми залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем умови кредитного договору не виконувались, внаслідок чого станом на 31.07.2017 утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Разом із тим, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача подав клопотання про слухання справи у його відсутності; просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин провести заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідача, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку є днем вручення судової повістки, вважається, що відповідач повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17 жовтня 2007 року [PERSON], звернулася з письмовою анкетою-заявою (б/н) до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про надання їй кредиту у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловила згоду з тим, що заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість [PERSON] станом на 31.07.2017 склала 44 954,98 грн., з яких: 4 931,98 грн. - заборгованість за кредитом; 34 744,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. (фіксована частина), 2128,81 грн. (процентна складова). Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, ч.4 ст.631 цього ж Кодексу, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд приходить переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту, відсотками, пенею обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо частини позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 2128,81 грн. (процентна складова), нарахованої позивачем через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору б/н від 17.10.2007 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафів - фіксованої частини та процентної складової. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, суд приходить переконання, що оскільки у відповідності до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, а відтак вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 2128,81 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, а тому у цій частині позовних вимоги необхідно відмовити. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1600,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених поз0овних вимог у сумі 1 515,36 грн. На підставі ст. ст.16, 530, 1054 ЦК України та

Outcome: partial