Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту посилаючись на те, що 11.01.2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримала 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказують, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Зазначають, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Одночасно пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.1.5 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Зазначають, що відповідач порушила свої зобовязання за кредитним договором перед банком, у звязку з чим станом на 02.01.2017 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 23076,45 грн., яка складається з: тіла кредиту 11084,20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 3257,88 грн., заборгованості за пенею 7159,30 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500 грн., та штрафу (процентна складова) 1075,07 грн. Просять стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просив цивільну справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона кредитних коштів не отримувала, щодо неї були вчинені шахрайські дії. Так, в кінці березня 2016 року до неї зателефонували, представились представником банку, повідомили, що в вчиняються дії з метою безпеки банківської системи, а тому їй на телефон надійде код, який потрібно буде продиктувати, що нею в подальшому було зроблено. Через декілька днів, коли вона хотіла зняти з картки кошти нараховані їй як заробітна плата, то виявила їх відсутність. На початку квітня 2016 року вона звернулася до служби безпеки у філії «Приватбанку» в м.Чернівці, де їй повідомили, що порушень зі сторони банку під час операцій за її картковим рахунком немає. Після чого вона звернулася в правоохоронні органи із заявою по факту шахрайського заволодіння її коштами із банківських карток. В подальшому її повідомили, що кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. 28.03.2017 року вона внесла на картковий рахунок на погашення заборгованості 12 тис.грн., оскільки до неї періодично телефонували з приводу заборгованості, попереджали про звернення до суду з вимогою про її стягнення. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 11.01.2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримала 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір. Наведене підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, підписаною [PERSON] 11.01.2013 р. Згідно таблиці розрахунку простроченої заборгованості позичальника [PERSON] по кредитному договору від 11.01.2013 року станом на 02.01.2017 року загальна заборгованість боржника складає 23076,45 грн., яка складається з наступного: -11084,20 грн. тіло кредиту; -3257,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -7159,30 грн. заборгованості за пенею, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 грн. штраф (фіксована частина); - 1075,07 грн. - штраф (процентна складова). 28.03.2017 р. [PERSON] було поповнено картковий рахунок 5211****7476 на суму 12000 грн., що підтверджується копією банківського чеку та випискою з карткового рахунку. На запит суду щодо надання інформації щодо зарахування сплачених відповідачем коштів в сумі 12000 грн. на погашення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» своїм листом від 02.10.2017 року повідомило, що зарахування коштів на погашення заборгованості здійснюється у відповідності до положень ЦК України. З листів Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 27.07.2017 р., Сторожинецької місцевої прокуратури від 01.06.2016 року, Подільського УП ГУНП в м.Києві від 15.08.2017 року та копії постанови прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури від 30.06.2017 року вбачається, що за зверненням 11.04.2016 року [PERSON] до ЄРДР за №12016260150000243 було внесено відомості по факту вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.190 КК України щодо заволодіння шахрайським шляхом коштами заявниці з банківських карток. Підслідність досудового розслідування була визначена Подільському УП ГУНП в м.Києві, яким кримінальне провадження було закрито в порядку ст.110, п.2 ч.1 ст.284 КПК України (тобто, за відсутністю складу злочину). Умовами та Правилами надання банківських послуг встановлено наступне: 1.1.2.1.21. Негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення [PERSON], Стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб). 1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПІН - коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. 1.1.5.13. Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції супроводжуються авторизацією до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. 1.1.5.28. У разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу. 1.1.5.29. Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення Власника карти в Банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою. Таким чином, відповідно до Умов та Правил користування платіжною карткою відповідальність за операції по картках, що проведені покладається на відповідача. На думку суду операції по картах відповідача були проведені з вини самого клієнта. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Поняття неустойки наведене у статті 549 цього кодексу. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України, \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку відповідач повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 2.1.1.12.6.2 Умов передбачено, що у випадку виникнення прострочених зобовязань на суму понад 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, встановлено порядок її нарахування. З досліджених в судовому засіданні розрахунку заборгованості, виписки з карткового рахунку встановлено, що станом на 02.01.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 21501,38 грн., яку складають: заборгованість по тілу кредиту 11084,20 грн., по відсотках 3257,88 грн., по пені 7159,30 грн. Крім того, при зверненні до суду нараховано штрафи на загальну суму 1575,07 грн. Станом на 01.03.2017 року заборгованість становила 24699,60 грн. (в т.ч. по тілу кредиту 11084,20 грн., по відсотках та пені 13615,40 грн.). 28.03.2017 року (до звернення позивача до суду) відповідач сплатила 12000 грн., які зараховані на погашення процентів і пені. Відповідно до ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов»язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов»язані з одержанням виконання, у другу чергу проценти і неустойка, у третю основна сума боргу. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що із платежу 12000 грн., проведеного 28.03.2017 року погашалися витрати, пов»язані з одержанням виконання, з виписки по рахунку вбачається, що дана сума була зарахована на оплату відсотків та неустойки. Таким чином, нараховані на 02.01.2017 року відсотки та пеня в сумі 10417,18 грн. погашені 28.03.2017 року. Отже станом на 02.01.207 року заборгованість становить 11084,20 грн. за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, судом встановлено, що умовами договору передбачено подвійну відповідальність за одне порушення, а саме: нарахування пені та штрафу, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за порушення строків виконання зобовязання, що суперечить ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення неустойки у вигляді штрафу в сумі 1575,07 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі ст.61 Конституції України, ст.ст.526, 534, 546, 549, 611, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial