Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач пред`явила позов про визначення місця проживання дитини. Зазначила, що сторони по справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року. В період спільного проживання [INFO] народилась дитина - син [PERSON] . Батьківство відповідача відносно дитини визнано рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.06.2017 року. Позивач зауважує, що після припинення стосунків між сторонами виникає спір з приводу визначення місця проживання дитини. Сторона посилається на існування всіх необхідних умов в забезпечення проживання малолітнього сина спільно з матір`ю, що пов`язано, зокрема, з наявністю у особи квартири, достатнім матеріальним доходом, відсутністю шкідливих звичок, та просить за судовим рішенням визначити місце проживання [PERSON] з позивачем. Відповідачем подано зустрічну позовну заяву, в якій особа, визнаючи обставини спільного проживання в період з 2012 року по 2016 рік та батьківство відносно дитини [PERSON] , [INFO] , вказує на неналежне виконання матір`ю батьківствах обов`язків. Так, в травні 2018 року батьками відповідача виявлено у дитини синці в області попереку, обличчя. З 16 лютого 2019 року по 20 березня 2019 року малолітній [PERSON] не відвідував дошкільний навчальний заклад, будь-яка інформація з боку матері про стан здоров`я дитини, її місцеперебування не надавалась. З початку 2019 року [PERSON] чиняться перешкоди у вільному спілкуванні та участі у вихованні сина. Відповідач просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] із батьком - [PERSON] . В судовому засіданні учасники підтримали власні позиції, просили задовольнити заявлені вимоги. Представником органу опіки та піклування за наслідком участі в розгляді справи надано висновок про розв`язання спору. Судом встановлено наступні обставини. Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Між сторонами, які проживають окремо, виникає спір з приводу визначення місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78). У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, [PERSON], № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи судом встановлено, що проживаючи із матір`ю дитина перебуває у спокійних та стійких умовах, а її розвиток гармонійно кореспондується з вкладом обох з батьків, виховання якими здійснюється з огляду на пріоритетні для таких осіб погляди. Судом не надається оцінка способів виховання кожного з батьків в розрізі суспільного схвалення або невизнання, оскільки, за відсутності очевидних ознак анти моральності, втручання у процес виховання, який в значній мірі сповнений суб`єктивним підходом батьків, шляхом визначення місця проживання дитини та побічним впливом на таке виховання не відповідатиме завданням судочинства. Суд звертає увагу на таке у зв`язку з тим, що стороною відповідача через допит свідків в морально-етичний рівень виховання з боку матері покладались, зокрема, стосунки з іншими особами. Надаючи оцінку доказам за внутрішнім переконанням суд не вбачає підстав для кореспонденції даного критерію поведінки із можливістю особи забезпечувати гармонійний розвиток дитини за місцем свого проживання. Докази про загрозу життю дитини, в тому числі внаслідок нанесення побоїв матір`ю, судом не отримано. Відомості про нанесення дитині побоїв, повідомлені свідком [PERSON] , надавались із посиланням на слова дитини. При цьому, в судовому засіданні представник третьої особи категорично заперечувала можливість вислуховування думки дитини з огляду на її вік. Опитана в судовому засіданні свідок [PERSON] - мати відповідача, повідомила, що її син значний час перебуває за кордоном - в Республіці Польщі, у зв`язку з роботою. Відповідну обставину визнав у судовому засіданні і відповідач. У відповідності до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.07.2020 року № 821, інтересам дитини відповідає визначення місця проживання дитини із матір`ю. За змістом висновку дитина - [PERSON] систематично відвідує центр розвитку дитини. Приходить у групу своєчасно, завжди охайний, доглянутий. Хлопчик забезпечений одягом та взуттям. У відповідності до пори року. Дитину в центр розвитку приводить і забирає мати, яка приймає активну участь у житті групи. У висновку зазначено про те, що [PERSON] працює та навчається у республіці Польща. На думку суду, вищевказане свідчить про відповідність якнайкращим інтересам дитини визначення місця проживання із матір`ю, що забезпечуватиме ознаки стабільності та передбачуваності, виявлятиме стійке середовище гармонійного розвитку. Обставин про неможливість проживання дитини разом з матір`ю у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, згідно якої малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю, судом не встановлено. За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити первісний позов, відмовити у задоволенні зустрічного.

Outcome: approved