Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Балашов О.В. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 25 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № SUС4G40000002636, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 187500,00 гривень на термін до 24 грудня 2027 року, та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором з поручителем [PERSON] було укладено договір поруки. У зв`язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, станом на 06 листопада 2019 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 1266988,78 гривень, з яких позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість в розмірі 485609,81 гривень. Також просить стягнути судові витрати у розмірі 7284,15 грн. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Гакаль Р.І. вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду також не з`явилися, від представника надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив в задоволенні позову, направивши заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника, проти позову заперечували в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази,\~суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № SUG4G40000002636 від 24 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 187500,00 гривень, на термін до 24 грудня 2027 року, та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 11-14). [PERSON] виступив поручителем повернення даного кредиту, про що був відповідно укладений договір поруки SUG4G40000002636 від 24 грудня 2007 року, де зазначено, що поручитель у випадку невиконання та\\або прострочення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором зобов`язується виконати зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором (а.с. 15-16). Але відповідачі взятих на себе зобов`язань не виконують та згідно розрахунку\~позивача за кредитним договором\~№ SUG4G40000002636\~від 24\~грудня 2007\~рокустаном на момент подачі позову до суду заборгованість\~склала 485609,81 гривень, з яких: 184061, 49 гривень заборгованість за кредитом, 301548. 32 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. 5-7). Згідно статті\~526,\~527 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. При цьому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. У відповідності до статей\~610,\~611,\~612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами\~статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу\~вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно частини 1 статті\~546\~та статті\~549 Цивільного кодексу України\~виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (пункт 3 частини 1\~статті 611 Цивільного кодексу України). 3гідно частини 1 статті 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. В ч. 1 ст. 553 ЦК України (в редакції Кодексу на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, згідно вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, - порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 03.07.2019 року Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 1519/2-3165/11 сформулювала наступні висновки щодо застосування норм права, - Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього кодексу. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Як вбачається з доданих представником відповідача матеріалів вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № SUG4G40000002636 від 24 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,60 кв.м., житловою площею 23,40 кв.м. (а.с. 44-46). Також встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми у справі № 591/6904/13-ц від 04.12.2013 р. (яке набрало законної сили 17.12.2013 р.) задоволено вимоги АТ «ПриватБанк» про повне дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредитний договір № SUG4G40000002636, укладеним 24.12.2007 р. між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] , при цьому, як зазначено в рішенні суду, заборгованість стягувалась станом 26.04.2013 року. Отже, АТ «ПриватБанк» мав правову можливість реалізувати своє право вимоги до поручителя в строк до 26.10.2013 р., проте цим правом не скористався, що в свою чергу свідчить про припинення Поруки, а тому вимоги представника АТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. При розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] суд бере до уваги, що відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми в рахунок погашення заборгованості в сумі 401630,31 гривень було звернуто стягнення на предмет іпотеки. З вказаної заборгованості сума заборгованості по відсоткам складала 95497,46 гривень. Зважаючи на інформацію АТ «Приватбанк» № 460416-ВБ від 27.04.2020 року, в якій зазначено, що предмет іпотеки станом на 20 квітня 2020 року не реалізовано, суд приходить до висновку, щодо задоволення позовних вимог в частині повного стягнення тіла кредиту 184061,49 гривень та частково стягнення суми відсотків, а саме 95497,46 гривень, оскільки саме на цю сум відсотків по кредитному договору було задоволено вимоги Зарічним районним судом м. Суми при зверненні стягнення на предмет іпотеки. Також, згідно до ст.ст.\~10,\~12,\~81, ч. 1 ст.\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи вищенаведене на підставі поданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, щодо часткового задоволенню позовних вимог до [PERSON] , а саме стягненню заборгованості за кредитом у сумі 279558,95 гривень, з яких заборгованості за кредитом 184061,49 гривень та заборгованості по відмосткам 95497,46 гривень. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 57,57 %, то з відповідача [PERSON] у відповідності до ст.\~141\~ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 4193,49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial