Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач - ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.03.2011 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № Б85.925.70022. Згідно з умовами кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1 277 грн., зі сплатою 22,00% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором та графіком щомісячних платежів. Однак [PERSON] вимоги кредитного договору № Б85.925.70022 від 09.03.2011 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 08.01.2014 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 6 030 грн. 29 коп., яка складається з наступного: 0,00 - сума основного боргу, 940 грн. 15 коп. - сума простроченого боргу, 1 182 грн. 43 коп. - сума прострочених процентів, 16 грн. 99 коп. - сума строкових процентів, 0,00 - нарахована плата за обслуговування кредиту, 0,00 - прострочена плата а обслуговування кредиту, 3 740 грн. 72 коп. - пеня за несвоєчасне погашення платежів, 150 грн. - віндикаційні витрати. Посилаючись на зазначені обставини просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Б85.925.70022 від 09.03.2011 року в розмірі 6 030 грн. 29 коп., а також судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений судом своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.03.2011 р. між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № Б85.925.70022. Згідно з п. 1.1, п. 1.2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 1 277 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов'язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями гідно з умовами цього договору та додатком № 1 від 09.03.2011 року до даного договору, який становить його невід'ємну частину. Банк надає кредит строком на 12 місяців, датою видачі кредиту є дата видачі котів у готівковій формі через касу банку (при видачі кредиту готівкою) та списання котів з рахунку банку (при безготівкову переказі котів). Згідно з п. 1.4, 1.5 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 22,00% річних від залишкової суми кредиту, за обслуговування кредитом банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування в загальному розмірі 1,99% щомісячно від початкової суми кредиту. Згідно з п. 2.1, 2.2 кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 12 щомісячних внесках до 9 дня/числа кожного місяця, при чому перші 11 внески/внесків у рівній сумі 144 грн. 93 коп., а останній внесок 145 грн. 94 коп. до 09.03.2014 року. Нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць, а плата за кредитне обслуговування нараховується щомісяця, до дати слати щомісячного внеску. Базою для нарахування процентів є непогашена сума кредиту, базо для нарахування плати за кредитне обслуговування є початкова сума кредиту. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору у разі порушення позичальником строків сплати платежів по кредиту, банк має право нарахувати та стягнути позичальника витрати, пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за даним договором. При цьому позичальник зобов'язаний на вимогу банку сплатити зазначені витрати: в разі прострочення позичальника від 30 до 60 днів - за дії банку, здійснені в межах зазначеного періоду прострочки; в разі прострочення позичальника понад 60 днів - за дії банку, здійсненні починаючи з першого дня прострочки. Відповідно до п. 2.4 банк має право стягнути з позичальника пеню (штрафні санкції), що нараховується за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) в розмірі: 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65% - в період прострочення оплати з 61 дня та по день повного погашення боргу за цим договором. Однак, в супереч умовам кредитного договору № Б85.925.70022 від 09.03.2011 року, вищевказані зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами відповідачем [PERSON] не виконуються. Станом на 08.01.2014 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 6 030 грн. 29 коп., яка складається з наступного: 0,00 - сума основного боргу, 940 грн. 15 коп. - сума простроченого боргу, 1 182 грн. 43 коп. - сума прострочених процентів, 16 грн. 99 коп. - сума строкових процентів, 0,00 - нарахована плата за обслуговування кредиту, 0,00 - прострочена плата а обслуговування кредиту, 3 740 грн. 72 коп. - пеня за несвоєчасне погашення платежів, 150 грн. - віндикаційні витрати. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № Б85.925.70022 від 09.03.2011 року позивач надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору № Б85.925.70022 від 09.03.2011 року про кредитування поточного рахунку (овердрафт), а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. Тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту та відсотках, відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved