Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

позивач подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 003-20009-070313 від 07 березня 2013 року в розмірі 10699,42 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 07 березня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитну угоду № 003-20009-070313, відповідно до умов якої позивач відкриває відповідачеві рахунок для погашення заборгованості № 29092008037790 в національній валюті України - гривні. Відповідач зобов'язався щомісячно погашати кредит та сплачувати відсотки за його користування у розмірі процентної ставки - 0,01% в рік та комісії в розмірі 0,01 % протягом пільгового періоду у 18 місяців та 36,00% за місяць, після закінчення пільгового періоду. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 11819,17 гривень, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок вказаний відповідачем у договорі, а відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредиту не виконує, в результаті чого, станом на 20 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 10699,42 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у позові вказав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 07 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] відповідно до умов заяви № 003-20009-070313 укладено кредитну угоду. Відповідно до умов кредитного договору № 003-20009-070313 від 07 березня 2013 року позивач надав відповідачу кредит у сумі 11819,17 гривень на строк до 06 березня 2016 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 0,01 % протягом пільгового періоду у 18 місяців та 36,00% за місяць, після закінчення пільгового періоду. Відповідач зобов'язався щомісячно погашати кредит та сплачувати відсотки за його користування шляхом внесення мінімально необхідного платежу у розмірі та строки визначені графіком платежів, що є додатком до заяви № 003-20009-070313 від 07 березня 2013 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором № 003-20009-070313 від 07 березня 2013 року виконав та надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 11819,17 гривень, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок вказаний відповідачем у договорі, а відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредиту не виконує, в результаті чого, станом на 20 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 10699,42 гривень, яка складається з: · заборгованість за сумою кредиту в розмірі 10698,45 гривень; · заборгованість за відсотками у розмірі 0,97 гривень, про що свідчить розрахунок ціни позову за кредитним договором № 003-20009-070313 від 07 березня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № 003-20009-070313 від 07 березня 2013 року не виконує, позов визнав у повному обсязі, а позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved