Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач по справі в особі представника звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просив суд визнати заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області недійсним, в подальшому позов уточнив і просив суд визнати заповіт нікчемним. В обгрунтування позову представник позивача пояснила, що 06 листопада 2015 року померла мати позивача по справі [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 8,0771 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначену земельну ділянку спадкодавець заповіла своєму синові позивачу по справі згідно заповіту від 21.02.2007 року, посвідченого Борівською сільською радою. Вищевказану земельну ділянку згодом було заповідано іншій спадкоємиці [PERSON] згідно заповіту від 02.02.2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Позивач стверджує, що на час складання заповіту на імя [PERSON] спадкодавиці було 85 років, остання страждала на віковий склероз, психічні розлади та неадекватне сприйняття реальності, а тому не могла усвідомлювати значення своїх дій, внаслідок чого заповіт складено без її волевиявлення та має бути визнаним недійсним. 07 листопада 2016 року до Шевченківського районного суду Харківської області було подано уточнену позовну заяву від [PERSON] через представника, в якій зазначено, що з показань [PERSON] (посадової особи Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області), допитаного в судовому засіданні в якості свідка, вбачається, що заповіт особисто спадкодавцем [PERSON] вголос прочитаний не був та був посвідчений за відсутності свідків, підписи яких відсутні і в самому заповіті, а тому даний заповіт складено та посвідчено з порушенням вимог ЦК України, а тому заповіт є нікчемним (а.с.48-50). В судовому засіданні представник позивача за довіреністю (а.с.13) підтримала уточнені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області проти позову заперечував, пояснивши, що заповіт на імя [PERSON] було складено за власною волею спадкодавиці [PERSON], психічними захворюваннями остання не хворіла, заповіт нею був прочитаний і особисто підписаний, а тому не може визнаватися нікчемним. Секретар сільради який посвідчував заповіт [PERSON], довгий час працював на посаді секретаря і зарекомендував себе як знаючий спеціаліст, нарікань на його дії ніколи не було. Відповідач по справі [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач не проживав разом з матірю, не доглядав останню, не піклувався про стан здоровя останньої, у звязку з чим мати вирішила скасувати заповіт, складений на його імя та скласти новий в 2010 році, згідно якого все належне майно заповіла їй. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача по справі не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, повязані зі спадкуванням за заповітом. Позивач і відповідач по справі [PERSON] і [PERSON] являються дітьми [PERSON] 06 листопада 2015 року померла мати позивача по справі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 546884 від 01.07.2016 року (а.с.9). Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 8,0771 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 031121. Зазначену земельну ділянку [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] (позивачу по справі) згідно заповіту від 21.02.2007 року, посвідченого Борівською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за № 25 (а.с.11). Згідно заяви [PERSON] до виконавчого комітету Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, копія якої міститься в матеріалах справи, заповіт, посвідчений від її імені 21.02.2007 року за реєстровим № 25, спадкодавця попросила відмінити (а.с.31). Згідно листа Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області від 22.06.2016 року № 172/02-14 позивача було повідомлено, що з приводу оформлення спадкових прав після померлої матері звернулася її донька [PERSON], у звязку з чим було запропоновано позивачеві зявитися до Шевченківської держнотконтори для визначення обовязкової частки у спадщині (а.с.12). В матеріалах справи міститься заповіт від 02.02.2010 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області та зареєстрований в реєстрі за № 47, згідно якого вищевказану, належну померлій [PERSON] земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва вона заповідає доньці [PERSON], [INFO] (а.с.24). Твердження представника позивача, що на час складання заповіту на імя [PERSON] спадкодавиця страждала на віковий склероз, психічні розлади та неадекватне сприйняття реальності, а тому не могла усвідомлювати значення своїх дій через похилий вік 85 років, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження. Вказані доводи представника спростовуються свідками як зі сторони позивача, так і відповідача. Свідки по справі зі сторони відповідача [PERSON] і [PERSON], рідні брати позивача та відповідача, у судовому засіданні пояснили, що з 2011 року їх мати [PERSON] проживала разом зі своєю донькою [PERSON] (відповідачем по справі), психічними розладами не страждала, зір був задовільний. Також підтвердили, що мати скасувала заповіт на брата в 2010 році і заповіла майно наступним заповітом на користь відповідача по справі. Мати при житті в 2011 році виселяла позивача зі своєї квартири, це підтверджує те, що мати після написання заповіту в 2011 році була дієздатною і зявлялася в суд, що підтверджується копією ухвали Шевченківського районного суду Харківської області від 23 травня 2011 року в матеріалах справи (а.с.39). Свідок по справі зі сторони відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що померлу [PERSON] знала дуже добре, підтвердила ту обставину, що остання до дня своєї смерті дійсно проживала разом з донькою (відповідачем по справі). Крім того зазначила, що [PERSON] почувала себе добре та була в адекватному стані. Свідок по справі зі сторони позивача [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] нормально розмовляла, ходила без окулярів, добре бачила. Свідок по справі зі сторони позивача [PERSON], яка являється головним бухгалтером СТОВ «Восток», у судовому засіданні пояснила, що померла [PERSON] в 2014 році сама власноруч отримувала гроші за паї і ставила підписи. Свідок по справі зі сторони позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що після травми ноги [PERSON] проживала разом з донькою [PERSON] (відповідачем по справі), крім того зазначила, що у 2015 році спадкодавця пересувалася без сторонньої допомоги. Свідки по справі зі сторони позивача [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] влітку 2015 року приносила гроші сама, підписувала відомість за отримання грошових коштів власноручно, тобто могла бачити самостійно, крім того у 2009 -2010 році зверталася з-приводу видачі ксерокопії ідентифікаційного коду. Свідок по справі зі сторони позивача [PERSON], яка являється фельдшером в населеному пункті де проживала спадкодавиця, пояснила, що сліпою [PERSON] не була, на обліку в окуліста не значилася. Свідок зі сторони позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що померла [PERSON] добровільно приводила доньку до сільської ради для написання нового заповіту. Зазначила, що спадкодавиця, як літня людина, погано бачила. Крім того, свідок зазначив, що у 2011 році [PERSON] виписувала свого сина з житлового будинку. Свідок по справі зі сторони позивача [PERSON] останній раз бачив [PERSON] у 2012 році. Зазначив, що у останньої була пошкоджена нога, сама вона себе обслуговувати не могла. Свідок по справі зі сторони позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що перед смертю [PERSON], у 2015 році зустрів останню. Зазначив, що вона питала когось з [PERSON] та перебувала в неадекватному стані. Свідчення свідка Довгопол суд не сприймає, оскільки його свідчення спростовуються свідченнями вищезазначених свідків зі сторони позивача і відповідача, а також довідкою Шевченківської лікарні. Судом за клопотанням представника позивача був зроблений запит до Комунального закладу охорони здоровя «Центр первинної медико-санітарної допомоги Шевченківського району» стосовно тверджень представника позивача щодо психічного стану спадкодавця (а.с.28). З відповіді Комунального закладу охорони здоровя «Центр первинної медико-санітарної допомоги Шевченківського району» Шевченківської районної ради Харківської області № 696 від 20.10.2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], знаходилася на диспансерному обліку у сімейного лікаря по захворюванню серцево-судинної системи, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. Дифузний кардіосклероз. СН ІІ А ст., а також у лікаря хірурга з діагнозом контрактура правого колінного г/с суглоба. Постромбофлебічний синдром правої гомілки. З 2011 року в постійному нагляді потребувала у звязку з порушенням руху. З приводу психічних захворювань не спостерігалась. Таким чином, посилання позивача по справі на психічні розлади та нерозуміння значення своїх дій стосовно [PERSON] не можуть братися до уваги, так як вони суперечать реальним фактам, підтвердженим в суді свідками і письмовим доказом. У відповідності до вимог ст.ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновляє заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Уточнені доводи представника позивача про визнання заповіту нікчемним в звязку з тим, що нібито при дачі свідчень в суді свідок [PERSON], (який на той час працював секретарем сільради і посвідчував заповіт в 2010 році), пояснив, що вголос спадкодавиця заповіт не читала, також судом не сприймаються до уваги з наступних підстав. Як зазначив при повторному виклику свідок [PERSON], він при першому його допиті свідком давав пояснення щодо недійсності заповіту на запитання представника позивача про нібито психічну хворобу спадкодавиці він заперечував. При повторному допиті свідка [PERSON] при перевірці доводів щодо нікчемності заповіту, свідок підтвердив, що він перевіряв дієздатність спадкодавці, окремо розяснював бабусі наслідки нового заповіту, вона вголос самостійно прочитала заповіт і власноручно підписала. Свідок [PERSON], пояснив, що [PERSON] при посвідченні заповіту в 2010 році була у повному адекватному стані та виявила добровільно бажання скасувати заповіт на імя свого сина. Причини скасування не вказала. Свідок по справі зі сторони відповідача [PERSON] (колишня голова Борівської сільради) у судовому засіданні пояснила, що померлу [PERSON] знала дуже добре, за півроку до її смерті вона в неї була, зір у неї був добрий, почувала себе добре, психічно хворою не була, а навпаки в вересні місяці 2015 року допомагала чистити буряк сусідці, хоча й була вже у поважному віці. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Судом встановлено, що спадкодавиця [PERSON] психічними хворобами не страждала, заповіт був самостійно нею прочитаний та підписаний. Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою не це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Оцінивши зібрані докази та давши їм належну оцінку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не можуть підлягати задоволенню, оскільки заповіт від 02.02.2010 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області та зареєстрований в реєстрі за № 47, згідно якого належна померлій [PERSON] земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва заповідається [PERSON], [INFO], є особистим розпорядження спадкодавиці і не може визнаватися нікчемним, так відповідає нормам чинного законодавства. Належних та допустимих доказів на спростування того, що спадкодавиця була психічно хворою людиною, особисто нею не був прочитаний і підписаний заповіт, представником позивача не надано.

Outcome: dismissed