Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 19 липня 2010 року відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду, підписавши заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, що складає між ним та Банком Договір, який підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме встановив кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавала Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2015р. має заборгованість в сумі 14932 грн. 97 коп., яка складається з наступного: -3996 грн. 30 коп. - заборгованість за кредитом, -8163 грн. 14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, -1586 грн. 25 коп. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредит; -500,00 грн. - штраф (фіксована частина); -687,28 грн. - штраф (процентна складова). На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача - Черкаського головного \~регіонального управління Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, в судове засідання не зявився і не повідомив про причини неявки. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала і заперечувала проти його задоволення, мотивуючи це тим, що позивачем надано до суду Умови та Правила надання банківських послуг, які підписані лише представником позивача [PERSON]. Зазначені Умови та Правила не містять в собі підпису відповідача [PERSON], не мають дати їх підписання, строку набрання чинності, строку дії, що в свою чергу унеможливлює встановлення факту того, що саме ці Умови та Правила, саме в такій редакції діяли в момент підписання [PERSON] - Заяви. Крім того, платіжну картку було оформлено відповідачем задля здійснення нею банківських операцій за власні кошти. [PERSON] не надавала позивачеві жодного прохання щодо надання кредитних коштів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Судом встановлено, що в анкеті заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 19 липня 2010 року, яка підписана відповідачкою [PERSON], бажаний кредитний ліміт на платіжну картку «Універсальну»/GOLD зазначений у розмірі 00 грн. 00 коп., тобто, даний банківський продукт відповідачкою було оформлено задля здійснення банківських операцій за власні кошти. Відповідачкою не було надано позивачеві жодного прохання щодо надання кредитних коштів. Незважаючи на це, у своїй позовній заяві позивач вказує, що відповідачем було отримано кредит у розмірі 5 000, 00 грн (пять тисяч грн. 00 коп.). Проте в матеріалах справи немає в наявності жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували дійсне надання вказаних кредитних коштів відповідачу у такому розмірі. Крім того, не вказано з якого моменту позивач вважає, що відповідачем отримано зазначений кредит, за яких обставин, з якого моменту виникла заборгованість у відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положенням ст. 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошейабо інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В порушення вказаних умов, позивачем не надано жодного документального підтвердження передання відповідачеві визначеної суми коштів. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що заборгованість за кредитом становить 3996, 30 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом становить 8 163, 14 грн. Проте з розрахунку заборгованості за договором, що був наданий позивачем, не вбачається за яким алгоритмом було нараховано такий розмір відсотків. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що заборгованість за відсотками було нараховано з 15.01.14 р. до 31.08.15 р. (тобто 18 місяців). Відповідно до Довідки про умови кредитування (у матеріалах справи), базова відсоткова ставка становить 3 % на місяць. Отже, якщо заборгованість, як зазначає позивач, становить 3 996, 30 грн., то розмір відсотків повинен бути розрахований за наступним алгоритмом: 3996, 30 грн. х 3 % в місяць х 18 міс. = 2 158, 00 грн. Натомість позивачем нарахований розмір відсотків становить 8163, 14 грн., що майже у 2,5 рази перевищує власне тіло кредиту. З огляду на викладене вище, відсутні докази позивача та актуальний розрахунок заборгованості за договором, задля правильного вирішення справи по суті. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що заборгованість відповідача становить 14 932, 97 грн. та складається із: 3 996, 30 грн. - заборгованість за кредитом; 8 163, 14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 586, 25 грн. - заборгованість за пенею та комісією; Крім того, позивач нараховує штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 687, 28 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: «Штраф учитывается на отдельном счете и подлежит уплате в первую очередь». Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, як зазначалося вище, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання(частина друга статті 549 ЦК України). Проте позивачем у своїй позовній заяві нараховано не лише штраф у вигляді процентної складової, а й штраф у вигляді фіксованої частини в розмірі 500 грн. Такі дії позивача не узгоджуються із природою штрафу у розумінні ч. 2 ст. 549 ЦК України та є неправомірними. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, встановлено, що до вимог про стягнення пені (штрафу, неустойки) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Постільки позивач звернувся до суду лише 25.10.2015р., а розмір пені, нарахований з 01.02.2014р., судом вбачається порушення встановленої спеціальної позовної давності в один рік щодо вимог про стягнення пені. Згідно вимог ч. 2 ст. 260 ЦК України, порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно \~до \~п. 2 \~ч.1 \~ст. 614 \~ЦК України \~особа \~є \~невинуватою, \~якщо \~вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів \~щодо \~належного \~виконання зобов'язання. Оскільки представник відповідача довела невинуватість відповідача [PERSON] в суді, а позивач не зявився в судове засідання і не надав доказів щодо неналежного виконання \~зобов'язань відповідачем [PERSON], суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має. На \~підставі \~викладеного \~та \~

Outcome: dismissed