Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 17.06.2008 року уклали кредитний договір № CVI0A800000207, згідно якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 9278,51 Доларів США на термін до 14.06.2013 року, а відповідач [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Вказує на те. що відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім цього в позові вказує на те, що згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В позові вказує на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 9278,51 доларів США, в порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка [PERSON] станом на 21.10.2015 року має заборгованість 42243,77 доларів США. Крім цього в позові вказує на те, що в забезпечення виконання зобов'язання за договором № CVI0A800000207, ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено: - договір поруки з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором відповідача [PERSON]; - договір поруки укладений з поручителем [PERSON] Ористією Іванівною в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором відповідача [PERSON]; - договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором [PERSON] Вказує на те, що відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором № CVI0A800000207. В позові посилається на те, що згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту й отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. В позові посилається, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники; предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, вважаємо за доцільне об'єднати позовні вимоги позивача до кількох відповідачів в одній позовній заяві. Просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором № CVI0A800000207 від 17.06.2008 року у розмірі 928 518,08 грн. та судові витрати 13 927,77 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та надала пояснення згідно позовних вимог, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та подала до суду заперечення проти позову, позовні вимоги позивача вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просить в позові відмовити. Пояснила, що з наданих позивачем копії позовної заяви про звернення стягнення до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року вбачається, що 23.06.2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до неї про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 17.06.2008 року між позивачем та нею був укладений кредитно заставний договір № CVI0A800000207, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 9278,51 доларів США, з терміном повернення до 14.06.2013 року та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків за користування кредитом. Станом на 07.05.2009 року вона мала загальну заборгованість у розмірі 9207,67 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 70162,42 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 8502,58 доларів США; за відсотками за користування кредитом у розмірі 173,09 доларів США: заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 55,67 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 6,62 доларів США та штрафні санкції в розмірі 469,71 доларів США. Посилається на те, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № CVI0A800000207 в розмірі 70162,42 грн., що є еквівалентом 9207, 67 доларів США звернуто стягнення на предмет застави. Тобто, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет застави, суд в рішенні від 20 квітня 2011 року виходив з того, що вимога про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, заявлена на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, є обґрунтованою та прийняв до уваги розмір всієї заборгованості на суму 70 162 грн. 42 коп., що є еквівалентом 9207,67 дол. США в рахунок погашення якої і звернув стягнення на заставний автомобіль. Вказує на те, що за таких обставин пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, Приватбанк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом п'яти років, враховуючи збільшені договором строки позовної давності, від дати встановленого кредитором нового строку виконання основного зобов'язання. Вважає, що позивач звернувся з позовом до неї 9.11.2015 року, тобто за межами передбаченого договором п'ятирічного строку позовної давності. У зв'язку з викладеним вважає, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені кредитор змінив строк виконання зобов'язання, тому змінився і строк звернення до суду. Просила суд застосувати строки позовної давності при вирішенні спору та відмовити позивачу в позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні надала суду аналогічні пояснення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася проте подала до суду заперечення проти позову в якому вказує на те, що позовні вимоги вона не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, що пояснює наступним. Пунктом 12 укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанка» та нею договору поруки від 17.06.2008 року передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитно-заставним договором. Таким чином, договором поруки встановлено строк її припинення - після закінчення п'яти років від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором. Строк повернення кредиту за кредитно-заставним договором визначено в п. 16.1 договору - до 14.06.2013 року. Разом з тим, пунктом 11.2.5 кредитного договору передбачено право банку у разі порушення позичальником зобов'язань за цим договором змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, процентів за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов'язання за договором у повному обсязі. Вказує на те, що у зв'язку з тим, що зобов'язання боржником [PERSON] не виконувались, позивач 23.06.2009 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про дострокове повернення сум кредиту, що залишилась, нарахованих відсотків, стягнення нарахованої комісії та пені і просив в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет застави. Так, відповідно до заочного рішення до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № CVI0A800000207 в розмірі 70162,42 грн., що є еквівалентом 9207,67 дол. США звернуто стягнення на предмет застави. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет застави, суд в рішенні від 20 квітня 2011 року виходив з того, що вимога про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, заявлена на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, є обґрунтованою та прийняв до уваги розмір всієї заборгованості на суму 70 162 грн. 42 коп., що є еквівалентом 9207,67 доларів США в рахунок погашення якої і звернув стягнення на заставний автомобіль. В запереченні посилається на те, що за таких обставин банком було реалізовано право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання, що свідчить про зміну кредитором строку виконання основного зобов'язання. Отже, строк дії договору поруки, укладеного 17.06.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] має обчислюватись, виходячи з нового визначеного банком строку повернення кредиту за кредитним договором, а саме з 23.06.2009 року. Вказує на те, що позивач звернувся з позовом до поручителя в жовтні 2015 року, тобто за межами передбаченого договором поруки п'ятирічного строку дії договору поруки. За таких обставин вважає, що на момент пред'явлення вимоги банку до поручителя про повернення кредиту порука за кредитно-заставним договором є припиненою, відтак просить суд застосувати строки позовної давності при вирішенні спору та відмовити позивачу в позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася проте подала до суду заперечення проти позову в якому вказує на те, що позовні вимоги вона не визнає, вважає їх безпідставними, обґрунтовуючи аналогічно відповідачці [PERSON] Крім цього вказує на те, що про існування вказаної заборгованості їй взагалі не було відомо, жодних листів, повідомлень про існування заборгованості у позичальника, вона не отримувала. Тобто позивачем заходів для зменшення розміру заборгованості та неустойки не вжито, що дало змогу банку продовжувати нараховувати пеню та відсотки на заборгованість по грошових зобов'язаннях [PERSON] Таке затягування звернення до суду з позовом надало позивачу право заявляти вимогу про стягнення пені у розмірі 27734,25 доларів США, в той час коли заборгованість за тілом кредиту становить 7551,70 доларів США, а заборгованість за відсотками за користування кредитом 2616,24 доларів США., що є несправедливим. Просить суд застосувати строки позовної давності при вирішенні спору та відмовити позивачу в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення в «Урядовому курєрі» № 13 за 22 січня 2016 рік. В свою чергу представник позивача [PERSON] суду показала, що банком не пропущений строк позовної давності, оскільки дата погашення зобовязання за кредитно-заставним договором від 17.06.2008 року № CVI0A800000207 встановлюється 14.06.2018 року, отже банк звернувся до суду 5.11.2015 року в межах 5 річного строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON]- [PERSON], відповідачки [PERSON] та дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Як встановлено судом, згідно кредитного договору № CVI0A800000207 від 17.06.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір, згідно якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 9278,51 доларів США на термін до 14.06.2013 року, а відповідачка [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Судом встановлено, що відповідно договору № CVI0A800000207 від 17.06.2008 року, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідачка [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Судом встановлено, що згідно договору № CVI0A800000207 від 17.06.2008 року у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідачка [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав, а саме видав відповідачці кредит у розмірі 9278,51 доларів США, згідно розрахунку заборгованості в порушення умов кредитного договору відповідачка [PERSON] свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка [PERSON] станом на 21.10.2015 року має заборгованість 42243,77 доларів США, яка складається з: 7551,70 Доларів США - заборгованість за кредитом, 2616,24 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2319,14 Доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 27734,25 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,37 Доларів США - штраф (фіксована частина), 2011,07 Доларів США - штраф (процентна складова). Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язання за договором № CVI0A800000207, ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено: - договір поруки з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором відповідача [PERSON]; - договір поруки укладений з поручителем [PERSON] Ористією Іванівною в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором відповідача [PERSON]; - договір поруки, укладений з поручителем [PERSON], в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з [PERSON] Судом встановлено, що 23.06.2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 17.06.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитно заставний договір № CVI0A800000207, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 9278,51 доларів США, з терміном повернення до 14.06.2013 року та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків за користування кредитом. Станом на 07.05.2009 року вона мала загальну заборгованість у розмірі 9207,67 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 70162,42 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 8502,58 доларів США; за відсотками за користування кредитом у розмірі 173,09 доларів США: заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 55,67 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 6,62 доларів США та штрафні санкції в розмірі 469,71 доларів США. Згідно з заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № CVI0A800000207 в розмірі 70162,42 грн., що є еквівалентом 9207, 67 доларів США звернуто стягнення на предмет застави. Тобто, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет застави, суд в рішенні від 20 квітня 2011 року виходив з того, що вимога про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, заявлена на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, є обґрунтованою та прийняв до уваги розмір всієї заборгованості на суму 70 162 грн. 42 коп., що є еквівалентом 9207,67 дол. США в рахунок погашення якої і звернув стягнення на заставний автомобіль. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Судом встановлено, що сторони визначили як строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ними (пункт 16.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 14.06.2013 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім цього, пунктом 11.2.5 кредитного договору передбачено право банку у разі порушення позичальником зобов'язань за цим договором змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, процентів за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов'язання за договором у повному обсязі. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Пунктом 12 укладених між ПАТ «КБ «ПриватБанка» та поручителями договорів поруки від 17.06.2008 року передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитно-заставним договором. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте у зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, звернувшись з позовною заявою про звернення стягнення до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, та отримавши рішення від 20 квітня 2011 року, згідно якого вимога про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, заявлена на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, є обґрунтованою та в рахунок погашення всієї заборгованості звернуто стягнення на заставний автомобіль. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені 23.06.2009 року, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржниці та поручителів протягом пяти років, від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, а саме до 23.06.2015 року. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Садгірського районного суду м.Чернівці з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості 5.11.2015 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті (а.с.31), тобто за межами передбаченого договорами п'ятирічного строку позовної давності. Наслідком сплину позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є відмова від позову, що передбачено ч.4 ст. 267 ЦК України. Ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналогічна правова позиція, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, викладена в постанові Верховного Суду України у справі 6-990цс15. За таких обставин, а також враховуючи те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] про застосування позовної давності просили суд під час судового засідання, суд приходить висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід відмовити у звязку зі спливом строків позовної давності. Норма ч. 4 ст. 267 ЦК покладає на сторону у справі обов'язок подавати заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові. Зазначена заява повинна містити виклад обставин, у відповідності до яких строк позовної давності сплив (закінчився), календарний розрахунок відповідних строків, наявні докази та вимоги щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові. Оскільки від відповідача по справі [PERSON] зазначеної заяви не надійшло, у суда не має правових підстав відмовляти у позові відносно відповідача [PERSON] На підставі викладеного суд приходить до висновку що слід стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №CVI0A800000207 від 17.06.2008 року у розмірі 928 518,08 грн. та судові витрати: - судовий збір в розмірі 3 481,94 грн. та витрати за подачу оголошення в газеті 420 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. Судові витрати стягнути відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial