Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Перемишлянської міської ради № 245 від 28.05.1997 року щодо передачі у власність земельної ділянки [PERSON] та рішення сесії Перемишлянської міської ради № 569 від 22.05.2009 року щодо уточнення площі земельної ділянки [PERSON] , жительки [ADDRESS] , визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 869055, виданий [PERSON] на підстав вказаних вище рішень Перемишлянської міської ради та стягнути з відповідачів в солідарному порядку понесені судові витрати. Посилається на те, що він разом із своєю сім`єю проживає в буд. [ADDRESS] , та йому належить земельна ділянка площею 0,0641 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд. Відповідач [PERSON] є його сусідкою та проживає в будинку [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Перемишлянської міської ради № 245 від 28.05.1997 р. [PERSON] передано земельну ділянку у приватну власність і остання стала власником земельної ділянки площею 0,0567 га. Земельна ділянка [PERSON] частково межує з земельною ділянкою позивача. В той же час, з вулиці Джерельної мається проїзд, який проходить біля позивача та відповідачки земельних ділянок і проходить до земельної ділянки сусідки [PERSON] , що підтверджується кадастровим планом земельної ділянки [PERSON] . Однак, вважає, що внаслідок приватизації [PERSON] земельної ділянки, остання приватизувала частину зазначеного вище проїзду, що відноситься до земель загального користування і тим самим позбавила позивача проходу, виходу, виїзду з моєї земельної ділянки шириною 1,17 м на зазначений проїзд. Таким чином, вважає, що Перемишлянська міська рада своїми рішеннями передала відповідачці земельну ділянку, частина якої є проїздом, тобто земельною ділянкою, яка не може бути передана у приватну власність, а відтак внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу чиняться перешкоди у користуванні проїздом загального користування. Позивач в судове засідання з`явився, позов просив задоволити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, підтвердив факт, що [PERSON] надала усну згоду для проведення йому каналізації через свою земельну ділянку. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала клопотання про відмову в задоволенні позову в зв`язку із спливом строків позовної давності. Представники відповідача по справі Перемишлянської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, пояснили, що рішення Перемишлянської міської ради передано земельну ділянку [PERSON] для використання під присадибну ділянку, після того [PERSON] виготовила Акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, який підписали сусідні землекористувачі та Рішенням Перемишлянської міської ради затверджено уточнено площу земельної ділянки [PERSON] . Жодних даних про захоплення [PERSON] земельної ділянки загального користування в Перемишлянської міської ради нема так як і нема звернень по даному питанню інших громадян. Крім цього пояснили, що позивачу не чиниться жодні перешкоди зі сторони [PERSON] у проведенні каналізації, так як вона надала дозвіл для проведення каналізації через свою земельну ділянку, а позивач не узгодив у Перемишлянському водоканалі проведення каналізації.\\~ Позивачем подано відповідь на заяву [PERSON] про пропущення строку позовної давності, згідно якої посилається, що він взнав про приватизацію [PERSON] земельної ділянки лише 2018 року і відразу звернувся із завою до міського голови Перемишлянської міської ради про зобов`язання [PERSON] добровільно повернути частину незаконно приватизованої землі, тому вважає, що не пропустив строк звернення до суду. Крім того вказує, що при приватизації [PERSON] земельної ділянки не погоджував їй межі земельної ділянки та не підписував Акт узгодження меж. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що у позові слід відмовити, мотивуючи це наступним. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України\\~ визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0641 га, яка розташована в [ADDRESS] , його сусідкою є [PERSON] . Заявою-зверненням від 07.10.2018 року, встановлено факт звернення [PERSON] до міського голови Перемишлянської міської ради про зобов`язання [PERSON] добровільно повернути частину незаконно приватизованої землі. Рішенням виконавчого комітету Перемишлянської міської ради від 28 травня 1997 року, гр. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,055 га для використання під присадибну ділянку, в [ADDRESS] . Актом узгодження меж земельної ділянки від 05.05.2009 року, проведено встановлення та узгодження меж земельної ділянки [PERSON] і опис їх на місцевості, як суміжний землекористувач [PERSON] погодив даний акт своїм підписом. Рішенням Перемишлянської міської ради від 22 травня 2009 року, затверджено уточнену площу 0,0567 га земельної ділянки по [ADDRESS] , яка визначилась при проведенні підготовчих робіт по виготовленню державного акту на право володіння землею [PERSON] . На основі цього 13 травня 2010 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0567 га, яка розташована в [ADDRESS] . Згідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно зі статтею 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Суду не надано доказів на підтвердження посилання позивача, що ним не підписано Акту узгодження меж земельної ділянки від 05.05.2009 року, оскільки там де зазначено погодження із суміжним землекористувачем є підпис [PERSON] , крім цього суд звертає увагу що підписання або непідписання Акту погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельних ділянок не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, тому не може вплинути на саму процедуру приватизації. Дана позиція передбачена Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 згідно якої, встановлено, що Акт погодження меж перестає бути обов`язковим для підтвердження права на земельну ділянку і для видачі заявнику законного правовстановлюючого документу. Верховна палата ВС посилаючись на ст. 198 ЗК України - «кадастрові зйомки», ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» - «технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки», положеннями Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками називає погодження меж при виготовленні землевпорядної документації допоміжною стадією. Водночас органу Держгеокадастру при затвердженні землевпорядної документації слід виходити не лише з факту відсутності папірця Акт погодження меж, а оцінювати підстави відмови на предмет їх законності та відповідності кадастровим даним. Підписання або непідписання Акту погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельних ділянок не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, тому не може вплинути на саму процедуру приватизації. У відповідності до положень ст.256 ЦК України та згідно ст.257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В п.1.5.2. правових Висновків ВСУ у цивільних справах висловлених у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв з підстав, передбачених п.п.1,2,4 ч.1 ст.355 ЦПК України, викладено наступний правовий висновок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно суд погоджується з думкою позивача, що право на звернення до суду із даною позовною заявою у нього виникло з моменту коли він дізнався про приватизацію земельної ділянки [PERSON] , що підтверджується заявою-зверненням до міського голови Перемишлянської міської ради від 11.10.2018 року, тобто позивачем не пропущено трьохрічний строк позовної давності.\\~\\~ Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд вважає, що у позові слід відмовити, оскільки позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, крім цього судом досліджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. [PERSON] та судом не виявлено в ній жодних порушень.

Outcome: dismissed