Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з Відповідача суму заборгованості за договором позики в розмірі 43440,00грн., 3% річних в розмірі 267,78грн., втрати від інфляції в розмірі 1868,80грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00грн., а також судові витрати понесені ним при зверненні до суду. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 04 листопада 2014 року [PERSON] взяв у нього в борг грошову суму у розмірі 43440,00грн. з кінцевим терміном повернення грошових коштів до 01 листопада 2015 року. На момент передачі грошей, [PERSON] надав Позивачу розписку про отримання цієї суми. 24 листопада 2015 року Позивач надіслав Відповідачу письмову вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 43440,00грн., однак, останній ухилявся від повернення грошових коштів, що змушує Позивача звернутися до суду з відповідною позовною заявою за захистом своїх цивільних прав. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією з повідомленням та через оголошення у пресі (а.с.17, 26, 37, 41). Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі неявки Відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.20, 39). Зі згоди Позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в межах позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 04 листопада 2014 року [PERSON] взяв у Позивача в борг грошову суму у розмірі 43440,00грн, з кінцевою датою повернення до 01 листопада 2015 року, що підтверджується копією розписки (а.с.4). 24 листопада 2015 року Позивач надіслав Відповідачу письмову вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 43440,00грн. (а.с.22), але до теперішнього часу грошові кошти Позивачу повернуті не були. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого Позивачем в позовній заяві розрахунку заборгованість за договором позики складає в розмірі 45308,08грн., з яких основна сума боргу 43440,00грн., 3% річних за 75 днів в розмірі 267,78грн. та втрати від інфляції за листопад-грудень 2015 року в розмірі 1868,80грн. (а.с.2), які необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Так, згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За умовами ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає щодо фізичної особи: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, або у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, ділової репутації. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Хоча вказана норма інших умов для можливості такого відшкодування не визначає, проте судова практика по цивільним справам зводиться до того, що, крім наявності факту порушення відповідних прав, право особи на відшкодування моральної шкоди, зокрема, має бути передбачено спеціальною нормою законодавства, що регулює певні відносини. Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних прав. Спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової шкоди) розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Проте законодавець також передбачив, що відшкодування завданої моральної шкоди може бути закріплено умовами відповідного договору, навіть якщо таке право не передбачено спеціальними нормами, що регулюють конкретні відносини. Якщо мова йде про відшкодування шкоди у позадоговірних відносинах, то загальні підстави відповідальності за таку шкоду визначені, зокрема, ст. 1167 ЦК України. Положення ст. 1167 ЦК України регулюють порядок та підстави відшкодування потерпілому моральної шкоди в деліктних правовідносинах. В частині позовних вимог про стягнення з Відповідача грошової суми у якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00грн. необхідно відмовити, оскільки між сторонами склалися правовідносини за договором позики, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог для стягнення моральної шкоди. Враховуючи, що Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру та у задоволенні яких йому було відмовлено в повному обсязі, необхідно в цій частині судовий збір в розмірі 551,20грн., залишити за рахунок Позивача. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551,20грн., оскільки позовні вимоги майнового характеру були задоволені в повному обсязі та судові витрати за розміщення Позивачем оголошення у пресі про виклик Відповідача в судове засідання в розмірі 420,00грн. Виходячи з вище викладеного,

Outcome: partial