Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту в сумі 15'672,09 євро, посилаючись на те, що останній неналежно виконує умови кредитного договору № 149 від 17 жовтня 2006 року внаслідок чого утворилась вказана заборгованість яку слід з нього стягнути. 21 листопада 2014 року представник позивача подав суду заяву про зменшення позовних вимог в якій просив стягнути з відповідача 11'578,59 євро, що еквівалентно 220'224,78 грн. Також просить повернути йому 642,68 грн. зайво сплаченого судового збору. У судовому засіданні представник позивача зменшені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. У судове засідання, що відбулося 24 грудня 2014 року ні відповідач, ні його представник не з'явились,не повідомивши про причини таких дій та не надіславши на адресу суду заяв про розгляд справи за їх відсутності, тому, на підставі ч. 2 ст. 77 ЦПК України, дані неявки суд розцінює як такі, що допущені без поважних причин і вважає, що розгляд справи слід провести без їх участі на підставі наявних доказів. При цьому суд враховує правову позицію [PERSON], котру він виклав у своїй заяві від 03 грудня 2014 року, де він вказує, що зменшені позовні вимоги визнає. Борг гасити готовий, однак просить розстрочити його на два роки, щомісячно, починаючи з 31 грудня 2014 року до 10 листопада 2016 року. Перший платіж просить визначити в сумі 450 євро, останній - 578,95 євро, а усі решта по 500 євро. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши їх прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. 17 жовтня 2006 року відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (зміни до статуту від 07 червня 2011 року, затверджені постановою КМУ від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25 лютого 2003 року № 261») та [PERSON] уклали кредитний договір № 149 (далі також може вживатись як - Кредитний договір), згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 23'650 євро зі сплатою 11 % річних, терміном на 36 місяців та зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 17 жовтня 2009 року на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між позивачем та відповідачем був укладений договір застави транспортних засобів від 18 жовтня 2006 року. Підпунктом 1.6. п. 1 Кредитного договору сторони погодили, що відповідач зобов'язаний здійснювати погашення кредиту рівними частинами щорічно в сумі 1'970,84 євро, шляхом внесення готівки до каси банку, або шляхом безготівкових перерахувань та останнє погашення кредиту здійснити не пізніше 17 жовтня 2009 року. Згідно п.3.3.1. п. 3 Кредитного договору [PERSON] зобов'язався точно в строки обумовлені договором повернути кредит у сумі 23'650,00 євро та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання. У випадку невиконання зобов'язання - достроково повернути кредит із сплатою процентів, штрафів, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки, в тому числі недотримані доходи, які могли бути отриманні, якби зобов'язана сторона; виконала свої обов'язки належним чином, в порядку передбаченої» Підпунктом 3.3.2. п. 3 Кредитного договору визначено, що [PERSON] відповідає всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з цього договору. Умовами п.п. 4.2. п. 4 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом Відповідач зобов'язався сплатити на користь Позивача пеню в розмірі 0,03% від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Пунктом 6.7. Кредитного договору позивач та [PERSON] домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань відповідача, що передбачені умовами договору. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншої сторони (позичальника) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28 вересня 2009 року, та додатковим рішенням від 17 листопада 2009 року, ухвалених у справі № 2-6572/08, задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України»до [PERSON] В рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним до договором № 149 від 17 жовтня 2006 року у розмірі 16'468,88 євро, що еквівалентно 193'179,96 грн., звернуто стягнення на належне [PERSON] та передане ним в заставу банку рухоме майно. Як встановлено у судовому засідання, відповідачем впродовж 2009 - 2014 років частково погашено заборгованість по тілу кредиту в сумі 12'071,10 євро та повністю сплачено відсотки за користування кредитом у розмірі 5'562,08 євро. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. (абз. 2 п. 17 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин») Отож наявність невиконаного судового рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 вересня 2009 року, та додаткового рішення суду від 17 листопада 2009 року не звільняє відповідача від відповідальності за належне виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 18 липня 2014 року та уточнених позовних вимог у відповідача залишився непогашеним борг на суму 11'578,95 євро. Таким чином, у даному випадку має місце порушення прав позивача з вини відповідача, які підлягають захисту шляхом стягнення з нього заборгованості у вказаній сумі та понесених позивачем судових витрат. Відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. На підставі наведеного та зважаючи на заяву відповідача з проханням про розстрочення рішення суду та беручи до уваги позицію представника позивача яку він виклав у своїй заяві від 17 грудня 2014 року у якій останній зазначає про доцільність розстрочити рішення суду на два роки і стягувати з [PERSON] по 500 євро щомісячно і вказує що 50 євро той уже погасив, суд вважає, що слід розстрочити виконання даного рішення на два роки, визначивши перший платіж, котрий повинен бути здійснений до 31 грудня 2014 року в сумі 450 євро, останній - до 10 листопада 2016 року в сумі 578,95 євро, а усі решта, щомісячно, починаючи з 10 січня 2015 року - по 500 євро. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. При зверненні до суду позивач сплатив 2'460,52 грн. судового збору. Однак за рахунок зменшення позовних вимог з 15'672,09 євро до 11'578,95 євро зменшився і розмір судового збору, котрий слід справляти у даному випадку на 642,68 грн. Саме дана сума є зайво сплаченою і підлягає поверненню позивачу. Решту 1'817,84 (2460,52 - 642,68) грн. судового збору, в силу вимог .ч 1 ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved