Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що був укладений 02.06.2007 року, актовий запис № 49 відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, обґрунтовуючи позов наступним. 02.06.2007 року між ним, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку з чим відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 02.06.2007 року. Від спільного шлюбу він та відповідач мають спільну дитину: [PERSON] [INFO]. Подружнє життя з відповідачем у нього не склалося, оскільки як виявилося згодом їхні характери є зовсім різними, погляди його та відповідача на різні сторони життя та сімейні питання кардинально відрізняються. Між ним та відповідачем немає взаєморозуміння вони не можуть дійти спільної точки зору у сімейних питаннях. Враховуючи вищезазначені обставини шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинились. Необхідно зазначити, що на даний час шлюбні відносини носять формальний характер. Дитина, [PERSON] залишається проживати разом з матір'ю, тобто відповідачем. Отже, шлюбні відносини між ним та відповідачем на даний час припинились та шлюб носить формальний характер. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 31 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між ним та відповідачем є неможливим, оскільки він ні за яких умов не буде проживати однією сім'єю з відповідачем. Подальше спільне життя його і відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та спільної дитини, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ним та відповідачем. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договорам про те, і ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Примирення між ним та відповідачем є неможливим. У зв'язку з вищезазначеним є неможливим збереження шлюбу між ним та відповідачем, який у разі надання йому та відповідачу судом строку на примирення, все одно не буде збережено. Згідно ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом, одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Враховуючи вищезазначені норми Сімейного кодексу України він має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звернути особливу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судом слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На даний час спільна дитина проживає з відповідачем. У зв'язку з чим, на даний час спору щодо визначення місця проживання спільної малолітньої дитини його та відповідача немає. Позивач на підготовче засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить суд, що у зв'язку з тим, що він не має змоги відвідувати судові засідання, тому просить розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Строк на примирення вважає не доцільним. Відповідач на підготовче засідання не з'явилася, подавши до суду заяву, в якій просить суд, що у зв'язку з тим, що вона не має змоги відвідувати судові засідання, тому просить розглядати справу без її участі. Позов визнає. Строк на примирення вважає не доцільним. Після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. У разі неявки всіх учасників справи у підготовче засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про винесення рішення про задоволення позову з таких підстав. Позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 02.06.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 49. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Статтею 112 ч.2 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За таких обставин, суд приходить до впевненості, що подальше збереження сім'ї позивача та відповідача є неможливим, оскільки суперечить інтересам позивача, а тому їхній шлюб суд розриває. Після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище [PERSON]. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved