Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36498 грн. 07 коп., в якому зазначив, що відповідно до договору № б/н, укладеного 15 червня 2010 року відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісій на умовах договору. [PERSON] неналежним чином виконував взяті на себе зобов*язання з повернення кредиту, у зв*язку з чим виникла заборгованість. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, укладеним 15 червня 2010 року станом на 06 вересня 2015 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 14476 грн. 85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 18807 грн. 03 коп., заборгованості по пені та комісії в розмірі 1000 грн., фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу у розмірі 1714 грн. 19 коп., а всього 36498 грн. 07 коп., а також відшкодувати витрати, пов*язані зі сплатою судового збору, в сумі 1218 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначила, що кредитний договір, укладений між сторонами у справі, складається з анкети-заяви та Умов і правил надання банківських послуг, що не суперечить нормам діючого цивільного законодавства щодо дотримання письмової форми укладення кредитного договору. Базова процентна ставка за даним кредитним договором складає 2, 5 % на місяць, її підвищення мало місце, оскільки це передбачено п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено комісію за зняття готівки, яка віднесена до тіла кредиту, зазначена у позові сума є пенею. Щодо існування будь-яких судових рішень про стягнення з відповідача [PERSON] на користь банку сум заборгованості за кредитом, про що зазначає представник відповідача, їй не відомо, ким було надіслане відповідачу його копію вона не знає. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що в даному випадку не була дотримана обов*язкова письмова форма укладення кредитного договору, ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг не можна вважати укладенням кредитного договору. Також, банк в односторонньому порядку неправомірно підвищив процентну ставку, з чим відповідач не згоден та вважає це порушенням його прав. Крім того, нарахування пені та штрафів за споживчим кредитом заборонено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», тому нараховуючи штрафні санкції відповідачу позивач свідомо порушує норми діючого законодавства. Також, зазначив, що від позивача на адресу відповідача надійшло рішення суду іменем України, яким нібито задоволені позовні вимоги позивача і з [PERSON] стягнуто на користь банку 76936,67 грн., в чому вбачає порушення закону та ознаки ст.ст. 353, 366 КК України, тому просив постановити окрему ухвалу по встановленим фактам та направити до правоохоронних органів з метод встановлення винних осіб і притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 126-127). З*ясувавши позицію представників сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 15 червня 2010 року був укладений кредитний договір, який складається з анкети-заяви (а.с. 5) з довідкою про тарифи і умови кредитування (а.с. 6-7), та Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 8-13), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, збільшеного банком на умовах договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом на залишок заборгованості за базовою процентною ставкою 2,5 % на місяць та сплатою комісії на умовах договору від суми операції (а.с. 6). Сторони узгодили розмір щомісячних платежів, які включають плату за використання кредитних засобів в обліковому періоді, складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, максимальна сума кредитної лінії 20\~000 грн. (а.с. 6). Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п.п. 5.3 банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов*язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п.п. 6.5, 6.6 клієнт зобов*язаний погашати заборгованість за кредитом, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов*язань за договором, на вимогу банку виконати зобов*язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту чи овердафту), сплати винагороди банку. В силу п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов*язань, передбачених договором, більше, ніж на 120 днів, клієнт зобов*язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень +5% від суми позову. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов*язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с. 4) станом на 06 вересня 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 15 червня 2010 року складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 14476 грн. 85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 18807 грн. 03 коп., нарахованої комісії в розмірі 1000 грн., фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу у розмірі 1714 грн. 19 коп., а всього 36498 грн. 07 коп. 20 квітня 2016 року до суду від позивача надійшов розрахунок заборгованості станом на 24 лютого 2016 року, згідно якого загальний розмір заборгованості відповідача складає 52296 грн. 50 коп., при цьому, заява про уточнення (збільшення) розміру позовних вимог від позивача суду не надходила. Судом встановлено, що у анкеті-заяві позичальника, підписаній відповідачем, останній підтвердив факт ознайомлення і згоди з умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, а також погодився з тим, що дана заява разом з Пам*яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 5 зворот). З цих підстав суд не бере до уваги твердження представника відповідача про недотримання в даному випадку письмової форми укладення кредитного договору. При цьому, із розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року проценти за кредитною заборгованістю відповідача нараховувались позивачем у збільшеному розмірі, а саме у розмірі більше ніж 2.5% на місяць, що підтвердив представник позивача у судовому засіданні та у письмових поясненнях. В той же час, довідка про тарифи, умови та правила надання банківських послуг, додана до матеріалів позову, не містить узгодженої сторонами умови щодо такого збільшення (а.с. 6-7). Отже, підвищення в односторонньому порядку, без погодження з відповідачем, процентної ставки не відповідає вимогам Закону України від 22 вересня 2011 року № 3795-У1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким було викладено у новій редакції статтю 1056-1 ЦК України (набув чинності 16 жовтня 2011 р.), та яким визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Витребуваний судом за клопотанням представника відповідача розрахунок заборгованості [PERSON] за базовою процентною ставкою позивачем суду не надано. Таким чином, при визначенні розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом суд дійшов до наступного. З довідки про тарифи, умови та правила кредитування, доданої до матеріалів позову, вбачається, що сторонами погоджена процентна ставка по кредиту 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Отже, проценти за користування кредитом, за період з 01 вересня 2014 року по 01 вересня 2015 року виходячи з базової процентної ставки 2,5% на місць повинні дорівнювати: 12 місяців х 2,5% х 13582,26 грн. = 4074,68 грн. До цієї суми слід додати проценти, нараховані позивачем виходячи із базової процентної ставки до 01 вересня 2014 року у розмірі 2761,49 грн. Загальний розмір процентів за користування кредитом складає: 4074,68 грн. + 2761,49 грн.= 6836,17 грн. Також, враховуючи заявлене представником відповідача клопотання, суд вважає неправомірним нарахування позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» за даним кредитним договором неустойки (пені та штрафів), оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проведення антитерористичної операції на територіях, визначених Кабінетом міністрів України, та той факт, що проведення антитерористичної операції не припинено до наступного часу, суд визнає загальновідомими обставинами, які доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що відповідач, що припинив здійснювати платежі за кредитним договором з жовтня 2014 року, є зареєстрованим за адресою: [INFO] (а.с. 22). Відповідно до розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30 жовтня 2014 року № 1053-р м. Костянтинівка було включено до зазначеного переліку. Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року № 1275-р до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» віднесено м. Костянтинівку Донецької області. З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що наведена у колонці розрахунку в позові сума заборгованості за пенею та комісією - 1000 грн., є фактично пенею, оскільки за умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена лише комісія за зняття готівки, яку віднесено до суми заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 06 вересня 2015 року без врахування нарахованих пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 14476 грн. 85 коп., - заборгованості за відсотками за користування кредитом за базовою процентною ставкою у розмірі 6836 грн. 17 коп., а всього 21313 грн. 02 коп., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у справі. Суд не вбачає підстав для постановлення у порядку ст. 211 ЦПК України окремої ухвали за заявою представника відповідача (а.с. 126) та направлення її на адресу правоохоронних органів з метою встановлення винних осіб та притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки представником відповідача суду не надано відомостей про те, яким чином вказане в заяві рішення суду було одержане відповідачем, не додані докази його відправлення на адресу відповідача позивачем у справі. Суд зауважує, що відповідач у справі не позбавлений права самостійно звернутися до правоохоронних органів із відповідною заявою у випадку існування такої потреби. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов*язані із сплатою судового збору (а.с. 1)

Outcome: partial