Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач пояснила, що свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22 лютого 2005 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету ізмаїльської міської ради за № 76 від 17 січня 2005 року підтверджене її право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою № 33 по вул. Бесарабська м.Ізмаїла Одеської області. Також пояснила, що відповідач є власником іншої 1/3 частини, між тим рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 76 від 17 січня 2005 року затверджено акт державної технічної комісії, за яким будинок визначено площею 58,1 кв.м., загальною площею 109,0 кв.м., із яких 1/3 частка складає жилу площею 24,5 кв.м. і загальну площею 54,2 кв.м., та 2/3 частки складають жилу площу 33,6 кв.м. і загальну площею 54,8 кв.м. З урахуванням висновку експерта виділити реально частки неможливо, у зв?язку зі чим просить виділити в користування приміщення на 146687 грн., що відповідає 50% відсоткам, від загальної вартості будівель та споруд у складі домоволодіння, а відповідачам на 147784 грн. та стягнути з відповідача на її користь компенсацію 49868 грн. Відповідач проти позовних вимог заперечує, пояснила, що її батько проводив самостійно всі роботи по реконструкції, у зв?язку із чим до наступного часу сторони користуються приміщеннями, які визначені тим рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 76 від 17 січня 2005 року про затвердження акту державної технічної комісії. З урахуванням вказаного просить звільнити відповідача від грошової компенсації та виділити з визнанням права власності на нею 1/3 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою № 33 по вул. Бесарабська м.Ізмаїла Одеської області. [PERSON] частину житлового будинку літ. «А» та прибудов літ. «А1», літ. «а», літ. «а1» з приміщеннями, позначеними в плані: №№2-1 -коридор площею 7,0 кв. м.; 2-2-жила кімната площею 14,0 кв. м.; 2-3-ванна площею 4,8 кв. м.; 2-4-коридор площею 9,3 кв. м.; 2-5-жила кімната площею 10,5 кв. м.; 2-6-кухня площею 8,6 кв. м., загальною площею 54,2 кв. м., у тому числі жилої 24,5 кв. м.; із господарських будівель: літня кухня літ. «Д»; із господарських (надвірних) споруд: №3-водопровід (1/2 частка); №5-хвіртка; №6-мостіння (1/3 частка); №7-зливна яма (1/2 частка) на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0405 гектарів та припинити право спільної часткової власності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльської міської ради проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши пояснення, показання експерта, думку захисту, суд вважає заявлені первісні позовні вимоги обґрунтованими, а зустрічні позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22 лютого 2005 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету ізмаїльської міської ради за № 76 від 17 січня 2005 року підтверджене право власності позивача на 2/3 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою № 33 по вул. Бесарабська м.Ізмаїла Одеської області. Договором дарування від 14 березня 2006 року підтверджене право відповідача на 1/3 частку вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, яка не має реального вираження. Таким чином підтверджене володіння сторонами вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями на праві спільної часткової власності, де позивачеві належить 2/3 частки, а відповідачеві 1/3 частка. Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 76 від 17 січня 2005 року затверджено акт державної технічної комісії, за яким будинок визначено жилою площею 58,1 кв.м., загальною площею 109,0 кв.м., із яких 1/3 частка складає жилу площу 24,5 кв.м. і загальну площу 54,2 кв.м., та 2/3 частки складають жилу площу 33,6 кв.м. і загальну площею 54,8 кв.м.. Сторони в судовому засіданні визнали, що вказане рішення не змінило частки сторін, якими вони користуються на час розгляду справи в суді. Разом із тим перешкоди позивачеві з боку відповідачів у користування літньою кухнею літ. «Д» стало підставою для звернення до суду з вимогою про виділ частки. Визначена обставина не підлягає додатковому доказування у відповідності до вимог ст. 82 ч.1 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що виділ окремих об?єктів нерухомості неможливий, що у свою чергу зумовлює виділ та встановлення порядку користування належним сторонам частками у майні, яким відповідачі фактично користуються. За висновком експерта №30/46-2016 від 14 березня 2017 року в разі надання позивачеві приміщень, якими вона користується, вартість майна складає 146686 грн., що відповідає 50% відсоткам від загальної вартості будівель та споруд у складі домоволодіння, а відповідачам на 147784 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача компенсація 49868 грн. Вказаний варіант не потребує додаткових переобладнань оскільки запропоновані до виділу сторонам групи приміщень утворюють окремі квартири з виходами на земельну ділянку, підключені до мереж електропостачання, газопостачання, водопостачання із самостійними приладами обліку. Висновок експерта сторони не оскаржують та визнають доведеним встановлення порядку, який визначений експертом. Вказані обставини є такими, що зумовлюють прийняття рішення за вказаним висновком. Разом із тим відповідачем не надані докази, які підтверджують неможливість стягнення на користь позивача різниці у вартості майна, яким відповідач користується в обсязі, що перевищує вартість належної позивачеві 1/3 частки. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: partial