Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач ПП «Агрофірма ім.Шевченка» звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області із позовом до [PERSON], в якому просить визнати право власності на нерухоме майно - прибудову до клубу (будівлі центру дитячої творчості), розташованого у [ADDRESS], за набувальною давністю. У позові посилається на те, 07.03.2000 року КСП «імені Шевченка», Пологівського району було реорганізовано у формі приєднання до ПП «Агрофірма ім.Шевченка». Реорганізацію проводила комісія, головою якої був обраний Киман О.І. Внаслідок реорганізації до ПП «Агрофірма ім.Шевченка» перейшли усі майнові права та обов'язки приєднаного КСП, згідно з передавальним балансом. Однак, при передачі майна, майнових прав та обов'язків Киман О.І. не передав правонаступнику правовстановлюючих документів на прибудову до клубу, яке КСП збудувало за свій рахунок на протязі 1993-1996 років. 29.01.2014 до ПП «Агрофірма ім. Шевченка» звернулась відповідачка із заявою про вирішення питання про розпаювання цієї будівлі між колишніми членами КСП, зазначивши, що позивач її привласнив неправомірно. У зв'язку з цим у позивача виникла необхідність визнання права власності на нерухоме майно - будівлю центру дитячої творчості у судовому порядку. Представник позивача Качан А.В. в судовому засіданні підтримавши позов і, давши пояснення по справі просить визнати за Приватним підприємством «Агрофірма «ім.. Шевченка» право власності на нерухоме майно - будівлю центру дитячої творчості, яка складається з центру дитячої творчості літ. Б, ганку літ.доп. Б, згідно технічного паспорту та знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася - подала заяву в якій заперечує проти позову та просить справу розглянути за її відсутності. Третя особа Киман О.І., пояснив що він є головою комісії з реорганізації КСП «ім. Шевченка». В зв»язку з проведенням реформи агропромислового комплексу рішенням зборів членів КСП « ім. Шевченка» було прийнято рішення про реорганізацію КСП у формі приєднання до ПП «Агрофірма «ім. Шевченка» КСП. Майно КСП і всі майнові права були передані позивачеві в тому числі і на недобудований центр дитячої творчості, документи на який виготовлені не були в зв»язку з вирішенням інших питань. Киман О.І. вважає, що вимоги позивача слід задовольнити, визнавши за ним право власності на будівлю центру дитячої творчості. Вислухавши пояснення позивача, та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно з рішенням загальних зборів членів Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Шевченка» від 07.03.2000 року, КСП «ім. Шевченка» було реорганізовано в формі приєднання до Приватного підприємства «Агрофірма імені Шевченка». Внаслідок цього Приватне підприємство «Агрофірма «ім. Шевченка» стало правонаступником усіх майнових прав та обов'язків КСП згідно з передавальним балансом. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Пологівським КП «Імпульс» від 14.02.2014 на прибудову до клубу, - будівля центру дитячої творчості складається з центру дитячої творчості літ. Б та ганку літ .доп. Б. Цій будівлі надана поштова адреса: [ADDRESS]. Право власності на дану будівлю не зареєстровано. Частиною 1 ст.344 ЦК України визначено, що якщо особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто таким способом, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, не базується на попередній власності і відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно. Виходячи із цієї необхідної умови, об'єктом володіння є будівля центру дитячої творчості, яка розташована за адресою: [ADDRESS], про що свідчить відповідна технічна документація. Поряд із цим, відповідачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю має бути попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] є попереднім власником відповідної прибудови до клубу, так і не вбачається підстав, з яких вона правомірно вважала б себе власником даного майна. Про добросовісність, відкритість та безперервність володіння даним об'єктом свідчать, на думку позивача, факт перебування цього майна на балансі ПП, а також твердження про обслуговування будівлі та проведення поточних ремонтів. Проте, із наданих суду документів не вбачається про понесені позивачем будь-які витрати, пов'язані з утриманням даного об'єкту, а також сам факт володіння ним. Лише користування спірним об'єктом не дає підстави для задоволення позовних вимог про набуття права власності на майно на підставі ст. 344 ЦК України. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Окрім того, зазначаючи про тривале безперешкодне користування будинком, позивач разом із тим не навів жодного доказу того, кому належала зазначена будівля, хто був її власником або користувачем з огляду на чинне законодавство. Жодними доказами не доведений факт правомірності користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля. Яким чином земельна ділянка виділялася користувачеві, чи укладалися ним або попереднім користувачем чи власником будь-які договори з приводу забудови або користування земельною ділянкою, - позивачем також не зазначено. За таких обставин суд вважає позивачем не надано жодного доказу правомірності своїх вимог, а посилання на ст. 344 ЦК України, яка передбачає можливість набуття права власності за набувальною давністю, є безпідставними. Оцінивши надані позивачем докази у відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, підстав для задоволення позову, судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed