Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач посилаючись на те, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини, звернулася до суду з позовом та просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитинну відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась в наданій суду заяві позовні вимоги підтримала та просила справу розглядати без її участі. Відповідач 31 травня 2017 року надіслав до суду заперечення проти позову в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, оскільки по мірі можливості він надає кошти на утримання дитини. Крім того зазначив, що його матеріальне становище є незадовільним, на даний час він не працює, має мінливий дохід, приблизно 1000 гривень на місяць, має ряд хронічних захворювань, хворобу хребта, цукровий діабет, грижу. Також зазначив, що не є фізичною особою підприємцем, у власності не має будинку, автомобіля, та будь-якої іншої нерухомості, крім земельної ділянки. Просив врахувати, що на його утриманні знаходиться дружина, яка непрацездатна та є інвалідом ІІІ групи, а також, що на його утриманні знаходиться мати похилого віку, якій він зобов'язаний надавати матеріальну допомогу, просив стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно. 13 березня 2018 року відповідач надіслав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, оскільки за станом свого здоров'я після операції не має змоги з'являтися в судові засідання, позовні вимоги визнає частково в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Як вбачається із довідки виконавчого комітету Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області № 140 від 23 лютого 2017 року [PERSON],2014 року народження, дійсно проживає разом зі свою матір'ю, [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.6). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо стягнення аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. При розгляді справи суд в повній мірі врахував всі доводи, що заслуговують на увагу. Відповідно до довідки № 313 Селищанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини Корсунь-Шевченківської ЦПМСД Черкаської області від 16 травня 2017 року вбачається, що [PERSON], 1966 року народження звертався до амбулаторії з приводу остеохондрозу поперекового відділу хребта, має цукровий діабет типу ІІ та пупкову грижу (а.с. 22). Із довідки КЗОЗ Корсунь-Шевченківського Центру первинної медико-санітарної допомоги № 593 від 13 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON], 1966 року народження хворіє цукровим діабетом тип ІІ легкий перебіг в стадії компенсації. Острохондроз поперекового відділу хребта. Пупкова грижа (а.с. 42). Як вбачається з довідки Корсунь-Шевченківської ЦРЛ [PERSON], 1966 року народження знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні з 23 лютого по 03 березня 2018 року після операції (а.с. 46). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Селищанською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 19 січня 1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб і дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 25). Із довідки МСЕК № 020728 від 12 лютого 2001 року вбачається, що [PERSON], 1967 року народження має третю групу інвалідності безстроково (а.с. 24). З посвідчення № [NUMBER] від 09 червня 1993 року вбачається, що [PERSON], 1937 року народження є пенсіонером та дитиною війни (а.с. 26). Як вбачається з копії витягу ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22 травня 2017 року [PERSON] не значиться як фізична особа - підприємець (а.с. 29 - 32). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 87846033 від 24 травня 2017 року вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,4893 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 33-34). З копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] був прийнятий в ТОВ «Панда» на сезон виробництва машиністом котлів та звільнений по закінченню сезону виробництва (а.с. 90). Суд враховує, що батьки зобов'язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Також суд враховує, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При винесенні рішення, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого Рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Суд при вирішенні даної справи в повній мірі об'єктивно врахував як доводи позивача так і відповідача . В частині зазначеного відповідачем щодо сплати аліментів на утримання сина в добровільному порядку, що підтверджуються наданими ним квитанціями суд має зазначити, що це обов'язок батька від виконання якого останній не звільняється в подальшому. Задовольняючи позовні вимоги заявлені позивачем, суд вважає, що відповідач не навів достатніх доводів на предмет його скрутного матеріального становища. З довідок від 16 травня 2017 року та 13 жовтня 2017 року, не вбачається, що відповідач по стану здоров'я не в змозі працювати або ж наявності у нього будь-яких обмежень до роботи. Посилання відповідача про те, що на його утриманні знаходиться мати та дружина, яка є інвалідом ІІІ групи не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Інших істотних обставин на предмет неможливості сплати аліментів в розмірі зазначеному позивачем відповідачем не наведено. Суд вважає, що з врахуванням часткового визнання позовних вимог відповідачем, розмір стягуваних аліментів, а саме 2000 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved