Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб укладений між ним і відповідачкою, [PERSON], [INFO], який зареєстрований 23 червня 2009 року виконкомом Леонівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 1, малолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO], залишити проживати з матір'ю, посилаючись на те, що 11 травня 2009 року він уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований виконкомом Леонівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 1. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає спільно з відповідачкою. Спільне життя з відповідачкою не складається, через протирічивість поглядів на життя, несумісність характерів, небажання відповідачки вести нормальний сімейний спосіб життя, часті сварки в сім'ї за ініціативи відповідачки, подружня невірність та фактичне створення сім'ї з іншим чоловіком, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. В процесі спільного проживання вони стали байдужими один до одного, утратили почуття любові, що є обтяжливим для них обох. Він з відповідачкою на даний час, на протязі близько 3 років, подружніх стосунків не підтримує, спільного господарства та сімейного бюджету з нею не веде, проживають окремо. Їхній шлюб з відповідачкою носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Примирення з нею неможливе. Спору з відповідачкою, що до місця проживання дитини в них немає, за спільною їхньою згодою вона залишиться проживати з матір'ю, а він буде приймати участь у її вихованні та утриманні, шляхом добровільної сплати аліментів на її утримання. Перебування в шлюбі з відповідачкою позбавляє його можливості, в подальшому зареєструвати можливий повторний шлюб з іншою жінк1 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу згідно ч. 1 статті 110 СК України може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно частини 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб ним розривається вперше. Відповідач позовні вимоги позивача визнала не заперечувала проти їх задоволення. Окрім того, просить їх залишити прізвище [PERSON]. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований 11 травня 2009 року виконкомом Леонівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 1. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені більше трьох років. Від спільного шлюбу сторони мають [PERSON], [INFO], відносно якого вони позбавлені батьківських прав. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сім'я розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сім'ї. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань сторонам. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу відповідач залишається на прізвищі [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач має житло та може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дитини. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом не встановлено виняткових обставин, які можуть бути підставою для залишення проживати неповнолітню дитину сторін сина - [PERSON], [INFO] з позивачем, тому суд приходить до висновку про необхідність залишити проживати неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з [PERSON]. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved