Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17 грудня 2009 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 7\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 31 грудня 2016 року має заборгованість в розмірі 54\~332,22 грн. Представник позивача в судове засідання не з»явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву, надав суду письмовий розрахунок заборгованості, крім того, просить застосувати строк позовної давності до даних правовідносин. Заслухавши думку представника відповідача [PERSON], дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до заяви на отримання кредитної картки, 17.12.2009 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умов), Тарифами складає між позичальником і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Умови та правила надання банківських послуг, додані до матеріалів справи є документами до яких позичальник приєднується висловлюючи свою згоду з ними при оформленні заяви. Таким чином даний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, позичальник може запропонувати лише розмір ліміту та обрати один з продуктів банку, але приєднується до умов в цілому. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пунктом 3.3 Умов передбачено, що підписанням даного договору клієнт приймає будь-який розмір кредитного ліміту, та п. 5.3 закріплено право зміни кредитного ліміту банком в односторонньому порядку. Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг , - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн., + 5% від суми позову. З розрахунку заборгованості судом встановлено, що станом на 31 грудня 2016 року відповідач має заборгованість в розмірі 54 332,22 грн., з яких: 5\~807,49 грн. - заборгованість за кредитом, 42\~563,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2\~898,18 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2\~563,44 грн. - штраф (процентна складова). З матеріалів справи, зокрема із письмових заперечень на позовну заяву представника відповідача адвоката [PERSON] від 25.04.2017 року вбачається, що він просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно приписам п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року № 6-95цс14 висловлено правову позицію, згідно якої за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 Цивільного кодексу України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 Цивільного кодексу України). При цьому, згідно ч. 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. З долученого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості від 31.12.2016 року вбачається, що [PERSON] незважаючи на прострочку погашення заборгованості, в міру своїх можливостей продовжувала оплату боргу і останній платіж нею було здійснено 21 липня 2014 року. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що строк позовної давності перервався, звернувшись до суду з цим позовом, позивач не пропустив строки позовної давності, з огляду на що підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначив про те, що позивач незаконно збільшив розмір процентної ставки в односторонньому порядку, при цьому не повідомивши відповідача належним чином. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором позивачем нараховувалися проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки: з 17.12.2009 року по 31.08.2014 року 30,00%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,80%, з 01.04.2015 року по 31.12.2016 року 43,20%. Відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, ПАТ КБ «Приват Банк» має право проводити зміни тарифів. При цьому ПАТ КБ «Приват Банк», зобов»язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до ч. 5 ст. 1056-1 ЦК України, індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс, індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів, значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. Відповідно до ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Таким чином, встановлено, що укладеним між сторонами договором, в тому числі вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки. За таких обставин, суд вважає, що визначена сторонами при укладенні договору процентна ставка 30,00% річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки без дотриманням вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною. Крім того, на виконання припису ст. 60 ЦПК України, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованого збільшення розміру процентної ставки суду не надано, зокрема не надано позивачем повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки. Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов»язання, доказується кредитором. Враховуючи відсоткову ставку в розмірі 30,00%, представником відповідача визнається заборгованість за процентами в сумі 6 267 грн. 67 коп., згідно розрахунку, наданого представником відповідача. Тому, враховуючи, що заявлена позивачем заборгованість за процентами в сумі 42\~563,11 грн. не доведена, а представник відповідача визнає суму заборгованості за процентами лише в сумі 6 267 грн. 67 коп., тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 6 267 грн. 67 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та комісії в сумі 2\~898 грн. 18 коп. грн., з врахуванням заперечень представника відповідача необхідно застосувати до даних правовідносин спеціальну позовну давність. Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п. 5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», визначено, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік. У разі непогашення суми простроченого кредиту та у разі виникнення прострочених зобов'язань відповідно до п. 5.5.1 цих Умов, клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов'язання та може змінюватись у відповідності до п. \~5.3 «Умов та правил надання банківських послуг». Із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що сума заборгованості за пенею та комісією становить 2 898 грн. 18 коп., однак даний розрахунок проведений позивачем без належного обгрунтування, проте враховуючи наданий представником відповідача розрахунок суми пені, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума пені в розмірі 1 200 грн. 00 коп., яка позивачем не була спростована. На час розгляду справи заборгованість за комісією позивачем не доведена, тому, суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю суми комісії. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів, то суд вважає наступне. Із розрахунку заборгованості за договором встановлено, що позивачем нараховано штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина) та 2\~563,44 грн. (процентна складова). Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення (правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. справа № 6-2003цс15). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України ці судові рішення є обов'язковими для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цими рішеннями Верховного Суду України. Підстав для відступу від правової позиції, викладеної 21.10.2015 р. у висновку Верховного Суду України у постанові по справі № 6-2003 цс 15, з одночасним наведенням відповідних мотивів, суд не вбачає. Отже враховуючи те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» заявив позовні вимоги щодо стягнення пені, то позовні вимоги щодо стягнення штрафів, з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21.10.2015 р. справа № 6-2003цс15, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.12.2009 року в розмірі 13 275 грн. 16 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 5\~807 грн. 49 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6\~267 грн. 67 коп., заборгованість за пенею в розмірі 1\~200 грн. 00 коп. В задоволенні решти сум за кредитним договором відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1\~600,00 грн.

Outcome: partial