Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 593663,34 гривень і судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладених між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач,і [PERSON] договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №07П020-К від 06.02.2007 року, остання отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 34000,00 доларів США, строком погашення не пізніше 05.02.2017 року, зі сплатою 13,0% річних за користування кредитом. Відповідно до укладеної між сторонами додаткової угоди №1 про внесення змін до договору кредиту від 13.10.2008 року процентну ставку підвищено до 15,0 % річних. Згідно з укладеною між сторонами додатковою угодою №3 про внесення змін до договору кредиту від 18.11.2011 року заборгованість позичальника було реструктуризацовано, суму кредиту переведено у гривню, збільшено максимальний ліміт заборгованості до 336536,15 гривень, а також змінено кінцевий термін повернення кредиту до 05.02.2022 року. Однак, [PERSON] порушила вимоги кредитного договору, а саме не виконала в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту і відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~ Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 06.02.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор), і [PERSON] (позичальник) було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №07П020-К від 06.02.2007 року, а 13.10.2008 року додаткову угоду №1 про внесення змін до зазначеного договору кредиту, згідно з умов яких кредитор надав [PERSON] кредит у розмірі 34000,00 доларів США з оплатою за користування кредитом по процентній ставці 13,0% річних, а з 13.10.2008 року 15,0% річних, на споживчі цілі.У свою чергу, [PERSON] зобовязалася належним чином використати і повернути кредит у зазначеній сумі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 05.02.2017 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах і в строки, визначені кредитним договором (а.с.4-10, 11). Пунктом 2.4 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №07П020-К від 06.02.2007 року передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360. Згідно з п.2.4.1 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №07П020-К від 06.02.2007 року сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок №22080315445260 в ЗОФ АКБ «Укрсоцбанк» не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. Відповідно до п.4.2 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №07П020-К від 06.02.2007 року у разі прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. 18.11.2011 року і 11.02.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор) і [PERSON] (позичальник) було укладено договір про внесення змін №3 до договору кредиту і додаткову угоду про внесення змін №4 до договору кредиту відповідно, згідно з умовами яких заборгованість позичальника реструктуризацовано, суму кредиту переведено у гривню, збільшено максимальний ліміт заборгованості до 336536,15 гривень, а також змінено кінцевий термін повернення кредиту до 05.02.2022 року (а.с.14-17, 22). Однак, [PERSON] вимоги договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №07П020-К від 06.02.2007 року із змінами до нього належним чином не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому у повному обсязі не сплачує. За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача [PERSON] за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №07П020-К від 06.02.2007 року станом на 26.09.2016 року складає 593663,34 гривень, а саме: 303185,80 гривень заборгованість за кредитом, 179105,20 гривень заборгованість за відсотками, 34895,32 гривень пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 55200,22 гривень пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 8455,32 гривень інфляційні витрати за кредитом, 12821,48 гривень інфляційні витрати за відсотками. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №07П020-К від 06.02.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак остання порушує вимоги договору кредиту, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту і процентів по ньому. У звязку з невиконанням позичальником вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від відповідача виконання зобовязань по кредитному договору, які остання ігнорує. Отже, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту, відсотків по ньому, пені та інфляційних витрат відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved