Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» (на сьогодні Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] на умовах публічної оферти, було укладено договір - заяву № 697007 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу - платіжної картки. В рамках даного договору відповідачу відкрито поточний рахунок № [NUMBER] на умовах тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку. Також з відповідачем оформлено заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії в розмірі 1500,00 грн. зі сплатою 30% річних за користування кредитними коштами. Строк дії ліміту 24 місяці з можливим продовженням на той самий термін. Між тим, 18.10.2017 між позивачем та відповідачем укладена заява на встановлення збільшення відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої кредитний ліміт збільшено до 15000,00 гривень. Відповідно до вимог п.п. 1.18. - 1.22. розділу XXII Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) відповідач зобов`язався не пізніше 25 числа кожного місяця сплачувати позивачу проценти, які нараховуються за методом факт/факт на фактично отриману суму кредиту та за строк фактичного користування ним шляхом договірного списання коштів з рахунку. Згідно із вимогами п. 9.1 розділу XXII ДКБО за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання перед банком у розмірі та строки, передбачені договором, банк має право нараховувати на суми прострочених платежі; стягувати пеню за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період за який нараховується пеня. Відповідачем порушуються умови ДКБО, в наслідок чого утворилась прострочена заборгованість, а саме, - порушена умова щомісячної сплати відсотків за користування кредитом та погашення тіла кредиту. Пунктом 1.24. розділу XXII ДКБО передбачено, що банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за договором та застосувати процедуру звернення стягнення на майно клієнта згідно із законодавством (в т.ч. звернути стягнення на грошові кошти, що розміщені на будь-якому рахунку клієнта), у випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту (в тому числі сплати суми обов`язкового щомісячного платежу), сплати процентів за користування ним та інших платежів. Згідно з п.1.28. розділу XXII ДКБО у разі виникнення простроченої заборгованості за картковим рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені договором, Клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості банку всіма належними йому коштами, майном, майнові правами, тощо. Станом на 29.04.2020 за відповідачем рахується така заборгованість: заборгованість по кредиту 14857,74 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 1696,11 грн.; сума пені за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню відсотків 62,24 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 118,13 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 19,77 гривень; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 3,14 грн. Загальна сума заборгованості [PERSON] становить 16757,13 гривень. Вказує, що станом на дату пред`явлення позовної заяви зобов`язання за кредитним договором залишаються невиконаними. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд, - стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 16757,13 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору. Ухвалою суду 22.05.2020 по справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. У судове засідання представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» не з`явився, до початку судового засідання представником за довіреністю Котенко С.В. подано заяву від 21.07.2020 з проханням проводити розгляд справи без участі позивача, підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву не подано. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 27.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] на умовах публічної оферти, укладено договір - заяву № 697007 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу - платіжної картки. За умовами договору відповідачу відкрито поточний рахунок № [NUMBER] на умовах тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку. Крім того, з відповідачем оформлено заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії в розмірі 1500,00 грн. зі сплатою 30% річних за користування кредитними коштами.(п.6.6.1 договору). Строк дії ліміту 24 місяці можливим продовженням на той самий термін (п.6.3 договору). Між тим, 18.10.2017 між позивачем та відповідачем укладена заява на встановлення збільшення відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої кредитний ліміт було збільшено до 15000,00 гривень. Відповідно до вимог п.п. 1.18. - 1.22. розділу XXII Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) відповідач зобов`язався не пізніше 25 числа кожного місяця сплачувати позивачу проценти, які нараховуються за методом факт/факт на фактично отриману суму кредиту, та за строк фактичного користування ним шляхом договірного списання коштів з рахунку. Згідно із вимогами п. 9.1 розділу XXII ДКБО за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання перед банком у розмірі та строки, передбачені договором, банк має право нараховувати на суми прострочених платежі; стягувати пеню за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період за який нараховується пеня. Відповідно до паспорта споживчого кредиту сума ліміту кредиту становить 40 000 грн., реальна річна процентна ставка відсотків річних становить 34,48 %. З моменту отримання кредиту відповідач [PERSON] допускав порушення умов повернення грошових коштів, оскільки своєчасно, нерегулярно та не в повному обсязі здійснював платежі, передбачені договором та достатніх для погашення договірних своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за його користування. Відповідно до розрахунку позивача, проти якого відповідач не надав будь-яких заперечень, внаслідок порушення відповідачем [PERSON] грошових зобов`язань за договором № 697007 від 29.02.2016 (кредитний ліміт встановлено 29.04.2016) станом на станом на 29.04.2020, відповідно до наданого позивачем розрахунку утворилась заборгованість в розмірі 16757,13 гривень, з яких: заборгованість по кредиту 14857,74 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 1696,11 грн.; сума пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 62,24 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 118,13 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 19,77 гривень; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 3,14 грн. Разом з тим, в порушення договірних умов, відповідач не виконує належним чином зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 16757,13 грн., чим порушує права позивача. Доказів повернення несплаченої суми грошових коштів, або повідомлення про підстави неможливості погашення боргу відповідачем суду не надано. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки та на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З моменту отримання кредиту відповідач допускав порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював в повному обсязі платежів, передбачених договором та достатніх для погашення його договірних зобов`язань з оплати кредиту та процентів за його користування. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 14857,74 грн. та відсотками в сумі 1696,11 грн. підтверджується розрахунком, наданим позивачем, проти якого відповідач не надав будь-яких заперечень. Вказаний розрахунок є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Таким чином, стягненню з відповідача в повному обсязі підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 14857,74 грн. та процентами в сумі 1696,11 грн. Крім того, відповідно до умов договору, до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає сума пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 62,24 грн. За розрахунком, що наданий позивачем, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, слід стягнути з відповідача [PERSON] суму інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 3,14 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 118,13 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 19,77 грн. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2102 грн. (меморіальний ордер № 1393851524 від 04.05.2020), який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та,

Outcome: approved