Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач просить визнати за нею право власності після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 15 червня 2016 року на ? частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Посилаючись на те, що при оформленні спадкових справ зясувалося що відсутні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить померлому та у звязку з чим неможливо встановити склад спадкового майна. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив рішення винести на підставі вимог чинного законодавства та наявних доказів по справі. Третя особа [PERSON] підтримав вимоги позову, просив задовольнити. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 червня 1970 року, свідченням чого є свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯК № 0100288. Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 19.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2152, [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір зареєстрований в державному реєстрі правочинів за №5391337 19.12.2012 року (а.с.13). Згідно довідки про державну реєстрацію прав 21.12.2012 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру 50 будинку 4 по вул. 28-ої [PERSON]. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до обєктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сімї, а не власні, не повязані з сімєю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. 15 червня 2016 року [PERSON] помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП № 243034. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частки квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивач як його дружина. Протягом встановленого законом строку позивач [PERSON] звернулася з заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщина за законом після смерті [PERSON] Постановою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 24.01.2017 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті матері [PERSON], який помер 15.06.2016 року, у звязку з тим, що на підставі договору купівлі продажу від 19.12.2012 року, титульним власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] та відсутні документи, які б підтверджували право власності на майно, що належить померлому. Та неможливо встановити склад спадкового майна Вищенаведене підтверджується матеріалами спадкової справи № 30/2016 до майна померлого 15 червня 2016 року [PERSON]. За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Приписами ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності з ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З огляду на те що чоловік позивача помер, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає встановленим факт що квартира 50 будинку 4 по вул. 28-ої [PERSON] в м. Миколаєві є обєктом спільної сумісної власності подружжя та частки у володінні є рівними по ? за [PERSON] та [PERSON]. Положеннями статті 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.\~1223\~Цивільного кодексу\~України,\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті.\~У разі\~відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на\~спадкування за\~законом одержують\~особи,\~визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач, у відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України, подав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія спадкової справи № 30/2016 до майна померлого 15 червня 2016 року [PERSON]. Інші спадкоємці відмовились від спадщини на користь позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved