Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP90070314 від 07.05.2006 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 7930,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався повернути банку отриманий кредит та сплатити відсотки за користування ним у порядку та строки, обумовлені договором. Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 22.09.2015 р. сума заборгованості склала 157083,29 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом - 7926,97 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 46109,48 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 103046,84 грн. Від цієї суми заборгованості 98324,67 грн. було задоволено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013 р., різниця становить 58758,62 грн., а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2937,93 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 62196,55 грн. та судовий збір у розмірі 1218,00 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, в позовній заяві просить суд провести судове засідання без його участі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Також, від представника позивача надійшли до суду пояснення, в яких зазначено, що з урахуванням задоволеного позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013 р. та пені, нарахованої станом на 14.04.2014 р., сума заборгованості відповідача перед позивачем складає: 40835,36 грн., в яку входить: заборгованість за кредитом відсутня, заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 13539,26 грн., заборгованість за пенею у розмірі 27296,10 грн. (а.с. 67). Відповідач у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи відповідно до ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяви про розгляд справи у його відсутність також не надходило. (а.с.44). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP90070314 від 07.05.2006 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 7930,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався повернути банку отриманий кредит та сплатити відсотки за користування ним у порядку та строки, обумовлені договором. Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, про що зазначив у своєму позові. (а.с. 12-13). Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 22.09.2015 р. сума заборгованості склала 157083,29 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом - 7926,97 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 46109,48 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 103046,84 грн. Від цієї суми заборгованості 98324,67 грн. було задоволено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013 р., різниця становить 58758,62 грн., а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2937,93 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7-8). Згідно письмових пояснень представника позивача та розрахунку заборгованості станом на 15.02.2017 р., з урахуванням задоволеного позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013 р. та пені, нарахованої станом на 14.04.2014 р., сума заборгованості відповідача перед позивачем складає: 40835,36 грн., в яку входить: заборгованість за кредитом відсутня, заборгованість по відсоткам у розмірі 13539,26 грн., заборгованість за пенею у розмірі 27296,10 грн. (а.с. 65-67). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦКУ країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № DNH4KP90070314 від 07.05.2006 року в розмірі 40835,36 грн., в яку входить: заборгованість по відсоткам у розмірі 13539,26 грн., заборгованість за пенею у розмірі 27296,10 грн. - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7926,97 грн., суму заборгованості за відсотками у розмірі 32570,22 грн., сума заборгованості за пенею у розмірі 42669,16 грн., а всього 83166,35 грн. - задоволенню не підлягають, оскільки зазначену суму заборгованості було стягнуто з відповідача на користь позивача заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013 р. В частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 33081,58 грн. та 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2937,93 грн. - штрафу (процентна складова), суд дійшов наступного. Основним зобов'язанням позичальника за кредитним договором є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобов'язанням є сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в якому міститься місто Луганськ. Як вбачається зі справи, відповідач [PERSON] зареєстрований у м.Луганськ, а тому він є суб'єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. З наданого розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості встановити, за який саме період нараховані ці штрафи відповідачу та який період вважається позивачем початком порушення відповідачем строків платежів та по якому саме з грошових зобов'язань. У зв'язку з чим суд вважає недоведеним той факт, що штрафи були нараховані не в період дії мораторію, введеного згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення заборгованості за пенею в сумі 33081,58 грн., яку нараховано з 14.04.2014 р. та стягненню 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2937,93 грн. - штрафу (процентна складова), необхідно відмовити в стягненні, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» встановлена заборона їх нарахування з 14.04.2014 року. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог. Позивачем при подачі позову була сплачена сума судового збору у розмірі 1218,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені на 65,66 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у загальному розмірі 799,74 грн. (1218,00*65,66 % / 100 = 799,74 грн.). Згідно Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року справи, підсудні Ленінському районному суду м. Луганська розглядаються Сватівським районним судом Луганської області. У зв'язку з вищевикладеними обставинами, позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial