Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач Приватне підприємство «Український продукт» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 04.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачем отримано 90000 гривень, які він зобов'язався повернути протягом трьох банківських днів з моменту письмового повідомлення про повернення. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою про отримання позики, написаною відповідачем власноруч. 23.10.2014 року позикодавцем направлена на адресу відповідача письмова вимога про повернення суми позики, відповідно до якої відповідач зобов'язаний повернути отримані ним грошові кошти протягом трьох банківських днів. Проте відповідачем позичені грошові кошти не повернуті. 20.02.2015 року між [PERSON] та ПП «Український продукт» був укладений договір про уступку права вимоги № 2, відповідно до умов якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги до [PERSON] згідно розписки від 04.08.2014 року на суму 90000 гривень. Новий кредитор отримує право вимагати від боржника належного виконання всіх обов'язків за розпискою від 04.08.2014 року. 25.02.2015 року позивач повідомив відповідача про заміну кредитора, надіславши відповідачу вимогу про повернення заборгованості за договором позики. Відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу не повернув отримані ним у позику грошові кошти, чим порушив свої зобов'язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 90000 гривень. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь приватного підприємства «Український продукт» заборгованість за договором позики від 04.08.2014 року в сумі 90000 гривень, а також сплачену суму судового збору в розмірі 900 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Відповідач суду пояснив, що розписку про отримання позики від 04.08.2014 року він писав, однак кошти по розписці не отримував, про що доказів суду надати не може. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 04.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачем отримано 90000 гривень, які він зобов'язався повернути протягом трьох банківських днів з моменту письмового повідомлення про повернення, що підтверджується оригіналом розписки від 04.08.2014 року, написаною відповідачем власноруч (а.с.46), яка досліджена в судовому засіданні. 23.10.2014 року позикодавцем направлена на адресу відповідача письмова вимога про повернення суми позики, відповідно до якої відповідач зобов'язаний повернути отримані ним грошові кошти протягом трьох банківських днів (а.с.5). 20.02.2015 року між [PERSON] та ПП «Український продукт» було укладено договір про уступку права вимоги № 2, відповідно до умов якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги до [PERSON] згідно розписки від 04.08.2014 року на суму 90000 гривень. Новий кредитор отримує право вимагати від боржника належного виконання всіх обов'язків за розпискою від 04.08.2014 року (а.с.8). 25.02.2015 року позивач повідомив відповідача про заміну кредитора, надіславши відповідачу вимогу про повернення заборгованості за договором позики (а.с.10). Відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу не повернув отримані ним у позику грошові кошти, чим порушив свої зобов'язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 90000 гривень. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином 04.08.2014 року відповідачем [PERSON] було отримано грошові кошти в розмірі 90000 гривень за договором позики по розписці, однак до теперішнього часу зазначені грошові кошти не повернув. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів про те, що він грошові кошти в сумі 90000 гривень не отримував, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити повні вимоги Приватного підприємства «Український продукт» та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 04.08.2014 року в сумі 90000 гривень. Також з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 900 гривень.

Outcome: approved