Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивач Повне товариство «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія» (далі позивач, ломбард) звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості у розмірі 97\~904,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 25 листопада 2019 року по 22 грудня 2019 року між сторонами були укладені договори фінансового кредиту та застави, відповідно до яких [PERSON] отримала у позику кошти у загальному розмірі 97\~904,00 грн. строком на 30 днів, під заклад ювелірних виробів. Станом на день звернення до суду відповідач не виконала свої зобов`язання за договорами, а саме не повернула позику, а позивач позбавлений можливості звернути стягнення на заклад, оскільки ювелірні вироби в ході їх перевірки визнані такими, що не містять дорогоцінних металів, за цим фактом проводиться досудове розслідування, а самі ювелірні вироби вилучені поліцією для дослідження. На підставі вищевикладеного позивач, з урахуванням заяви про уточнення позову від 19 червня 2020 року, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 97\~904,00 грн., яка заборгованість за договорами фінансового кредиту та застави (а.с.9 2). Відповідач у письмовому відзиві та запереченнях позовні вимоги не визнала з тих підстав, що на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно можливого шахрайства під час передачі та оцінки ювелірних виробів у заклад і кінцеве рішення у справі не прийнято. Вважає, що ця цивільна справа не може бути розглянута до вирішення кримінального провадження, а також вказує, що вини відповідача у неможливості позивача звернення стягнення на заклад не має. Також звертає увагу суду на той факт, що в матеріалах справи відсутня копія договору від 22 грудня 2019 року №ДОН0131005846, на який посилається позивач, а такого договору відповідач не підписувала та не укладала з позивачем. З наведених вище мотивів просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.66-69, 226-229). В судове засідання 07.08.2020 року представник позивача не з`явився, подав суду заяву з проханням продовжувати розгляд справи за його відсутності (а.с. 250). В судовому засіданні 29.07.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити. В судове засідання 07.08.2020 року представник відповідача не з`явилася, в поданому до канцелярії суду клопотанні про зупинення провадження у справі просила проводити судове засідання 07.08.2020 року без участі відповідача та представника відповідача (а.с. 248). Представник відповідача в судовому засіданні 29.07.2020 року позов не визнала з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем (кредитодавцем, заставодержателем) та відповідачем (позичальником, заставодавцем) укладені наступні договори про надання фінансового кредиту та застави: 1) від 25 листопада 2019 року №ДОН0131005235 на суму 13\~604,00 грн.; 2) від 04 грудня 2019 року №ДОН0131005438 на суму 19\~370,00 грн.; 3) від 07 грудня 2019 року №ДОН0131005500 на суму 8 082,00 грн.; 4) від 07 грудня 2019 року №ДОН0131005501 на суму 11 110,00 грн.; 5) від 07 грудня 2019 року №ДОН0131005503 на суму 2\~322,00 грн.; 6) від 19 грудня 2019 року №ДОН0131005782 на суму 8\~130,00 грн.; 7) від 20 грудня 2019 року №ДОН0131005797 на суму 6\~198,00 грн.; 8) від 22 грудня 2019 року №ДОН0131005836 на суму 4 074,00 грн.; 9) від 22 грудня 2019 року №ДОН0131005840 на суму 15\~462,00 грн. (а.с.6-14). Загальна суму наданої позики за вищенаведеними договорами становить 88\~325,00 грн. Копії підписаного обома сторонами договору №ДОН0131005846 від 22 грудня 2019 року на суму 9\~552,00 грн., на який міститься посилання у матеріалах позову, матеріали справи не містять і цим обставинами суд надасть свою правову оцінку нижче. Зі змісту вищенаведених договорів слідує, що їх умови є однотипними та передбачають надання кредиту на строк 30 днів із сплатою 12 відсотків за користування кредитом. Крім того умови цих договорів передбачають передачу відповідачем у заклад позивачу ювелірних виробів (ланцюжків, браслетів, каблучки, сережок). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом та не заперечуються самим відповідачем, станом на день звернення до суду вона не повернула позивачу позику згідно вищенаведених договорів фінансового кредиту та застави. Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушив умови договорів фінансового кредиту та застави, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 88\~325,00 грн., за договорами №№ ДОН0131005235, ДОН0131005438, ДОН0131005500, ДОН0131005501, ДОН0131005503, ДОН0131005782, ДОН0131005797, ДОН0131005836, ДОН0131005840, є правомірними і їх слід задовольнити повністю. При цьому суд відхиляє доводи відповідача та її представника про те, що позивач має спочатку звернутися стягнення на наданий на нею заклад, оскільки заставодержатель самостійно обирає спосіб захисту свого порушеного права і наявність у нього закладу не перешкоджає йому вимагати від позичальника виконання свого обов`язку з повернення позики. Суд вважає помилковими посилання представника відповідача, як на підставу відмови у задоволенні позову, на наявність кримінального провадження з приводу предметів закладу, оскільки вказане не звільняє відповідача від обов`язку повернути отриману позику. Що стосується посилань позивача на укладення між сторонами договору №ДОН0131005846 від 22 грудня 2019 року на суму 9\~552,00 грн., суд зазначає наступне. Так, стороною позивача не надана суду копія вищенаведеного договору з підписами обох сторін. Надана представником відповідач копія цього документу не містить підпису сторін, а отже не може бути належним доказом його укладення (а.с. 223). Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вищенаведеним положенням процесуального закону, позивач, посилаючись на укладення з відповідачем договору фінансового кредиту та застави №ДОН0131005846 від 22 грудня 2019 року на суму 9\~552,00 грн., не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів укладення цього договору, а саме шляхом його підписання обома сторонами. Суд зауважує, що чинним цивільним законодавством не заборонено доводити факт укладення правочину іншими засобами доказування, ніж письмовий договір, зокрема поведінкою особи. Так, стаття 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Всупереч вищенаведеному, позивач жодними належними та допустимими доказами не довів суду факт укладення між сторонами договору фінансового кредиту та застави №ДОН0131005846 від 22 грудня 2019 року на суму 9\~552,00 грн., зокрема поведінкою відповідача та наявності у неї волі до настання відповідних правових наслідків (конклюдентими діями). Такими діями, на думку суду, могли б бути докази прийняття відповідачем коштів від позивача, або докази відвідування нею відділення ломбарду з передачею конкретного предмету закладу. Однак таких доказів позивач суду не надав. Посилання позивача на довідку від 20 січня 2020 року про перерахування коштів за укладеними договорами, суд до уваги не бере, оскільки у цій довідці не відображений факт перерахування коштів за договором №ДОН0131005846, а останнім договором, який був укладений 22 грудня 2019 року зазначений №ДОН0131005840, за яким суд стягує заборгованість (а.с.17-18). Так само посилання позивача на його внутрішню електронну систему обліку не може бути доказом укладення договору з відповідачем. Отже, позивач ані письмовим договором, ані наявністю конклюдентних дій відповідача, ані відповідними платіжними документами не підтвердив факт укладення між сторонами договору фінансового кредиту та застави №ДОН0131005846 від 22 грудня 2019 року на суму 9\~552,00 грн., а отже суд відмовляє у стягненні заборгованості за цим договором. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1\~896,34 грн. (2102 х (88\~325,00 / 97\~904,00)). На підставі наведеного та

Outcome: partial