Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що згідно договору кредиту № 750/4-3985 від 15 травня 2006 року [PERSON] був наданий кредит в розмірі 22000 долари США зі сплатою 12,2% річних з кінцевим терміном повернення 10 травня 2026 року. Посилаючись на те, що відповідач свого обов'язку по своєчасній сплаті кредиту та процентів не виконав, просить стягнути з нього заборгованість за вказаним договором кредиту, що складається з суми заборгованості за кредитом 306 789,50 грн., що еквівалентно 13382 долари США; суми заборгованості за відсотками 39499,36 грн., що еквівалентно 1722,94 долари США; пеню за несвоєчасне повернення кредиту 5484,73 грн., що еквівалентно 239,24 долари США; пеню за несвоєчасне повернення відсотків 8804,84 грн., що еквівалентно 384,06 доларів США, а всього заборгованість в сумі 360578,43 грн. (а.с.4-5). 12.07.2016 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час укладення кредитного договору відповідачем порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон), а саме - допущено неналежне повідомлення відомостей, які за законом відповідач зобов'язаний був йому повідомити, в договір включено несправедливі умови, допущений істотний дисбаланс в сторону прав кредитора за рахунок його прав як позичальника і споживача. Так, в порушення п. 2 ст. 11 Закону йому не була надана інформація про кредитні умови, адже жодним пунктом кредитного договору не визначена орієнтована сукупні вартість кредиту. Банк у кредитному договорі надає собі повноваження в односторонньому порядку змінювати процентну ставку по кредиту, одночасно не надаючи таких повноважень споживачу, позбавляючи його можливості запобігти цьому, а також містить умови, які дозволяють банку вимагати безпідставної сплати штрафу, а також вимагати повернення всього кредиту або звернення стягнення на майн6о на власний розсуд. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, просить визнати недійсними кредитний договір № 750/4-3985 від 15 травня 2006 року, а також іпотечний договір від 15 травня 2006 року (а.с.32-36). В судовому засіданні 18.10.2016 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» зменшив позовні вимоги, про що подав письмову заяву, якою відмовився від стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту 5484,73 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків 8804,84 грн. В іншій частині позовні вимоги підтримав, та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом 306 789,50 грн., що еквівалентно 13382 долари США; та заборгованість за відсотками 39499,36 грн., що еквівалентно 1722,94 долари США (а.с.81). Проти зустрічного позову заперечував, надав письмові заперечення (а.с.77). В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти первісного позову, та підтримали зустрічний позов. Вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] - відхиленню, виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 15 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому було перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 750/4-3985, згідно якого останньому були надані грошові кошти в сумі 22000 долари США зі сплатою 12,2% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 10 травня 2026 року (а.с.7-9). Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісяця погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з договору кредиту № 750/4-3985 від 15 травня 2006 року, ПАТ «Укрсоцбанк» уклало з [PERSON] іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40-41). Внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування грошовими коштами станом на 06 листопада 2015 року за ним існує заборгованість в розмірі 15728,25 дол. США, що становить 360578 грн. 43 коп., з яких сума заборгованості по кредиту - 13382 дол. США, що становить 306789 грн. 50 коп., сума заборгованості за відсотками - 1722,94 дол. США, що становить 39499 грн. 36 коп., крім того, Банк нарахував пеню за несвоєчасне повернення кредиту - 239,24 дол. США, що становить 5484 грн. 73 коп., та пеню за несвоєчасне повернення відсотків - 384,06 дол. США, що становить 8804 грн. 84 коп., що підтверджується розрахунком суми заборгованості (а.с. 11-15). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Так як [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору не виконує, позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими і з урахуванням того, що позивач відмовився від стягнення пені, позов підлягає задоволенню в частині стягнення суми заборгованості за кредитом та суми заборгованості за відсотками, всього на суму 346 288, 86 грн. (306789,50 + 39499,36). В той же час суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами, вимог щодо змісту правочину який не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ч. 4 ст. 11 вказаного Закону (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. В даному випадку оспорюваний договір укладений з дотриманням процедури, визначеної ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У договорі визначено суму кредиту; валюту кредиту; цільове використання кредиту; спосіб забезпечення виконання зобов'язань позичальника; відсоткова ставка; сукупна вартість кредиту. Посилання позивача за зустрічним позовом на ненадання йому як позичальнику інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч. 1 ст. 230 ЦК України є помилковим. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору, такі умови договором передбачено. Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перед укладенням договору його не було ознайомлено з умовами, визначеними ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Так як позивач [PERSON] як позичальник знав про те, що оспорюваний договір укладався саме з метою отримання кредиту, був обізнаний про його умови та про те, що повертати кредит буде треба виходячи з визначеного сторонами у передбаченому цивільним законодавством порядку та визначеному волею сторін правочину, в даному випадку відсутні підстави вважати наявними обставини, які тягнуть недійсність кредитного договору, укладеного між сторонами. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 та від 12 вересня 2012 року № 6-80цс12, та відповідно до ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, які є обов'язковими для всіх судів України. Звертаючись з зустрічним позовом, [PERSON] посилається на несправедливі на його думку умови кредитного договору, а саме те, що відповідно до п. 2.6 договору у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішеннями Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету кредитора кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначеного в п. 1.1., 3.3.15 цього договору. Пунктом 3.3.13 договору обумовлений обов'язок позивача своєчасно підписувати та надсилати кредитору додаткову угоду про зміну розміру процентної ставки відповідно до п. 2.6. договору, та відповідно до п. 4.3 договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2 - 3.3.16 договору, останній зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3% від суми кредиту, визначеного п. 1.1 договору за кожний випадок. Суд не може погодитися з доводами позивача про те, що за таким змістом кредитного договору банк надає собі повноваження в односторонньому порядку змінювати процентну ставу по кредиту, одночасно не надаючи таких повноважень споживачу та позбавляючи його можливості запобігти цьому в будь-який спосіб, у тому числі шляхом відмови від укладення додаткової угоди. Зі змісту кредитного договору вбачається, що кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів лише у чітко визначених випадках: у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішеннями Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету кредитора. При цьому п. 2.6.3 кредитного договору визначена можливість позичальника не погодитися з запропонованими кредитором розмірами процентів, що тягне за собою обов'язок повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції в повному обсязі, та після сплати яких дія цього договору вважається припиненою. При наявності умови кредитного договору про можливість незгоди позичальника з запропонованими кредитором розмірами процентів, доводи щодо несправедливих умов договору в частині можливості сплати штрафу, розмір якого не можна назвати завищеним, в разі порушення обов'язку своєчасного підписання та надсилання кредитору додаткової угоди про зміну розміру процентної ставки є необґрунтованими. При цьому Банком доведено, що у жовтні 2008 року Банк надіслав [PERSON] лист з рекомендованим повідомленням, яким повідомив [PERSON] про підвищення процентної ставки з 12,2% до 14%, відповідно до вказаних умов договору (а.с.78). Відповідач вказаний лист отримав 14.10.2008 року (а.с.80), однак своєї незгоди не висловив. Більше того, відповідач [PERSON] до лютого 2015 року належним чином погашав кредит сплачуючи чергові платежі за кредитом, виходячи з розміру підвищеної процентної ставки, тобто фактично погодився зі зміною процентної ставки і не оспорював її протягом семи років. Також не можна вважати обґрунтованими доводи позову про встановлення у кредитному договорі жорстких обов'язків позичальника, викладених у п. 3.3.10 та п. 3.3.12 договору, невиконання яких тягне обов'язок позичальника сплатити штраф. Так за пунктом 3.3.10 договору позичальник зобов'язаний протягом двох робочих днів з моменту виконання заходів, на які був наданий кредит згідно з п. 1.2 цього договору (яким визначено цілі кредиту - придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]), повідомляти про це кредитора з наданням усіх первинних документів, а також надати можливість ознайомитися та перевірити їх достовірність на місці знаходження відповідного майна. Згідно ж п. 3.3.12 договору позичальник зобов'язаний протягом двох робочих днів повідомляти кредитору про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвище та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язання за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують; надати інші фінансові документи на вимогу банку. Зазначені умови кредитного договору не містять в собі жорстких обов'язків позичальника, вони не є непосильними для виконання та мають на меті запобігти ризикам невиконання обов'язків позичальника повернути отримані кредитні кошти, а доводи позову про те, що у кредитному договору банк вимагає уплати штрафу безпідставно і будь-коли, якщо банку це буде потрібно, не відповідають дійсності. Враховуючи те, що сумлінне дотримання погоджених з банком умов кредитного договору не створить для позичальника тяжких наслідків, відсутні підстави стверджувати, що вказані вище умови є несправедливими та передбачають істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. П.п. 3.2.2 та 3.2.3 договору кредиту передбачають, що кредитор має право у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, припинення дії, або визнання недійсним договору, визначеного п. 1.3 цього договору, зниження вартості засобів забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, вимагати надання позичальником додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язань за цим договором. У разі якщо позичальник протягом трьох робочих днів від дати отримання вимоги кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язання, згідно з п. 3.2.2 цього договору, не дасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору), або запропоновані засоби не влаштують кредитора, останній має право вимагати негайного повернення кредиту, погашення нарахованих процентів та сплати можливих штрафних санкцій. У зустрічній позовній заяві [PERSON] посилається на те, що визначені у вказаних пунктах умови договору не узгоджуються з ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на час укладення спірного договору), відповідно до якої якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Як зазначалося раніше, відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Визначені у п.п 3.2.2 та 3.2.3 договору кредиту умови не створюють дисбаланс прав та обов'язків на користь будь-якої сторони, а тому такі умови не можна вважати несправедливими та дискримінаційними, які порушують права позивача як споживача фінансових послуг. Позивач за зустрічним позовом погодився з такими умовами та підписав договір кредиту. Крім того, суду не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» щодо роз'яснення кредитного договору або його окремих пунктів, зокрема щодо невизначеності поняття «суттєве погіршення фінансового стану позичальника», яке міститься в п. 3.2.2, а також зазначення у п. 3.2.3 договору висловлювання «запропоновані засоби не влаштують кредитора». Таким чином позивачем не доведено наявності дискримінаційного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи укладений сторонами договір, обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеним договором, суд приходить до висновку, що умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. При укладенні договору [PERSON] діяв свідомо, а тому зобов'язаний виконувати умови договору. За наведених обставин, зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсними, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 5194,33 грн., що становить 1,5% від суми задоволених вимог 346 288, 86 грн. (306789,50 + 39499,36). На підставі викладеного,

Outcome: approved