Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 20.03.2012 №б/н у розмірі 27373,24 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% від суми залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем умови кредитного договору не виконувались, внаслідок чого станом на 30.09.2017 утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Разом із тим, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою від 21.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 13 лютого 2018 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав клопотання про слухання справи у його відсутності; просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин провести заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявилася. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідача, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки день проставлення у поштовому повідомленні відмітки день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку є днем вручення судової повістки, вважається, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 березня 2012 року [PERSON], звернулася з письмовою анкетою-заявою (б/н) до ПАТ КБ «Приватбанк» про надання їй кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловила згоду з тим, що заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, судом встановлено, що позивачем умови укладеного кредитного договору виконано та видано відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі 2000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість [PERSON] станом на 30.09.2017 склала 27373,24 грн., з яких: 1993,46 грн. заборгованість за кредитом; 20500,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), 1279,68 грн. (процентна складова). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою зазначеної вище статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту, відсотками, пенею обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо частини позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1279,68 грн. (процентна складова), нарахованої позивачем через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору б/н від 20.03.2012 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафів - фіксованої частини та процентної складової. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що оскільки у відповідності до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, а відтак вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1279,68 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, а тому у цій частині позовних вимоги необхідно відмовити. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1600,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1496,00 грн. На підставі ст. ст.16, 525, 526, 549, 610, 1048, 1054 ЦК України та

Outcome: partial