Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

позивач просить стягувати з відповідача, як батька їхньої дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно та на своє утримання в розмірі 1/6 частини заробітку до досягнення дочкою трирічного віку. В обгрунтування вимог позовної заяви зазначила, що [PERSON] разом з позивачем не проживає, матеріальну допомогу на утримання дитини надавати припинив, їхнім життям не цікавиться, а тому просить стягувати з відповідача кошти в примусовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав повністю, не заперечив щодо його задоволення. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 16.08.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області, від якого мають дочку, [PERSON], [INFO] яка проживає разом з позивачем та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач, будучи працездатним та маючи постійне місце роботи та отримуючи регулярно заробітну плату, ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дитини та позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дочкою і ніде не працює, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 4 ст. 84 СК України передбачає, що право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи спільний обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обов'язку сплачувати аліменти на діттей в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.10.2017 року та до досягнення нею повноліття та аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Визнання позову відповідачем в порядку вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України не суперечить правам та інтересам третіх осіб.

Outcome: approved