Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі за текстом ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ») звернулося 06.07.2020 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] боргу за спожиту теплову енергію у сумі 43768 гривень 08 копійок, суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2731 гривня 35 копійок, трьох відсотків річних у сумі 1068 гривень 15 копійок, витрат на сплату судового збору у сумі 2102 гривні 00 копійок. В обґрунтування позову зазначено, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» в опалювальних сезонах 2016-2019 здійснювало постачання теплової енергії до будинку по [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Фактичним доказом постачання теплової енергії на об`єкт споживача є наряд на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону, який видається виконавцями послуг, як зазначено в рішенні виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Так, з метою забезпечення теплом об`єктів житла та інших об`єктів на початку опалювального сезону 2016-2019 після зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8С0 і нижче, на виконання рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 270Р від 17.10.2016; № 830 від 11.10.2017; № 1053 від 05.11.2018 (наряди від 24.10.2016; від 25.10.2017, від 08.11.2018; від 03.11.2019) було розпочато опалювальний сезон та підписано наряди, що свідчать про підключення до систем опалення. На ім`я боржника, відповідального квартиронаймача було відкрито особистий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги теплопостачання, та було видано розрахунковий документ (розрахункову книжку), по якій боржник повинен виконував оплату. Договір про надання послуг централізованого опалення між ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідачів обов`язку сплатити фактично отримані ним послуги з централізованого опалення квартири. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1997р відповідач є власником квартири по [ADDRESS] з 1997року. Згідно довідки ф-3 від 23.03.2017 вбачається, що саме [PERSON] є власником особового рахунку, також прописка в паспорті та витяг з реєстру територіальної громади м. Миколаєва підтверджує, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою. Нарахування відповідачу сум оплати за спожиту теплову енергію здійснювалося за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Позивач надав теплову енергію за період з 01.10.2016 по 28.02.2018 на суму 16388,05 грн, та за період з 01.03.2018 по 01.06.2020 на суму 27380,03 грн, що разом складає 43768,08 грн за яку відповідач не сплатив та не виконав свої зобов`язання, чим завдано товариству матеріальну шкоду. Надіслані відповідачу попередження (в порядку досудового врегулювання сплати боргу) №148-ф9 від 15.03.2018 та №186-ф9 від 08.04.2019 залишилися без задоволення та відповіді. За період з 01.11.2016 по 01.06.2020 відповідачу нараховані: 2731,35грн - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 1068,15 грн - три відсотки річних. У зв`язку з тим, позивач звертався з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу 04.03.2018 року строк позовної давності було перервано відповідно ст. 264 ЦК України. Заводським районним судом винесено судовий наказ № 487/2835/18 від 30.05.2018 року та постановленням судом ухвали від 02.07.2018 року про скасування судового наказу, строк позовної давності знову було перервано. Так строк позовної давності почав спливати з 02.07.2018 року, тобто, станом на час звернення в позовному провадженні строк не сплив. Представником відповідачки [PERSON] адвокатом Давидовою О.Ю. було подано відзив на позову заяву, згідно якого [PERSON] позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. В обґрунтування заперечень вказано, що згідно свідоцтва про право власності від 1997 року, квартира [ADDRESS] перебуває в приватній власності у [PERSON] - ј, [PERSON] - ј, [PERSON] - ј, [PERSON] ј. Тобто, власниками квартири [ADDRESS] є не одна повнолітня особа, а чотири. Позивач, маючи на руках правовстановлюючий документ із зазначенням чотирьох власників житла по відношенню до якого надавалося теплопостачання, стягує лише з однієї особи не ј частки від суми загальної заборгованості, а всю суму. Відповідальність однієї особи за обов`язки чотирьох є неприпустимим і таким, що порушує її право. Особа повинна нести відповідальність у тому об`ємі в якому у неї є обов`язки перед цією відповідальністю. Отже, стягнення суми заборгованості за теплопостачання на всю квартиру лише з одного співвласника - є прямим порушенням Конституції України. Крім того, Міністерством Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 15.08.2018 року за №219, зареєстровано НАКАЗ в Міністерстві Юстиції України 19.09.2018 року за №1074/32526 (чинний і на теперішній час) «Про затвердження Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води» (далі за текстом - Порядок) де чітко наказується про затвердження порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води. Згідно п. 1 частини 1 зазначеного Порядку, він визначає механізм обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного житлового будинку забезпечення їх належного функціонування, технічного обслуговування та ремонту з метою надійного та безпечного надання споживачам відповідних комунальних послуг. Згідно п. 9 частини І Порядку - контроль за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів здійснюється відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про захист прав споживачів». Частиною 2 Порядку чітко зазначається, що обслуговування внутрішньобудинкових систем (за винятком вузлів комерційної о обліку) здійснюється виконавцем на підставі відповідної о договору і власником (далі - договір), який передбачає, зокрема: види та періодичність проведення робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобуднкових систем і порядок ліквідації аварій. Якщо обслуговування внутрішньобудинкової системи здійснюється управителем, умови такого обслуговування зазначаються у договорі про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зокрема види та періодичність робіт включаються до періодичності виконання робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території а витрати в обслуговування внутрішньобудинкової системи - до кошторису витрат з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Якщо обслуговуваний внутрішньобудинкової системи здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги, умови такого обслуговуваний включаються до індивідуального договору про надання такої послуги. Співвласники багатоквартирного будинку повинні передати виконавцю наявні у них копії технічної документації на будинок (технічного паспорта будинку, проектно-кошторисної документації з улаштування внутрішньобудинкових систем водопостачання, водовідведення. опалення, теплопостачання, постачання гарячої води тощо), паспортів котельного господарства, котлових книг (у разі наявності вбудованих та прибудованих котелень), технічної документації на облаштування індивідуального теплового пункту за умови його встановлення в будинку, відповідних журналів, актів виконаних робіт паспортів, інструкцій та гарантійної документації на обладнання. У разі припинення дії договору виконавець зобов`язаний передати співвласникам усю наявну у нього документацію щодо обслуговування внутрішньобудинкових систем, виготовлену в період дії договору, наступного дня за днем припинення дії договору. Перед укладенням договору виконавець повинен здійснити обстеження внутрішньобудинкових систем шляхом проведення візуального огляду або огляду за допомогою технічних пристроїв, за результатами якого надає уповноваженому представнику: акт огляду технічного стану системи у довільній формі із зазначенням оцінки її поточного стану; перелік обладнання та елементів системи і перелік невідкладних (першочергових, аварійних) робіт з усунення дефектів системи з визначенням вартості робіт та матеріалів; перелік робіт з поточного ремонту систем; графік робіт з технічного обслуговування системи із зазначенням видів та періодичності виконання робіт. Розмір плати виконавцю формується за результатами обстеження з урахуванням стану систем, періодичності робіт з технічного обслуговування, погодженого із співвласниками переліку робіт з поточного ремонту та зазначенням витрат на ліквідацію аварій. Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем здійснюється виконавцем згідно з погодженим співвласниками графіком. Такий графік складається виконавцем у п`ятнадцятиденний строк з дати набрання чинності договором. Підготовка внутрішньобудинкових систем до опалювального періоду здійснюється виконавцем з дотриманням вимог Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 10 грудня 2008 року № 620/378, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2008 року за № 1310/16001. У разі припинення дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком виконавець зобов`язаний не пізніше дня, що настає за днем припинення дії договору, передати особі, уповноваженій співвласниками або об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку інформацію, зокрема, про виконані роботи в технічного обслуговування і ремонту інженерних систем, а також інформацію про виникнення; аварійних ситуацій і технічних несправностей у розрізі інженерних систем за строк дії; договору, але не більше трьох останніх років. ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» діє агресивно по відношенню до мешканців квартири [ADDRESS] , не виконуючи вимоги Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води Статтею 203 ЦК України зазначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсязі цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 208 ЦК України наголошується, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів. передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини. щодо яких законом встановлена письмова форма. Статтею 206 ЦК України зазначається, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Домовленості сторін у даному випадку немає. Отже, в матеріалах справи відсутні договори між ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» і [PERSON] . Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання», саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб`єктами відносин у сфері теплопостачання і, як наслідок, відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії. Такий договір укладається його сторонами перш за усе з дотриманням процедури укладення договорів, визначеної главою 53 Цивільного кодексу України. Статтею 638 ЦК України наголошується, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Законом України «Про захист прав споживачів» наголошується, що продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦКУ. (ст. 215 ЦК України). Закон України «Про захист прав споживачів» наголошує, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути па економічну поведінку споживача щодо продукції. Цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою на належну якість продукції та обслуговування. Це при умовах існування укладеного в належній формі договору і досягненні згоди між сторонами договору. Статтею 5 Закону України «Про захист прав споживачів» наголошується, що Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначається, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Чинне законодавство України забороняє нечесну підприємницьку діяльність, а саме статтею 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» наголошується, що Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, а саме: права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно виливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, і є недійсними. Суб`єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. З огляду на викладене відповідачка просила відмовити у задоволенні позову. Позивачем ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» надано відповідь на відзив в якій зазначено, що правовідносини між постачальником теплової енергії і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою КМУ № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». За період бездоговірного користування з жовтня 2016 року по травень 2020 року відповідачем безпідставно спожито теплової енергії на суму 43 768,08 грн. Між позивачем та відповідачем не був укладений письмовий договір на постачання теплової енергії, але відповідач отримував теплову енергію, про що свідчать наряди про підключення споживача до системи централізованого теплопостачання на початку опалювальних сезонів 2016-2017; 2017-2018; 2018-2019; 2019-2020, підписаних балансоутримувачем будинку, копії яких містяться в матеріалах справи. Згідно з п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» визначені права та обов`язки споживача виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержані вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавство та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послу підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальні послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 30 Правил надані послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води водовідведення, затверджених постановою КМУ віл 21.07.2005 року № 630. Таким чином, обов`язок укласти договір законодавець покладає саме на споживача, які отримує житлово-комунальні послуги. Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України позивач повинен відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії. Відповідач не підписував договір на послуг теплопостачання та своєчасно не надавав копії документів щодо зареєстрованих квартирі або знятих з реєстрації осіб, тому позивач ґрунтував свої вимоги про звернення з заявою про стягнення боргу в наказному провадженні по наявних матеріалам, які раніше надані відповідачем. В заяві про скасування судового наказу № 487/3361/19 від 28.05.2019 відповідач вказувала, що [PERSON] з квітня 2017 року виписаний з квартири [ADDRESS] ; [PERSON] не зареєстрована. Звертаючись в позовному провадженні позивач врахував заперечення відповідача та просив суд стягнути борг з [PERSON] , як з власника особового рахунку. Відповідно ст. 543 ЦК України позивач має право пред`явити вимогу до всіх співборжників разом або до кожного з них як повністю, так і в частині боргу. Зауваження відповідача щодо обслуговування, обстеження внутрішньобудинкової системи будинку не має відношення до ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ». Внутрішньобудинкова система опалення з засувками та лічильником теплової енергії в вищезазначеному будинку перебуває на балансі балансоутримувача ТОВ «Миколаївдомсервіс». ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» постачає теплоносій до точки розподілу, за іншу частину тепломережі відповідає сам балансоутримувач, взаємовідносини споживачів з яким врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій та Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 14.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 07.08.2020 року справу згідно п. 2 ч. 4 ст. 277 ЦПК України призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті, підготовчим засіданням. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 12.05.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити. Після надання особистих пояснень представником позивача подано заяву про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Після надання особистих пояснень представником відповідача подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1997 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, [PERSON] є власником ј частини квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками будинку є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (по ј частці). Згідно інформаційної довідки №287321330 від 29.11.2021 року, інформація в Державному реєстрі речовимх прав на непрухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Жержавному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] - відсутня. Відповідно до довідки форми 3, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївдомсервіс» №711 від 23.03.2017 року, [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні №13.23-901112-2020 від 13.07.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . В опалювальних сезонах 2016-2020 позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку по [ADDRESS] , що підтверджусь нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Фактичним доказом постачання теплової енергії на об`єкт споживача є наряд на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону, який видається виконавцями послуг, як зазначено в рішенні виконавчого комітету ММР. Так, з метою забезпечення теплом об`єктів житла та інших об`єктів на початку опалювального сезону 2016-2019 після зниження середньодобової температур зовнішнього повітря до +8Со і нижче, на виконання рішення виконавчого комітет ММР № 270Р від 17.10.2016; № 830 від 11.10.2017; № 1053 від 05.11.2018 (наряд від 24.10.2016; від 25.10.2017 та від 08.11.2018; від 03.11.2019) було розпочато опалювальний сезон та підписано наряди, що свідчать про підключення до систем опалення. На ім`я боржника, відповідального квартиронаймача було відкрито особистий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги теплопостачання, та було видано розрахунковий документ (розрахункову книжку), по якій боржник повинен виконував оплату. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно він зобов`язаний здійснювати витрати на управління, утримання т збереження такого майна. Згідно ст. 68 ЖК, положень ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач зобов`язаний своєчасно (щомісячно) вносити плату за комунальні послуги Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Договір про надання послуг централізованого опалення між ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочинну, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Нарахування відповідачу сум оплати за спожиту теплову енергію здійснювалося за тарифами зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Позивач надав теплову енергію за період з 01.10.2016 по 28.02.2018 на суму 16388,05 грн, та за період з 01.03.2018 по 01.06.2020 на суму 27380,03 грн, що разом складає 43768,08 грн за яку Відповідач не сплатив та не виконав свої зобов`язання, чим завдано товариству матеріальну шкоду. Надіслані відповідачу попередження (в порядку досудового врегулювання сплати боргу) № 148-ф9 від 15.03.2018 та № 186-ф9 від 08.04.2019 залишилися без задоволення та відповіді. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За період з 01.11.2016 по 01.06.2020 відповідачу нараховані: 2731,35грн. - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 1068,15грн. - три відсотки річних. 30.05.2018 року Заводським районним судом міста Миколаєва у справі №487/2835/18 (провадження №2-н/487/509/18) було видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» (дата подання заяви 24.03.2018 року) борг за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2016 року по 01.03.2017 року у сумі 18012 гривень 26 копійок, з яких: 16388 гривень 05 копійок основний борг за теплову енергію, 1323 гривні 94 копійки інфляція, 300 гривень 27 копійок три відсотки річних. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.07.2018 року у справі №487/2835/18 (провадження №2-с/487/141/18) судовий наказ від 30.05.2018 року було скасовано за заявою [PERSON] 28.05.2019 року Заводським районним судом міста Миколаєва у справі №487/3361/18 (провадження №2-н/487/349/18) було видано судовий наказ, яким стягнуто з солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» (дата подання заяви 03.05.2019 року) борг за спожиту теплову енергію за період з 01.03.2018 року по 31.03.2019 року у сумі 14571 гривні 92 копійки основного боргу за теплову енергію, 395 гривень 04 копійки інфляції, 130 гривень 53 копійок три відсотки річних. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.09.2019 року у справі №487/3361/19 (провадження №2-с/487/18/19) судовий наказ від 28.05.2019 року було скасовано за заявою [PERSON] . Отже, строк позовної давності щодо пред`явлених позвачем вимог переривався та станом на час звернення в позовному провадженні строк не сплинув. Відсутність письмового договору, укладеного між сторонами, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки за період бездоговірного користування з жовтня 2016 року по травень 2020 року відповідачем було фактично спожито теплову енергію на загальну суму 43 768,08 грн, вартість якої підлягає стягненню на користь позивача. Факт отримання наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії відповідачем не оспорено. Порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів» з наведених відповідачем міркувань в ході судового розгляду не вставлено. Твердження відповідача про неправомірність позовних вимог у зв`язку з пред`явлення позову саме до неї? а не до усіх співвласників квартири, суд відхиляє, оскільки за змістом ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Право боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу передбачено ст. 544 ЦК України, згідно якої боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Правильність розрахунку заборгованості відповідачем оспорено не було. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин, наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved