Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з останнього 11319,34 грн витрат понесених у зв`язку із виплатою страхового відшкодування у порядку регресу та 1921,00 грн судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.03.2016, відповідач порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого заподіяно матеріальну шкоду застрахованому позивачем автомобілю під керуванням водія [PERSON] Потерпілий пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, згідно з договору добровільного страхування засобів наземного транспорту. Вказана подія була визнана страховою, а тому позивач виплатив потерпілому страхове відшкодування у спірному розмірі. У відповідності до ст. ст. 993, 1166, 1187 ЦК України та Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» просить позов задовольнити та судові витрати покласти на відповідача. 19 березня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено засідання з викликом учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Разом із позовною заявою подав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності; просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин провести заочний розгляд справи. Відповідач не з`явився у судове засідання, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2016 року в справі № 464/2823/16-п [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 130 ч. 4, 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на два роки. З тексту постанови суд установив, що 14.03.2016 року о 15 годині 10 хвилин в м. Львові по вул. Монастирського, 7, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки і стану транспортного засобу, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб марки «ВАЗ 211140», д.н.з. [NUMBER] , який стояв, під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху; після чого [PERSON] самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, чим порушив вимоги п.2.10а Правил дорожнього руху; крім того, 14.03.2016 року водій [PERSON] після вказаної дорожньо-транспортної пригоди за його участю в м. Львові по вул. Монастирського, 7, вживав алкоголь (АТ Drager 0,50 ‰), чим порушив вимоги п.2.10 Правил дорожнього руху. Оскільки, вказані обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили, а тому згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, пошкоджений автомобіль марки «ВАЗ 211140», д.н.з. [NUMBER] був застрахований у позивача страхувальником [PERSON] , що підтверджено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.11.2015. Вказана дорожньо-транспортна пригода була визнана позивачем страховим випадком відповідно до поданої заяви про настання страхового випадку поданої [PERSON] від 14.03.2016 та страховим актом від 06.04.2016 / арк. спр. 7, 16/. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди, спричиненою джерелом підвищеної небезпеки, що регулюється ст. ст. 993, 1166, 1187 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Згідно з положеннями ст. ст. 993, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник за або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пп. в п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду - якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим суб`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену безпеку. Так, ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено право особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд відмічає, що відповідно до страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування визначено вартість відновлювального ремонту у сумі 11319,34 грн, яка сплачена потерпілому [PERSON] 06.04.2016, що підтверджено копією платіжного доручення /арк. спр. 12-15/. Враховуючи вищевикладене та те, що за наслідками ДТП, яка мала місце 14.03.2016, з вини відповідача, який самовільно залишив місце пригоди, що встановлено судовим рішенням від 11.04.2016, позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 11319,34 грн, а відтак така підлягає стягненню з відповідача, а позов задовольнити повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 993, 1166, 1187 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», пп в ст. п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» та на які вірно посилався позивач у позовній заяві. Суд не застосовує до спірних правовідносин пп а п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», а саме, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду - якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, адже така надає право позивачу звернутися до суду із позовом у порядку регресу у разі керування відповідачем транспортним засобом, зокрема у стані алкогольного сп`яніння, чого суд не встановив при розгляді цієї справи, оскільки [PERSON] вжив алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджено постановою суду від 11.04.2016. Разом із тим, інші аргументи позивача, викладені у позовній заяві, суд приймає до уваги, адже такі підтверджені доказами у відповідності до ст. ст. 76-81 ЦПК України. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, суд не встановив. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1921,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Outcome: approved