Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури №3 Горкава В.В. в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської клінічної лікарні Швидкої медичної допомоги звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 24 802, 76 грн., посилаючись на те, що згідно обвинувачення, 06.03. 2014 року, близько 22 год. 06 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Хонда», д/н [NUMBER] , рухаючись по пр. Маяковського в м. Києві, зі сторони вул. Драйзера в напрямку вул. Сабурова, не виконав вимоги ПДР України та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , після чого залишив місце пригоди. В результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні пошкодження та був доставлений до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де йому було надано медичну допомогу. Сума коштів, витрачених на лікування потерпілого склала 24 802, 76 грн. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2018 р. [PERSON] визнано винним в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, звільнено від відбування основного покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України. Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. 17.12.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно обвинувачення, 06.03. 2014 року, близько 22 год. 06 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Хонда», д/н [NUMBER] , рухаючись по пр. Маяковського в м. Києві, зі сторони вул. Драйзера в напрямку вул. Сабурова, не виконав вимоги ПДР України та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , після чого залишив місце пригоди. По факту вказаного ДТП внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за №12014100030002270. В результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні пошкодження та був доставлений до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де йому було надано медичну допомогу. Сума коштів, витрачених на лікування потерпілого [PERSON] склала 24 802, 76 грн., що підтверджується довідкою Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2018 р. [PERSON] визнано винним в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, звільнено від відбування основного покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно ч.3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розмірі фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 545 від 16.07.1993 року (далі - Порядок). Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обумовленість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, які належать останній. Згідно вищезазначеної постанови, в разі, коли при постановленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку судового судочинства за позовом закладу охорони здоров`я, органу Мінфіну або прокуратури. З цих підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги кошти на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від кримінального правопорушення в сумі 24 802, 76 грн. У відповідності до ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved