Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» у січні 2015 р. звернувся до з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 10.06.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого, останній був наданий кредит розмірі 30 760,50 доларів США строком до 10.06.2015 р. зі сплатою 14,0 відсотків річних. В забезпечення належного виконання відповідачкою [PERSON] умов кредитного договору, 10.06.2008 р. з відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки, який зобов'язався солідарно відповідати та в повному обсязі за виконання відповідачкою [PERSON] умов кредитного договору. Проте, станом на 07.04.2015 р. за відповідачами утворилась заборгованість яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 10 226,92 доларів США, заборгованості за відсотками - 2 101,80 доларів США, пені за прострочення сплати за кредитом - 26 389,03 грн. та пені за прострочення сплати відсотків - 6 279,71 грн., яку позивач просить стягнути та судовий збір (т. 1 а.с. 73-74). В судовому засіданні 03.12.2015 р. відповідачем [PERSON] був поданий зустрічний позовом про припинення Договору поруки, укладений 10.06.2008 р. між ним та Банком, посилаючись на те, що без його згоди та належного повідомлення був змінений графік погашення заборгованості по основному зобов'язанню, у зв'язку з чим вказаний договір має бути визнаний припиненим в порядку ст. 559 ЦК України (т. 1 а.с. 177-180). Сторони в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності (т. 2 а.с. 29, 32, 33). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні основного позову необхідно відмовити, зустрічний підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк». Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що, у зв'язку з невиконанням відповідачкою [PERSON] умов вищезазначеного кредитного договору, за останньою утворилась значна кредитна заборгованість, яка на думку позивача підлягає примусовому стягнення, в судовому порядку. При цьому, представник позивача зазначив, що Банк свої зобов'язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі та видав відповідачі кредитні кошти. Суд відмовляючи у задоволені позову виходив з наступного. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Встановлено, що відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11357921000 від 27.03.2009 р. укладеного з відповідачкою [PERSON] змінено графік повернення кредиту/траншу. Встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2015 р. по справі призначена почеркознавча експертиза на предмет встановлення, чи дійсно поставлений підпис у Додатковій угоді № 1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11357921000 від 27.03.2009 р. належить відповідачці [PERSON] чи іншій особі (т. 1 а.с. 202). Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 9861/9862/16-32 від 01.08.2015 р. встановлено: підпис від імені [PERSON] у графі «Позичальник» у Додатковій угоді № 1 від 27.03.2009 р. до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11357921000 від 10.06.2008 р. - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, який виконаний не [PERSON], а іншою особою (т. 1 а.с. 222-225). В судовому засіданні Висновок експертів № 9861/9862/16-32 від 01.08.2015 р. представником позивача жодним чином не спростований. Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України, законодавчо закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України, зокрема, в частині 3 вказано, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Юридичним підтвердженням такого волевиявлення при укладенні цивільно-правового договору є підписи його сторін або їх представників. В даному спірному випадку достовірно встановлено, що підпис від імені [PERSON] у Додатковій угоді № 1 від 27.03.2009 р. до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11357921000 від 10.06.2008 р., щодо зміни графіку повернення кредиту/траншу, що є предметом даного спору вчинені не [PERSON], а іншою особою, що свідчить про відсутність у відповідачки її вільного волевиявлення на укладення даного правочину і відсутність вимоги, додержання якої відповідно до частини 2 ст.203 ЦК України є необхідною для чинності правочину, тобто, враховуючи наявність Додаткової угоди, якою змінено графік погашення кредиту та фактично змінено умови кредитного договору без згоди відповідачки [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність у відповідачки [PERSON] договірного обов'язку щодо повернення кредитних коштів. Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно правил частини 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч. 1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В пункті 5) частини 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів в суді є примусове виконання обов'язку в натурі. Хоча відповідачкою [PERSON] позовних вимог про визнання кредитного договору з додатковою угодою до нього недійсними не заявлялось, однак позивачем не доведено суду належними і допустимими доказами в їх розумінні згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України про те, що у відповідачки [PERSON] тривають кредитні зобов'язання перед Банком, що виключає для позивача право просити суд зобов'язати відповідачку виконати такі зобов'язання. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та їх взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що враховуючи факт підписання іншою особою Додаткової угоди № 1 від 27.03.2009 р. щодо зміни графіку повернення кредиту/траншу, що унеможливлює подальше виконання Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11357921000 від 10.06.2008 р., у зв'язку з чим ці правочини не можуть покладати на відповідачку [PERSON] будь-які цивільно-правові обов'язки, в тому числі й повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк». Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON] суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.06.2008 р. між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 210056, відповідно до умов якого, останній зобов'язався відповідати перед Банком у тому ж обсязі, що і основний боржник [PERSON], відповідальність поручителя та боржника є солідарною (т. 1 а.с. 22-23). Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як встановлено судом вище, Додатковою угодою № 1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11357921000 від 27.03.2009 р. укладеного з відповідачкою [PERSON] змінено графік повернення кредиту/траншу. Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача [PERSON] про зміну умов основного зобов'язання та його згоду на таку зміну. Відповідно до п. 2.1. Кредитор - Банк не вправі без згоди [PERSON] - поручителя змінювати умови основного Договору з боржником - [PERSON], внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя - [PERSON] Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Таким чином, суд приходить до висновку, що Договір поруки № 210056 від 10.06.2008 р. має бути визнаний припинений. На підставі викладеного та

Outcome: approved