Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 78 000,00 гривень, штраф у розмірі 26 787,08 гривень та заборгованість за трьома процентами річних за неналежне виконання зобов`язання у розмірі 5 539,07 гривень, а всього 110 326,15 гривень та судовий збір у розмірі 1 103,26 гривень, обґрунтовуючи позов наступним. 19.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т. А. та зареєстрований в реєстрі за № 2367, згідно з яким відповідач отримав від позивача у приватну власність грошову суму в розмірі 78 000,00 (сімдесят вісім тисяч) гривень, що є еквівалентом суми 3 000,00 (три) тисячі доларів США готівкою. Згідно п.п. 1.2. за домовленістю сторін відповідач зобов`язався повернути позивачу грошову суму тільки в еквіваленті суми долара, а саме: 3 000,00 (три) тисячі доларів США, що є еквівалентом суми 78 000,00 (сімдесят вісім тисяч) гривень на протязі шести місяців до 20 квітня 2017 року. У п.п. 1.3. договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної сплати заборгованої суми, відповідачем сплачується заборгована сума та штрафні санкції у розмірі 1 000,00 (однієї) тисячі доларів США. Однак, в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобов`язання не виконав. До відносин позивача і відповідача, що виникли між ними з умов договору застосовуються положення глави 71, параграфа 1 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору Згідно ст. ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Отже, відповідач зобов`язаний повернути позивачеві грошову суму позики згідно договору в розмірі 78 000,00 (сімдесят вісім тисяч) гривень та сплатити штраф ( п.п. 1.3. договору) у розмірі 1 000,00 (однієї) тисячі доларів США, що станом на 20 квітня 2017 року (наступний день за днем повернення позики), за офіційним курсом НБУ 26,787082 є еквівалентом суми 26 787,08 гривень. В ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01.07.2014 року) поміж іншим зазначено наступне: «Водночас формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст. 625 ЦК України не передбачає можливості зменшення судом її розміру, то видається правильною позиція судів, які відхиляють доводи відповідачів про зменшення розміру цієї відповідальності». Враховуючи те, що сторони договору погодили кінцевий строк повернення позики, а саме: до 20 квітня 2017 року, на підставі приписів ст. 625 ЦК України, з відповідача підлягають стягненню три проценти річних за період з 21.04.2017 р. по 02.09.2019 р. на суму прострочення 78 000,00 гривень. Розрахунок трьох процентів річних за період з 21.04.2017 року по 02.09.2019 року (кількість днів прострочення - 864) на суму прострочення 78 000,00 гривень. 78 000,00 гривень х 3% х 864/365 = 5 539,07 гривень Загальна сума боргу відповідача станом на 02.09.2019 року становить: 78 000,00 гривень (сума позики) + 26 787,08 гривень (штраф) + 5 539,07 гривень (три проценти річних) = 110 326,15 гривень Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Стаття ст. 15 ІІК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно відомостей адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області - місце проживання відповідача відповідає з адресою зазначеною у повістці, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. 19.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т. А. та зареєстрований в реєстрі за № 2367, згідно з яким відповідач отримав від позивача у приватну власність грошову суму в розмірі 78 000,00 (сімдесят вісім тисяч) гривень, що є еквівалентом суми 3 000,00 (три) тисячі доларів США готівкою. Згідно п.п. 1.2. за домовленістю сторін відповідач зобов`язався повернути позивачу грошову суму тільки в еквіваленті суми долара, а саме 3 000,00 (три) тисячі доларів США, що є еквівалентом суми 78 000,00 (сімдесят вісім тисяч) гривень на протязі шести місяців до 20 квітня 2017 року. У п.п. 1.3. договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної сплати заборгованої суми, відповідачем сплачується заборгована сума та штрафні санкції у розмірі 1 000,00 (однієї) тисячі доларів США. Однак, в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобов`язання не виконав. До відносин позивача і відповідача, що виникли між ними з умов договору застосовуються положення глави 71, параграфа 1 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору Згідно ст. ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Отже, відповідач зобов`язаний повернути позивачеві грошову суму позики згідно договору в розмірі 78 000,00 (сімдесят вісім тисяч) гривень та сплатити штраф ( п.п. 1.3. договору) у розмірі 1 000,00 (однієї) тисячі доларів США, що станом на 20 квітня 2017 року (наступний день за днем повернення позики), за офіційним курсом НБУ 26,787082 є еквівалентом суми 26 787,08 гривень. В ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Відповідач умов договору позики не виконав. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Одними з загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, справедливість та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин (абзаци перший та другий частини першої статті 7 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). На день звернення із вказаним позовом до суду, відповідач не виконав своїх обов`язків, у зв`язку з чим, позивач вважає за доцільним також використати надане йому чинним законодавством право щодо стягнення з відповідача також 3% процентів річних за користування позикою у зв`язку із її несвоєчасним поверненням. Розрахунок трьох процентів річних за період з 21.04.2017 року по 02.09.2019 року (кількість днів прострочення - 864) на суму прострочення 78 000,00 гривень. 78 000,00 гривень х 3% х 864/365 = 5 539,07 гривень Загальна сума боргу відповідача станом на 02.09.2019 року становить: 78 000,00 гривень (сума позики) + 26 787,08 гривень (штраф) + 5 539,07 гривень (три проценти річних) = 110 326,15 гривень Правові підстави для відмови в позові відсутні, тому суд задовольняє позовні вимоги позивача та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 78 000,00 гривень, штраф у розмірі 26 787,08 гривень та заборгованість за трьома процентами річних за неналежне виконання зобов`язання у розмірі 5 539,07 гривень, а всього 110 326,15 гривень. Що стосується судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, що підтверджено квитанцією про його сплату, в сумі 1 103 грн. 26 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved