Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що має з відповідачем спільну дочку - [PERSON] , [INFO] . При цьому, судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 26.12.2019 року у справі № 503/2286/19 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 11.12.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, боржник не сплачує стягнуті судовим рішенням аліменти, внаслідок чого станом на 01.11.2020 року у відповідача перед позивачем в межах виконавчого провадження наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 14150,72 грн. При цьому, станом на 24.12.2020 року на зазначену заборгованість підлягає нарахуванню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі 41604,33 грн. У зв`язку з чим позивач з метою захисту своїх прав змушена пред`явити до відповідача позов, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за сплатою аліментів стягнутих судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 26.12.2019 року в розмірі 14150,72 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів стягнутих за судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 26.12.2019 року в розмірі 14150,72 грн. 26.01.2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. 11.03.2021 року ухвалою суду відмовлено у затвердженні мирової угоди укладеної між сторонами. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву не подав. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином. При цьому, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України. При цьому, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також просив розстрочити виконання рішення до 01.09.2021 року. Згідно ч.1 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання встановлених цим Кодексом. В свою чергу ч.3 ст. 211 ЦПК України передбачає, шо учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини. Судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області ухваленим 26.12.2019 року у справі № 503/2286/19 (а.с.8) з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 11.12.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Даний судовий наказ набрав законної сили 26.12.2019 року. 24.02.2020 року зазначений судовий наказ був виданий стягувачу [PERSON] та пред`явлений останньою для виконання, у зв`язку з чим перебуває на виконанні у Подільському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Однак, відповідач [PERSON] не в повному обсязі сплачував суми аліментів, які були нараховані і підлягали сплаті в межах виконавчого провадження, внаслідок чого станом на 01.11.2020 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів за судовим рішенням - судовим наказом в сумі 14150,72 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам складений державним виконавцем Подільському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нікітюк А.Б. та затвердженим начальником відповідного відділу ДВС 13.11.2020 року (а.с.9). Відповідно до першого абзацу ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою наведеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справа № 572/1762/15-ц. В позовній заяві позивачем [PERSON] зазначено, що проведений нею розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів становить 41604,33 грн. Водночас із цим відповідачем [PERSON] суду не було надано доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла в нього не з його вини. Обчислюючи розмір неустойки, суд виходить із розміру заборгованості, який визначений державним виконавцем у розрахунку від 13 листопада 2020 року та існував на час звернення [PERSON] до суду з цим позовом - 14150,72 грн. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 183/1433/17 (провадження № 61-24218св18) та від 18 листопада 2020 року у справі № 337/3135/17 (провадження № 61-36292св18). Враховуючи вище викладене суд вважає, що пред`явлений позивачем позов в частині щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплатиаліментів є обґрунтованим, у зв`язку з чим в цій частині його необхідно задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню)за прострочення сплати аліментів стягнутих за рішенням суду, з урахуванням положенням першого абзацу ч.1 ст. 196 СК України,в розмірі 14150,72 грн., що відповідає 100 відсоткам заборгованості. Водночас із цим інша частина заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за сплатою вже стягнутих рішенням суду аліментів в розмірі 14150,72 грн.є необґрунтованою з огляду на наступне. Згідно з частиною четвертою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів), а також статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», чинного на момент звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) (абзац 24) та застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 537/4755/16-ц (провадження № 61-20760св19). Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема: від 07 жовтня 2019 року у справі № 760/22598/15-ц (провадження № 61-30436св18), від 18 листопада 2019 року у справі № 293/286/17 (провадження № 61-380св17). При цьому, протягом всього провадження у даній справі судом не було встановлено обставин, які б вказували на наявність між сторонами у даній справі спору щодо розміру заборгованості за аліментами. Тому суд доходить висновку, що між сторонами відсутній спір щодо розміру заборгованості за аліментами. Суд вирішує питання заборгованості за аліментами на виконання рішення суду лише в разі спору про її розмір (висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц). Таким чином враховуючи те, що заявлена позивачем заборгованість виникла в межах виконавчого провадження відкритого на виконання судового рішення - судового наказу, яким вже було вирішена вимога про їх стягнення, то відсутня потреба в ухваленні нового додаткового рішення щодо її стягнення. Ухвалення судом рішення про задоволення даної позовної вимоги призведе до подвійності стягнення з відповідача грошових коштів, які становлять один і той же предмет зобов`язання. В свою чергу стягнення заборгованості, яка утворилась під час проведення виконавчого провадження, є завданням здійснення останнього. У зв`язку з чим суд вважає в цій частині позову необхідно відмовити. Водночас із цим відповідачем [PERSON] заявлене клопотання про надання йому розстрочення виконання рішення суду до 01.09.2021 року. Згідно ч.1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи обставини встановленні судом під час підготовчого засідання, яке відбулось раніше та в якому били присутні сторони, то суд погоджується із доводами відповідача про наявність підстав для надання йому розстрочення виконання рішення суду стосовно стягнутої суминеустойку (пеню) за прострочення сплатиаліментів на заявлений період - 01.09.2021 року. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову, була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: partial