Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач по справі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому зазначив, що 15 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем у справі [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.Однак, [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку із чим у останньої станом на 30 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 13655,52 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5580,21 грн., заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 5498,86 грн., заборгованості з комісії за користування кредитом - 1450,00 грн., а також штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) - 626,45 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на користь банка вищевказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, у якій зазначав, що позов підтримує у повному обсязі та просить розглянути його за відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 45-46). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 50, 52), про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких заперечень проти позову чи клопотань на адресу суду не надала. У зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню, в зв'язку з такими встановленими судом обставинами та відповідними до них правовідносинами: Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2010 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого отримала кредитну картку «Універсальна 55 днів» (а.с. 9) та, відповідно до Тарифів якої, отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, який згодом було збільшено (а.с. 8), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10). У заяві зазначено, що відповідач ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були їй надані для ознайомлення у письмовій формі (а.с. 9 оборот). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв'язку з викладеним, подавши заяву та погодившись на запропоновані Банком Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, відповідач уклала з позивачем договір про надання банківських послуг, який за своєю суттю є договором приєднання. Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши [PERSON] платіжну картку з встановленим кредитним лімітом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак, відповідач [PERSON] неналежним чином та не у повному обсязі виконувала свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором, у зв'язку із чим, станом на 30 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 13655,52 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5580,21 грн., заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 5498,86 грн., заборгованості з комісії за користування кредитом - 1450,00 грн., а також штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) - 626,45 грн. (розрахунок а.с. 6-7). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник, яким є відповідач, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушені діями відповідача, які виразилися у неналежному виконанні умов кредитного договору, підлягають захисту шляхом стягнення [PERSON] заборгованості за вищевказаним договором. Разом з тим, вирішуючи питання про суму, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення з боржника двох різновидів штрафу, а саме фіксованої суми у розмірі 500 грн., а також 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, як це передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Тобто пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача фіксованого штрафу та штрафу, нарахованого у відсотку від суми заборгованості, свідчать про безпідставне застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 549 ЦК України, пеня і штраф, як різновид неустойки обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається. Таким чином, умова кредитного договору про подвійну відповідальність боржника, викладена у названих вище Правилах, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, є нікчемною і не може застосовуватися до боржника. При вищевикладених обставинах, суд знаходить частково обґрунтованими позовні вимоги позивача та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» борг за кредитним договором № б/н від 15 жовтня 2010 року у сумі 13155,52 грн. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243,60 грн. (платіжне доручення а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial