Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Вказує про те, що вона є власником житла, а відповідач з серпня 2014 року без поважних причин не проживає в квартирі, втратив до неї інтерес, виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, не проти знятися з реєстрації, однак не має такої можливості. У зв'язку з реєстрацією відповідача у належній їй квартирі, позивач не може повною мірою розпоряджатись майном та змушена сплачувати за більшу кількість комунальних послуг. В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України позивач просила розглянути справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с. 15), про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки, копії позову з доданими до нього документами (а.с. 20), однак в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Позивач згідно договору дарування квартири від 12.01.2002 року є одноособовою власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 4). Як вбачається з відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Балаклійської міської ради № 1394 від 13.06.2017р. відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою (а.с. 15). Згідно акта обстеження від 04.05.2017р. відповідач за зареєстрованою адресою місця проживання фактично не проживає з серпня 2014 року, що підтверджено свідками: [PERSON] і [PERSON] (а.с. 6). Суду також надана довіреність відповідача [PERSON], посвідчена нотаріусом на території Російської Федерації, від 14.06.2016р., якою він уповноважував позивача бути його представником з питання зняття його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою через неможливість зробити це особисто у зв'язку із знаходження в Російській Федерації, що свідчить про його бажання знятися з такого обліку (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі понад один рік, втратив зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved