Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики від 28.11.2013 року у розмірі 159348,69 грив. і за договором позики від 02.07.2014 року у розмірі 78751,46 грив. та судовий збір. Вказує, що 28.11.2013 року між відповідачкою та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка зобов'язалась повернути [PERSON] суму у розмірі 3000,00 доларів США у термін до 28 листопада 2015 року, сплачуючи йому щомісячно винагороду у сумі 90,00 доларів США. 20.06.2014 року між відповідачкою та [PERSON] було укладено додаткову угоду до основного договору №1, відповідно до якої відповідачка додатково взяла у борг 1000,00 доларів США з терміном повернення до 20.08.2014 року. До теперішнього часу за основним договором №1 відповідачка повернула [PERSON] лише 850,00 доларів США основного боргу. 17.08.2016 року між [PERSON] і позивачем було укладено договір про відступлення права вимог, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги за вказаними договорами, а також процентів за основним договором і штрафних санкцій за порушення основного договору №1. 28.06.2014 року між відповідачкою та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка зобов'язується повернути [PERSON] суму у розмірі 1100,00 Євро у термін до 28.06.2015 року, сплатити йому щомісячно винагороду у сумі 33,00 Євро. 02.07.2014 року між відповідачкою та [PERSON] було укладено додаткову угоду до основного договору №2, відповідно до якої відповідачка додатково взяла в борг 400,00 Євро та суму щомісячної винагороди збільшили до 45,00 Євро щомісячно. До теперішнього часу за основним договором №2 відповідачка не повернула суму позики. 17.08.2016 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги за вказаним за основним договором №2. Термін повернення позик за основним договором №1 та основним договором №2 вже сплив. 31.08.2016 року він направив відповідачці повідомлення про відступлення права вимоги за вказаними договорами до нього. Але відповідачка на це не реагує і борг не повертає. Відповідачка про дату і час розгляду справи повідомлена повісткою. Але, повторно, ні вона ні її представник в судове засідання не зявились. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не подали. Оскільки відповідачка не зявилась в судове засідання друге, суд розглянув справу за її відсутністю на підставі наявних в справі доказів. В судовому засіданні встановлене наступне. 28.11.2013 року між [PERSON] і відповідачкою був укладений договір позики, за яким відповідачка отримала у [PERSON] в борг 3000,00 доларів США, які зобовязалась повернути до 28 листопада 2015 року. За даним договором відповідачка також повинна була сплачувати кредитору щомісячно винагороду у сумі 90,00 доларів США за користування коштами. 20.06.2014 року між відповідачкою та [PERSON] було укладено додаткову угоду до вказаного договору позики від 28.11.2013 року, відповідно до якої відповідачка додатково взяла у борг 1000,00 доларів США з терміном повернення до 20.08.2014 року. Факт укладення вказаного договору позики і додаткової угоди за цим договором підтверджується розпискою відповідачки. До теперішнього часу за вказаним договором позики від 28.11.2013 року відповідачка повернула [PERSON] лише 850,00 доларів США основного боргу. 28.06.2014 року між [PERSON] та відповідачкою був укладений другій договір позики, за яким відповідачка отримала від [PERSON] в борг 1100,00 Євро, які зобовязалась повернути до 28.06.2015 року, а також сплачувати кредитору щомісячно винагороду за користування по 33,00 Євро. 02.07.2014 року між відповідачкою та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору позики від 28.06.2014 року, за якою відповідачка додатково отримала від кредитора в борг 400,00 Євро, та була змінена сума щомісячної винагороди за користування коштами до 45,00 Євро. Факт укладення вказаного договору позики і додаткової угоди за цим договором підтверджується розпискою відповідачки. До теперішнього часу за основним договором №2 відповідачка не повернула суму позики. 17.08.2016 року між [PERSON] і позивачем було укладено договір про відступлення права вимог, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги за договором від 28.11.2013 року, а також процентів за основним договором і штрафних санкцій за порушення договору позики від 28.11.2013 року. 17.08.2016 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги за вказаним за договором позики від 28.06.2014 року. Це підтверджується договорами №2 і №3 від вказаної дати, а також актами прийому-передачи прав вимоги за вказаними договорами. Таким чином, право вимоги за вказаними договорами позики належить позивачу. Пунктом 1 ч. І ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. І ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Борг за договором позики від 28.11.2013 року складає 3150,00 доларів США. Згідно з умовами Основного договору №1 сторонами було встановлено фіксований розмір процентів від суми позики з 28.12.2013 року, що становить 90,00 (дев'яносто) доларів США за місяць користування позикою. З 28.12.2013 року до теперішнього часу (строк користування позикою - 32 повних місяців) відповідачка за договором позики від 28.11.2013 року має сплатити винагороду за користування коштами по 90,00 доларів США, що за 32 місяця складає 2880,00 доларів США. Всього за договором позики від 28.11.2013 року відповідачка повинна сплатити 6030,00 доларів США. Згідно з умовами договору позики від 28.06.2014 року сторонами було встановлено фіксований розмір винагороди за користування коштами в розмірі 45,00 євро щомісячно. Починаючи з 28.07.2014 року до теперішнього часу (строк користування позикою - 25 повних місяців) відповідачка зобовязана сплатити проценти від суми позики в розмірі 1125,00 євро, а всього за договором позики від 28.06.2014 року відповідачка має сплатити суму 2625,00 євро. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання в іноземній валюті має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на день подання позовної заяви сума боргу за договором позики від 28.11.2013 року 6030,00 доларів США за офіційним курсом НБУ становить 159 348,69 грив., а сума боргу за договором позики від 28.06.2014 року 2650 євро за офіційним курсом НБУ становить 78 761,46 гривня (із розрахунку 100 євро = 2972,1305 гривень). Оскільки відповідачка не повернула борг за вказаними договорами позики до теперішнього часу, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Outcome: approved