Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов до відповідача, посилаючись на ту обставину, що з 17.12.2010 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. Від даного шлюбу мають дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач та відповідач припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, сумісно не проживають внаслідок небажання відповідача піклуватися про побудову сімейних відносин між ними та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Шлюб існує формально. Примирення позивач не бажає. Спору з приводу поділу спільно нажитого майна та місця проживання дитини між сторонами на даний час немає. При цьому позивач з підстав ст. 180 СК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини у розмірі ? частини від усіх доходів відповідача, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини не надає. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]», стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 25 % з усіх видів заробітку(доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву від 29.12.2014 року, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу слухати без її участі. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів. За таких обставин, суд вважав за можливе слухати справу у відсутності учасників судового процесу та вирішити спір на підставі наявних у справі даних та доказів(ст.ст. 158, 169 ЦПК України) Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі з 17.12.2010 року, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 217. Від даного шлюбу сторони мають дитину: доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис №296. На теперішній час шлюбні стосунки між сторонами припинено, подружжя разом не проживають, спільного господарства не ведуть, позивач прийшлі до стійкого переконання що поновлення шлюбних стосунків не можливе. Спільна дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою 11.12.2014 року виданої ОСББ «Покришева 16» та перебуває на повному утриманні матері. Сторони у добровільному порядку не прийшли до згоди з приводу утримання їх спільної дитини, у той час як позивач потребує матеріальної допомоги на її утримання. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна, яке набуте подружжям спільно за час перебування у шлюбі не має. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. При цьому згідно положень ч.ч. 1-2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. У зв'язку з вище викладеним, враховуючи положення ст. 112 СК України та абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, суд вважає можливим задовольнити позов в частині розірвання шлюбу, так як судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їх спільної дитини. Крім того, в силу вимог ст. 113 Сімейного Кодексу України, суд вважає за необхідне відновити позивачу після розірвання шлюбу її дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 1032 гривні. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2015 року -1032 гривні, з 1 грудня - 1167 грн. Для дітей віком від 6 до 18 років: з січня 2015 року - 1286 гривень, з грудня - 1455 гривень. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи наведене, беручи до уваги матеріальне становище малолітньої дитини, необхідність у забезпеченні їй належного утримання, догляду та турботи, яку дитина отримує від того із батьків, з ким вона проживає та який забезпечує її всім належним та необхідним, чого вона потребує у відповідному віці (належний догляд, лікування, виховання, спілкування, навчання, тощо), матеріальний стан позивача, матеріальний стан відповідача, відсутність у відповідача аліментів на інших дітей, враховуючи обов'язок батька, який проживає окремо від дитини, на утримання дитини для збереження того рівня життя, який би вона мала при сумісному проживанні з обома батьками, згоду останнього на оплату аліментів в заявленому позивачем розмірі, та інші обставини, що мають істотне значення, відповідно до вимог ст. 182 СК України та беручи до уваги роз'яснення пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, суд вважає необхідним задовольнити позов в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі ? частини, що становить 25% від заробітку(доходу) відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Окрім цього відповідно до Закону України «Про судовий збір» оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів то відповідно до ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 243, 60 грн. Також, відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач при поданні позовної заяви, якщо він не звільнений від сплати судового збору, справляє судовий збір у розмірі визначеному цим Законом. Оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., то у разі задоволення позову в цій частині він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved