Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду від 17.09.2013 року. У період шлюбу у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу з відповідачем проживають окремо. Дитина проживає разом із нею і перебуває на повному її утриманні та вихованні. Відповідач від дня народження сина його життям не цікавиться, вихованням не займається, не спілкується, матеріально не забезпечує, взагалі не дбає; тривалий час перебуває в місцях позбавлення волі та своєю антисуспільною поведінкою показує негативний приклад для дитини. В судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали з наведених у ньому підстав, просили його задовольнити. Відповідач позов визнав, проти позбавлення його батьківських прав не заперечив. Представник органу опіки та піклування при вирішенні справи поклалась на розсуд суду з викладених у висновку мотивів. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони з 01.10.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 17.09.2013 року. У період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ №116424. Довідкою відділу ЦНАП виконкому Любомльської міської ради від 10.10.2018 року стверджено, що малолітній [PERSON] проживає разом з матірю, позивачем [PERSON], по вулиці Завальській 35 в місті Любомль Волинської області. Із довідки Любомльського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №3 від 10.10.2018 року встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує, дитину додому не забирає. Відповідно до довідки Любомльського районного суду від 11.10.2018 року позивач з позовом про стягнення з відповідача аліментів на сина до суду не зверталась. З матеріалів справи також встановлено, що відповідач на даний час утримується під вартою в рамках запровадженого відносно нього кримінального провадження за ознаками ч.2 ст.185, ст.395 КК України. Саме з причин неможливості зясування думки відповідача з приводу позбавлення його батьківських прав через відсутність його за місцем проживання орган опіки і піклування у наданому суду в порядку ст.19 СК України висновку вважав доцільним при вирішенні цього питання покластись на розсуд суду. Під час співбесіди 02.01.2019 року з малолітнім [PERSON] спеціалістом у справах дітей Любомльської райдержадміністрації було зясовано, що востаннє він бачив батька, відповідача [PERSON], восени 2018 року під час перебування в гостях у бабусі з дідусем; він йому нічого не купував, лише спілкувався; періодично телефонує. У статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із досліджених доказів встановлено і цього не заперечує відповідач, що вищевказаних обовязків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] він не виконує. При цьому таке невиконання батьківських обовязків повязане не лише із утриманням його під вартою, але й мало місце до обрання відносно нього цього запобіжного заходу, а практично, як зазначає позивач, від дня народження сина. Зазначене свідчить про відсутність обєктивних чинників, які унеможливлювали виконання відповідачем своїх батьківських обовязків. Таким чином, по справі встановлено, що відповідач в порушення вимог ст.150 СК тривалий час не займається вихованням свого малолітнього сина, не турбується про його матеріальне забезпечення, фізичний, духовний та моральний розвиток. Отже, визнання відповідачем позову обєктивно підтверджене дослідженими доказами, а заявлені вимоги свідчать про їх відповідність положенням ст.ст.150, 164 СК України і наявність підстав для задоволення позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved