Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з Відповідача суму заборгованості за договором позики від 02 квітня 2013 року в розмірі 71726,43грн., з яких: 39960,38грн. сума основного боргу; 2430,93грн. 3% річних; 17973,12грн. пеня; 11362,00грн. інфляційні витрати. Також, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 717,26грн. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 02 квітня 2013 року у місті Харкові між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму п'ятнадцять тисяч гривень, що за середнім курсом продажу Доларів США приватним особам комерційними банками міста Харкова складало на той 1800,00 Доларів США. Па підтвердження виникнення зобов'язання було складено розписку, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 15000,00грн., що за середнім курсом продажу Доларів США приватним особам комерційними банками міста Харкова складає 1800,00 Доларів США. За умовами Договору Позичальник зобов'язувався повернути грошові кошти до 20.09.2013р. Сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору. На сьогоднішній день, зобов'язання за Договором Позичальником не виконані, тому [PERSON] вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення наступних сум: суми основної заборгованості, 3% річних, неустойки у розмірі 5% від усієї суми позики за кожен місяць прострочення, інфляційних втрат. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією (а.с.22). Позивач та його представник до суду не зявилися, але надали заяви, згідно яких просять справу слухати за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та у разі неявки Відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.23, 24). Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в межах позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 02 квітня 2013 року у місті Харкові між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму п'ятнадцять тисяч гривень, що за середнім курсом продажу Доларів США приватним особам комерційними банками міста Харкова складало на той 1800,00 Доларів США. За умовами Договору Позичальник зобов'язався повернути грошові кошти до 20.09.2013р. Сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору (а.с.9). Згідно умов вищевказаного договору (ч.1), [PERSON] у випадку несвоєчасної сплати зобовязався сплатити [PERSON] суми позики та неустойку в розмірі 5% від усієї суми позики за кожен місяць прострочення. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Па підтвердження виникнення зобов'язання між [PERSON] (позикодавцем, позивачем) та [PERSON] (позичальником, відповідачем) було складено розписку від 02.04.2013р. (а.с.8). Отже, між сторонами було укладено саме договір позики. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому враховуючи вищевикладене, необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача суму заборгованості за договором позики від 02 квітня 2013 року в розмірі 71726,43грн., з яких 39960,38грн. сума основного боргу, 2430,93грн. 3% річних, 17973,12грн. пеня, 11362,00грн. інфляційні витрати та судовий збір у сумі 717,26грн., у відповідності до наданого розрахунку (а.с.10-11), оскільки між сторонами виникли правовідносини за договором позики. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 717,26грн. Виходячи з вище викладеного,

Outcome: approved