Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 02 лютого 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 28 вересня 2011 року між сторонами по справі укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 30 % на рік. Вказував, що відповідач свої зобовязання не виконав, станом на 30 листопада 2015 року заборгованість перед банком складає 30521,17 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 30521,17 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні 26 лютого 2016 року заявила клопотання про відкладення судового розгляду у звязку з необхідністю отримання правової допомоги, в судове засідання 01 березня 2016 року не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, подала до суду свої письмові заперечення, в яких просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що відповідно до укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк» договору від 28 вересня 2011 року відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому кредитні правовідносини виникли між сторонами в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання. Згідно з положеннями Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідач повністю погодилася під час укладення кредитного договору, банк має право в будь-який момент зменшити або збільшити кредитний ліміт. Як встановлено судом, кредитний ліміт на платіжній картці було встановлено в сумі 300 грн., в подальшому збільшений до суми 5000 грн., строк дії картки визначено до лютого 2015 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобовязання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], отримавши кредитні кошти, свого обовязку за умовами кредитного договору належним чином не виконала. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 30 листопада 2015 року має заборгованість в розмірі 30521,17 грн., яка складається з наступного: 4929,24 грн. заборгованість за кредитом, 20762,35 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн. заборгованість за пенею та комісією, 5000 грн. та 1429,58 грн. суми штрафів. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Як встановлено судом, строк дії картки, виданої на імя позивача встановлено до лютого 2015 року, з позовом до відповідача позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 02 лютого 2016 року, тобто, позивачем при зверненні до суду не пропущено загальні строки позовної давності. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З наданого позивачем до суду розрахунку вбачається, що сума нарахованої за договором пені складає 2900 грн., тому суд приходить до висновку про стягнення розміру пені, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду, у межах строку позовної давності в розмірі 1000 грн. За таких обставин, враховуючи наявність клопотання представника відповідача, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 28621 грн. 17 коп., в тому числі 4929,24 грн. заборгованість за кредитом, 20762,35 грн. заборгованість по процентам, 1000 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. та 1429,58 грн. суми штрафів. Також з відповідача підлягає до стягнення 1378 грн. понесених позивачем судових витрат.

Outcome: partial