Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач [PERSON] 19.07.2007 року уклали кредитний договір № CVFMG100000010. Зазначають, що згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надав кредит відповідачу у розмірі 52000,00 дол. США на термін до 16.07.2027 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Вказують, що відповідно до кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Вказують, що у випадку порушень зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує позивачу відсотки за користуванням кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Зазначають, що позивач свої зобовязання за договором виконав повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Вказують, що відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з цим, станом на 04.03.2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість в сумі 277011,27 дол. США, яка складається з наступного: 48666,22 дол. США - заборгованість за кредитом, 66064,72 дол. США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 9879,5 дол. США - заборгованості по комісії, 152400,83 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. На основі вищезазначеного просять стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у сумі 2926771,63 грн., а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обємі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмові заперечення на позов, та просив, суд, застосувати строки позовної давності. Згідно поданих заперечень представник відповідача зазначив, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» заявляючи такі позовні вимоги умовчує, що в 2008 році позивач вже звертався до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовом про звернення стягнення до відповідача, вказуючи, що між сторонами 19.07.2007 року було укладено кредитний договір № CVFMG100000010 відповідно до якого позивач надав відповідачу 52000 дол.США на придбання житла, а відповідач зобовязався сплатити відсотки у розмірі 12 % річних, тіло кредиту та інші платежі. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач та відповідач 08.08.2007 року уклали договір іпотеки №б/н згідно з яким відповідач передав в іпотеку будинок, загальною площею 68,80 кв.м, житловою площею 51,30 кв.м, який розташований за адресою м. Чернівці, вул. М.Тореза, 207. Позивач заявляв, що відповідач не виконував свої зобовязання та станом на 30 жовтня 2008 року має заборгованість : основний борг - 52176,57 дол. США, відсотки - 3906,67 дол. США, комісія -727,50 дол. США, пеня - 635,76 дол. США. Зазначив, що 19.12.2008 року Садгірський районний суд м.Чернівці виніс рішення, яким повністю задовольнив позовні вимоги позивача в повному обсязі, а саме звернув стягнення на предмет іпотеки та виселив відповідача. Вказав, що в 2009 році позивач звернувся до Садгірського районного суду м.Чернівці, заявляючи, що [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 13000 дол. США згідно кредитного договору № CVFMG200000010. Тоді позивач заявляв про борг в сумі 15240,45 дол. США та просив суд в рахунок вище зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки : житловий будинок з господарчими будівлями, загальною площею 68,80 кв.м, житловою площею, 51,30 кв.м, який розташований у м.Чернівці, вул. М.Тореза, 207, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вказує, що 15.12.2009 року Садгірський районний суд м.Чернівці виніс рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги позивача, а саме звернув стягнення на предмет іпотеки, проте суд відмовив в задоволенні позовних вимог про виселення. Отже існує два рішення Садгірського районного суду м.Чернівці, якими звернуто стягнення предмет іпотеки, проте одним рішенням суду (2008 рік) виселено відповідача, іншим (2009 рік) відмовлено у виселенні відповідача. Заборгованість про яку зазначає позивач вже була стягнута в судовому порядку, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказує, що протягом 2008 -2016 років позивач мав право на підставі даних рішень реалізувати майно відповідача в рахунок погашення заборгованості на підставі судових рішень. Проте, тільки 18 лютого 2016 року позивач продав предмет іпотеки. Виконання зобовязання було забезпечене майном відповідача: будинок, загальною площею 68,80 кв.м, житловою площею 51,30 кв.м, який розташований за адресою м.Чернівці, вул .[PERSON], 207 ,на яке позивач за рішенням суду отримав право реалізації за договором купівлі-продажу від імені відповідача. Але, протягом розумного строку, всупереч домовленості сторін за договорами іпотеки та кредитним договором позивач не реалізував майно в погашення заборгованості. На основі зазначеного просить, суд, відмовити позивачу у задоволені позовних вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що у задоволені позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № CVFMG100000010 від 19.07.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 52000 дол. США на строк до 16.07.2027 року . Згідно зі ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту Банк має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту . Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Разом з тим за змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку ( частина перша цієї статті). Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу). Судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.12.2008 року, позовні вимоги ЗАТ КБ «Приват Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення [PERSON] були задоволені, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки : житловий будинок з господарчими будівлями, загальною площею 68,80 кв.м, житловою площею, 51,30 кв.м, який розташований у м.Чернівці, вул. М.Тореза, 207, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанком» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та виселити [PERSON], який зареєстрований та проживає у житловому будинку в м. Чернівці по вул. М. Тореза, 207 із зняттям з реєстраційного обліку. Судом встановлено, що 18.02.2016 року позивач ПАТ КБ «Приват Банк» уклав від імені відповідача [PERSON] договір купівлі продажу з ТОВ «Естейт Селлінг» за яким продав житловий будинок відповідача за 322806,00 грн., в рахунок суми заборгованості, що була стягнута за рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.12.2008 року в сумі 332 615,21 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що права, які були надані судом згідно рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.12.2008 року породжували для кредитора обовязок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку. Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора. Суд вважає, що оскільки позивач не реалізував протягом розумного строку предмет іпотеки, а здійснив продаж після 8 років з дня винесення рішення за яким суд надав позивачу право продати предмет іпотеки, що належить відповідачу шляхом укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, то існує прострочення кредитора у відповідності зі ст.613 ЦК України. Тому безпідставними є вимоги позивача по стягнення заборгованості за період з 2007 року по 2016 роки, яка, тим більше вже була стягнута в 2008 році за вище зазначеним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів в сумі 854 дол.США (пункт 7.1 договору), останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню 16.07.2027 року Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Позивач надав суду розрахунки за основною сумою боргу, яка вже була стягнута за рахунок предмета іпотеки за рішенням Садгірського районного суду від 19.12.2008 року, процентам за період з 2007 -2016 роки. Враховуючи клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що позивач повинен був надати суду розрахунки заборгованості, нарахованими процентами в межах строку позовної давності, проте таких розрахунків суду не надано, в матеріалах справи відсутні. У звязку з наведеним вище, суд приходить до висновку про те, що позов ПАТ «Приватбанк» не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed