Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

позивач просить скасувати удочеріння ним неповнолітньої [PERSON], [INFO], що народилась в м.Воркута Республіки Комі Росія, яке було встановлено рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня 2006 р.; скасувати вказане рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня 2006 року, вказуючи, що з травня 2004 р. по жовтень 2006 р. він зустрічався з відповідачем. В той час вона приїхала з Росії і зі своїм чоловіком не проживала, від першого шлюбу вона має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рідний батько дитини її вихованням не займався, матеріальної допомоги на дитину не надавав. 7.10.2006 року між ними та відповідачем був зареєстрований шлюб. На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня 2006 року, він удочерив неповнолітню дитину [PERSON]. Після реєстрації шлюбу та усиновлення дитини відповідач почала часто зустрічатись з іншими чоловіками, відмовлялась працювати та вести домашнє господарство. З цих причин між ними почали виникати сварки, а відповідач сказала, що не хоче щоб він був записаний батьком дитини та приймав участь у її вихованні. Відповідач забрала свідоцтво про народження дитини і відмовилась йти з ним до РАЦСу з метою внесення змін в актовий запис про народження дитини, тобто вказати його батьком дитини та змінити прізвище та по батькові дитини. У жовтні 2007 року відповідач забрала дитину, свої речі та пішла з дому. Вона забрала свідоцтво про народження дитини, а тому з цих підстав зміни в актовий запис про народження дитини не внесені. 15.10.2008 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. З часу розірвання шлюбу він жодного разу не зміг побачитись з дитиною, дитина чужа для нього та не вважає його батьком. Зазначає, що між ним та дитиною склалися стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання ним своїх батьківських обов'язків, а тому просить скасувати удочеріння. Відповідач проти позову заперечувала, вказала, що з позивачем вони були знайомі значно раніше, працювали на одному підприємстві, зустрічались. З листопада 2001 року перебували у цивільному шлюбі і мешкали разом у будинку за адресою [ADDRESS] до березня 2002 року, поки він не дізнався про її вагітність та не відмовився від одруження і народження дитини. Вона була вимушена повернутися до батьків. У вересні 2002 року їй запропонував свою допомогу по вихованню дитини [PERSON], який мешкав у м. Воркута Російської Федерації, та по народженню дитини [INFO] дав згоду бути записаним батьком дитини, про що свідчить запис у свідоцтві про народження доньки. 27.12. 2003 року вони зареєстрували свій шлюб. У травні 2004 року вони дійсно з позивачем [PERSON] зустрілись, але вдруге. Побачивши доньку, він став просити залишитися з ним і обіцяв удочерити дитину. Повіривши в його щирі почуття, вона повернулась до [PERSON] У березні 2005 року розірвала шлюб з [PERSON] і мешкала з [PERSON], а 07.10.2006 року вони зареєстрували шлюб. У листопаді 2006 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про удочеріння їх дитини [PERSON], про що судом було винесене рішення. Але через деякий час [PERSON] відмовився виконувати рішення суду щодо удочеріння дитини, а вона сама це зробити не могла, оскільки необхідно, щоб саме заявник звертався з цього питання, почалися сімейні сварки і через деякий час вони розірвали шлюб. Вона зверталась до відділу РАЦС з метою отримання нового свідоцтва про народження дитини, але їй відмовили, мотивуючи тим, що [PERSON] повинен сам звернутися з рішенням суду і своїм паспортом до відділу РАЦС. З метою уникнення батьківської відповідальності та сплати аліментів [PERSON] звернувся до суду 26.12.2013 року з позовною заявою про скасування усиновлення, яку розглядала суддя Худіна О.О. Після другого засідання суду, позивач, нічого не пояснюючи, забрав заяву. Вважає його заяву безпідставною та такою, ще не підлягає задоволенню. Вона не заперечує, щоб він спілкувався з дитиною, виховував її, бо він є її рідним батьком. Він не звертався ні до неї , ні до органу опіки та піклування з питання спілкування з дитиною. Тільки дзвонив по телефону і погрожував їй, що вкраде доньку. Донька ходить до школи, гуляє, позивач маючи на те свою волю, міг би побачити і поспілкуватись з нею, якби захотів. Третя особа - представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Артемівської міської ради проти позовних вимого не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, покази свідків, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка змінила призвище з [PERSON] на [PERSON], згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 3) та , підтверджується копією паспорту [PERSON] (а.с. 65) , Судом достовірно встановлено, що [PERSON] народилася [INFO]. Згідно свідоцтва про народження її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). 12.05.2005 року відповідач [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] (а.с.13). 7.10.2006 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1.12.2006 року позивач [PERSON] усиновив малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.10). 7.04.2008 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.11). Після розірвання шлюбу відповідач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.12). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2013 року з позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 25 % з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення нею повноліття (а.с.34). Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14.01.2014 року вказане рішення було залишене без змін (а.с.35). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Артемівської міської ради встановлена доцільність скасування усиновлення [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] (а.с.62). Допитаний в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] показав суду, що він є сусідом позивача. Він був присутній при знайомстві позивача і відповідачки в 2004 році на дискотеці, потім вони стали зустрічатись. Йому відомо, що в 2006 році вони офіційно зареєстрували шлюб, але він думає, що позивач не є батьком доньки відповідачки . Між ними зараз погані стосунки, зі слів позивача знає, що відповідачка не дає доньку позивачеві. Доньку він не бачив ні з позивачем, ні з відповідачкою, все знає зі слів позивача. Зараз позивач , приблизно, півроку живе в Москві. Свідок [PERSON] вказала, що вона теперішня дружина позивача. Вона зі слів позивача знає, що колишня дружина не дає дитину йому. Вона була присутня в червні 2010 року при зустрічі з донькою. Вони проїжджали мимо і побачили його доньку, яка гуляла у дворі. Вони під'їхали до дитини, пригостили її морозивом, але дівчинка вела себе стримано, боялась , що її будуть сварити мама з бабусею. І тому вони не стали більше спілкуватись з нею. Ще колись, через її племінницю передавали донці номер телефону, що вона подзвонила, але донька так і не подзвонила позивачеві. Відношення з колишньою дружиною у [PERSON] «натянуті». Зі слів свого чоловіка знає, що він колись намагався поспілкуватись з донькою, але жінка не дозволила. В органи опіки та піклування позивач з питань спілкування з дитиною не звертався. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що вона є матір'ю відповідачки.Позивач є біологічним батьком дитини, вони жили разом, але коли він дізнався про вагітність відповідачки, то відмовився одружуватись. Донька виїхала, вийшла заміж і той чоловік забажав записати себе батьком доньки. Але через деякий час, коли вона приїхала в відпустку, то вони побачились з позивачем і знову вони стали разом жити, одружились, позивач удочерив свою ж рідну доньку, визнавав її своєю. Коли розірвали шлюб,то на перших порах він надавав допомогу матеріальну, допоміг зібрати її до школи, купив навіть мобільний телефон. Але потім став уникати зустріч з своєю донькою. У нього є всі можливості спілкуватися з донькою, але він цього не робить. Ні відповідачка , ні вона, як бабуся ніколи не заперечували проти їх спілкування, а навпаки. Вона тільки говорила онуці, щоб коли вона зустрічалася б з батьком, то повинна про це знати мама, оскільки вона живе з нею , відповідає за неї. Відповідно до ч.1 ст. 238 Сімейного Кодексу України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Позивач просить суд скасувати усиновлення дитини саме з підстав того, що між ним і дитиною склалися, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання позивачем своїх батьківських обов'язків не з його волі. Вказує, що саме відповідач не дає можливості йому виконувати свої батьківські обов'язки, бачитися з дитиною, виховувати її, з її вини він не мав змоги звернутися до відповідного органу щодо внесення змін до свідоцтва про народження дитини щодо його статусу батька. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1.12.2006 року позивач [PERSON] звернувся до суду з завою про удочеріння, вказував, що готовий забезпечити дитині належне виховання, гідне життя та матеріальне утримання. Відповідно до ч. 4 ст. 232 Сімейного Кодексу України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Тобто, на позивача як на батька неповнолітньої [PERSON] з моменту усиновлення були покладені батьківські обов»язки, визначені ч.1 ст. 150 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної за гальної середньої освіти; поважати дитину. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу з відповідачем він не мав змоги спілкуватися з дитиною з вини відповідача, вона забрала дитину, не давала з нею зустрічатися, хоча, з його слів, він мав таке бажання. Відповідно до ст. 153 СК України батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Однак позивачем не надано достовірних доказів того, що відповідач перешкоджала позивачеві спілкуватися з дитиною, або що позивач звертався до органів опіки та піклування з приводу вирішення питань щодо участі у вихованні дитини, спілкуванні з нею, позивачем не доведено того факту, що між ним і дитиною склалися стосунки, які роблять неможливим виконання позивачем своїх батьківських обов'язків саме з вини відповідача. Не може бути підставою для скасування усиновлення довготривалі розлучення усиновленого з усиновлювачем, оскільки і під час розлучення усиновитель може піклуватися про дитину шляхом надання матеріальної допомоги, спілкування по телефону, листування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Артемівської міської ради після розірвання шлюбу подружжя [PERSON] проживали окремо, створили нові родини. Однак фактично позивач піклується про дитину шляхом сплати аліментів, а відсутність спілкування з дитиною може бути усунена шляхом передбачених законом способів вирішення такого спору. Позивач не вказує про те, що не бажає спілкуватися з дитиною, навпаки прагне цього, але, за його словами, відповідач перешкоджає цьому. Натомість не надає суду жодного доказу, що б підтверджував вказані обставини. Підставою для скасування усиновлення є такі стосунки усиновленого з усиновлювачем, що роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків, і склалися за обставин, яких усиновлювач фактично не може змінити або вплинути на них. Однак наявність такого роду стосунків, що виникли в зв»язку з небажанням усиновлювача виконувати покладені на нього батьківські обов»язки або прагненням уникнути від їх виконання не може бути підставою для скасування усиновлення. Ст. 238 Сімейного Кодексу України та роз»яснення, надані п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зазначають про вичерпний перелік підстав для скасування усиновлення. Інших підстав для скасування усиновлення позивачем не названо та не зазначено про їх існування. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду, позивачем не доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 150, 153, 232, 238 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»суд, -

Outcome: dismissed