Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 07 жовтня 1996 року, серії AAA №564853, він є власником квартири №3, у житловому будинку №3/1, що знаходиться по вулиці Котляревського у м. Суми. На даний час в належній позивачу квартирі, ніхто не зареєстрований, але за усною домовленістю проживає його знайомий [PERSON]. З початку 2013 року позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням звільнити квартиру за вище зазначеною адресою, але відповідач категорично відмовляється виконувати прохання позивача, чим створює останньому перешкоди у користуванні власністю. 25.09.2013 року з метою захисту порушеного права позивач звернувся до правоохоронних органів, а саме до Сумського MB УМВС України в Сумській області. Після проведення перевірки Сумський MB УМВС України в Сумській області надав позивачу відповідь, в якій зазначено, що спірні питання він має вирішувати в судовому порядку. Також були інші звернення до правоохоронних органів, але письмові відповіді не надходили. В листопаді 2013 року позивач звернувся до Ковпаківського районного суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Рішенням Ковпаківського районного суду від 21.11.2013 року позов позивача було задоволено та вирішено: зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванню власністю позивачу, а також зобов'язати [PERSON] протягом 3-х днів з дня набрання чинності рішення суду звільнити помешкання, що належить позивачу. Наприкінці листопаду 2013 року представник [PERSON] звернувся зі скаргою на рішення Ковпаківського районного суду від 21.11.2013 року, але ухвалою від 18.12.2013 року колегією судів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника [PERSON] було відхилено, рішення Ковпаківського районного суду від 21.11.2013 року залишено без змін. Після набрання рішення суду законної сили позивач неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою про виконання рішення суду, але [PERSON] кожного разу вчиняв сварки. Крім того позивачу, внаслідок неправомірних дій відповідача, було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власності позивача. Тому позивач просить висилити в примусовому порядку [PERSON] з помешкання за адресою: квартира [ADDRESS], що на правах приватної власності належить [PERSON], стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень 00 копійок та витрати по оплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в попередніх судових засіданнях позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив його задовольнити В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву в якій \~на позовних вимогах наполягав та просив справу розглядати без його участі. Відповідач та його представник будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, до суду не зявилися, від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи та виклик свідків. Відповідач та його представник неодноразово не зявлялися в судове засідання будучи повідомленими належним чином, свідомо затягують розгляд даної справи, враховуючи той факт, що на даний час стадія подачі заяви про виклик свідків сплинула (ст. 136 ЦПК України), представник відповідача своїм правом завчасно не скористався, враховуючи викладене суд вважає за можливе провести судове засідання та закінчити розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до договору купівлі продажу квартири від 07 жовтня 1996 року, серії AAA №564853, є власником квартири №3, у житловому будинку №3/1, що знаходиться по вулиці Котляревського у м. Суми, що не оспорювалося сторонами під час розгляду справи, а також встановлено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2013 року у справі № 592/11901/13ц, досліджене судом. Так, згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На даний час в належній на правах приватної власності позивачу квартирі, ніхто не зареєстрований, але за усною домовленістю проживає його знайомий [PERSON]. Письмового договору стосовно користування квартирою сторонами не укладалось. З початку 2013 року позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням звільнити квартиру за вище зазначеною адресою належну останньому на правах приватної власності, але відповідач категорично відмовляється виконувати прохання позивача, чім створює перешкоди останньому у користуванні власністю. Безсумнівних доказів проживання з ним неповнолітньої доньки відповідач, всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України суду не надав. Відповідач з липня 2007 року постійно зареєстрований [INFO] Мічуріна. 14. Судом встановлено, що 25.09.2013 року з метою захисту порушеного права позивач звернувся до правоохоронних органів, а саме до Сумського MB УМВС України в Сумській області. Після проведення перевірки Сумський MB УМВС України в Сумській області надав позивачу відповідь, в якій зазначено, що спірні питання він має вирішувати в судовому порядку. В листопаді 2013 року позивач звернувся до Ковпаківського районного суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Рішенням Ковпаківського районного суду від 21.11.2013 року позов позивача було задоволено та визначено: зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванню власністю позивачу, а також зобов'язати [PERSON] протягом 3-х днів з дня набрання чинності рішення суду звільнити помешкання, що належить позивачу /а.с.10-12/. Наприкінці листопаду 2013 року представник [PERSON] звернувся зі скаргою на рішення Ковпаківського районного суду від 21.11.2013 року, але ухвалою від 18.12.2013 року колегією судів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника [PERSON] було відхилено, рішення Ковпаківського районного суду від 21.11.2013 року залишено без змін/а.с.13-14/. Після набрання рішення суду законної сили позивач неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою про виконання рішення суду, але [PERSON] рішення суду не виконує. На підтвердження цього суду позивачем надано копії документів виконавчого провадження /а.с.24-31/. Відповіно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. За приписами\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, відповідно до\~ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В свою чергу положеннями\~ст. 317 ЦК України\~встановлено. що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Представник позивача зазначає, що проживання відповідачів в квартирі, яка належить на праві власності [PERSON] позбавляє останню повної мірою розпоряджатися належним майном, а тому і виникла необхідність у захисті права шляхом виселення відповідачів. У випадку порушення права власності згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законом. Оскільки [PERSON] не маючи ніякої письмової домовленості стосовно умов та часу користування квартирою позивача чинить перешкоди [PERSON] в користуванні та розпорядженні власністю то права останнього порушені, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення відшкодування завданої моральної шкоди суд дійшов наступного висновку. Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода серед іншого може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї та у звязку з пошкодженням її майна. Під час судового розгляду справи було встановлено факт пошкодження першим відповідачем майна позивача, що є підставою для стягнення з нього моральної шкоди. Однак разом з вищезазначеним суд приймає до уваги розяснення Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 4 та п. 5 його Постанови від 31.03.1995р. № 4, а саме про те, що в своєму позові про стягнення моральної шкоди позивач має зазначати в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищезазначене один лише факт порушення майнових прав позивача не є безумовною підставою для прийняття судом рішення про стягнення з відповідача моральної шкоди в заявленому позивачем розмірі. Зважаючи на те, що позивач в своєму позові обмежився лише твердженням про завдання йому моральної шкоди, при цьому не зазначив в чому ця шкода конкретно полягає та в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів цим обставинам, не обґрунтував розрахунку заявленої до стягнення суми відшкодування, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заявленої [PERSON] суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Одночасно з вказаним, враховуючи те, що факт порушення прав позивача знайшов своє підтвердження під час судового розгляду справи, з огляду на протиправність поведінки відповідача [PERSON], тривалість порушення майнових прав позивача, небажання відповідача добровільно припинити порушення права позивача, суд визнає встановленим той факт, що [PERSON] зазнав душевних страждань та був вимушений вживати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди в сумі 1000,00грн. Таким чином суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача 243 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial