Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач подала позовну заяву про визнання за нею право власності, за набувальною давністю, на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 55,3 кв.м. Позовну вимогу мотивує тим, що вона та її тітка - [PERSON], є власниками вищезазначеної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.08.1996 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів. [PERSON] померла [INFO], спадкоємці відсутні. Позивач відкрито, безперервно, володіє ? частиною спірної квартири протягом 14 років, утримує його за власні кошти, сплачує комунальні послуги. Позивач, як на матеріально-правову підставу свого позову, посилається на ст.ст.328,344 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача надав суду письмові заперечення в яких позов не визнає, посилається на відсутність ознаки добросовісності володіння позивачем спірним майном, що підтвердив у судовому засіданні. Судом встановлено: [PERSON] та померла [PERSON], є власниками вищезазначеної квартири, в рівних частках, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.08.1996 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів (а.с.46). Згідно довідки ОСББ «Кондомінімум Балківський» від 09.09.2014 року позивач постійно проживає в спірній квартирі з 1978 року по теперішній час, сплачує за комунальні послуги (а.с.31). [PERSON] померла [INFO] (а.с.10), з листа нотаріуса встановлено, що спадкова справа щодо майна померлої не заводилась (а.с.43). Обставину відкритого, безперервного, володіння вказаним майном протягом 14 років підтверджують докази - пояснення свідків [PERSON], [PERSON], свідоцтво про право власності на житло (а.с.46), довідка ОСББ «Кондомінімум Балківський» (а.с.31). Відсутні докази наявності договірних відносин щодо користуванням позивачем спірним майном та спроб про повернення майна від позивача іншими особами. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1,4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння чужим майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У відповідності до п. 13 Постанови пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Таким чином, з 1 січня 2001року по сьогоднішній день позивач безперервно володіє вищезазначеним будинком з господарськими будівлями понад 14 років. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.80 ЦПК України, з урахуванням часткової сплати позивачем судового збору в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved