Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2010 року, але з липня 2016 року фактично припинили шлюбні відносини; -від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з нею; -вона вважає, що причинами розпаду сімї є те, що відповідач допускає аморальні вчинки, принижує її в присутності дітей, зловживає спиртними напоями, внаслідок чого виникають сварки та не дбає про матеріальне забезпечення сімї; -їх шлюбні відносини фактично припинені, вона втратила почуття кохання та довіри до відповідача, у звязку з чим їх шлюб існує формально, а тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, примирення між ними неможливе; -відповідач ухиляється від утримання їх дітей, а їх утримання потребує значних фінансових затрат; -їх син [PERSON] часто хворіє, потребує систематичного лікування, огляду лікарів та з 2015 року постійно перебуває на стаціонарному лікуванні в обласній дитячій лікарні; -для підтримання здоровя дітей та їх нормального розвитку потрібні значні кошти, однак вона займається вихованням дітей та веденням домашнього господарства, а тому у неї немає можливості працювати та отримувати стабільну заробітну плату, жодного іншого джерела доходу вона не має; -відповідач є працездатним, декілька років виїжджає на заробітки, його матеріальний стан хороший, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків у нього немає, стягнення за виконавчими документами з нього не здійснюються, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Григорик»; їх дітей: [PERSON] та [PERSON] залишити на проживання біля неї; стягнути з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], - аліменти у розмірі 3000грн., [PERSON], [INFO], - у розмірі 2500грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву /а.с.50/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу у її відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав до суду заяву /а.с.51/, згідно якої позовну вимогу про розірвання шлюбу визнав, позовну вимогу про стягнення аліментів визнав частково та просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність відповідача за наявними запереченнями. 24 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] надав до суду заяву про перегляд заочного рішення /а.с.36-38/, в якій виклав свої заперечення на позов, згідно яких: -він проживає зі своїми батьками пенсіонерами, які постійно хворіють; братом, який є інвалідом 2-ої групи; та тіткою, яка є також інвалідом 2-ої групи, які перебувають на його утриманні; -він є безробітним та має мінливий, нерегулярний дохід; -він згідний сплачувати на кожну дитину по 844грн.50коп., що є 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, відповідача та представника відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], 29квітня [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про шлюб /а.с.8/, свідоцтвами про народження дітей /а.с.9-10/ та довідкою виконавчого комітету Липчанської сільської ради №966 від 17 липня 2017 року /а.с.11/. Неповнолітня дитина сторін - [PERSON], [INFO], часто хворіє, потребує системного лікування та огляду лікарів, йому поставлено діагноз: «Дегенеративна міопія високого ступеня обох очей, амбліопія високого ступеня обох очей, сенсорна ізотропія лівого ока»; з початку 2015 року часто перебуває на стаціонарному лікуванні в обласній дитячій лікарні, потребує огляду лікарів кожні 3 місяця /а.с.12-20/. Згідно довідок, виданих виконкомом Липовецької сільської ради та виконкомом Липчанської сільської ради /а.с.41-42/, - [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але з квітня 2017 року за цією адресою не проживає, а фактично проживає за адресою: [INFO] у своїх батьків, які мають слідуючий склад сімї: 1.Батько [PERSON], [INFO], хворіє, ніде не працює; 2.Мати [PERSON], [INFO]; 3.Брат [PERSON], [INFO], інвалід 2-ої групи; 4.Тітка [PERSON], [INFO], інвалід 2-ої групи. Позивач вважає, що причинами розпаду сімї є те, що відповідач допускає аморальні вчинки, принижує її в присутності дітей, зловживає спиртними напоями, внаслідок чого виникають сварки та не дбає про матеріальне забезпечення сімї. Також вона вказує, що їх шлюбні відносини фактично припинені, вона втратила почуття кохання та довіри до відповідача, у звязку з чим їх шлюб існує формально, а тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, примирення між ними неможливе. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Представник відповідача в своїй заяві /а.с.51/ вказав, що відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнає. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо, примиритися не бажають, відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам і позивача, і відповідача. Спора про спільно нажите майно сторони не заявляють. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказала позивач у своєму позові відповідач є працездатним, декілька років виїжджає на заробітки, його матеріальний стан хороший, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надала. Як вказав відповідач у своїх запереченнях - він проживає зі своїми батьками пенсіонерами, які постійно хворіють, братом, який є інвалідом 2-ої групи, та тіткою, яка є також інвалідом 2-ої групи, які перебувають на його утриманні, але довідка з виконкому Липовецької сільської ради /а.с.41/ про те, що він фактично проживає за адресою у своїх батьків, які мають слідуючий склад сімї: 1.Батько [PERSON], [INFO], хворіє, ніде не працює; 2.Мати [PERSON], [INFO]; 3.Брат [PERSON], [INFO], інвалід 2-ої групи; 4.Тітка [PERSON], [INFO], інвалід 2-ої групи, на думку суду не є належними доказами того, що: -батьки відповідача є непрацездатними, пенсіонерами та постійно хворіють; -батьки відповідача, його тітка та брат перебувають на утриманні відповідача. Позивач у своїй позовній заяві та відповідач у своїх запереченнях взагалі не вказали про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоровя та матеріальне становище неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]; стан здоровя платника аліментів; наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітніх дітей та потреб для забезпечення гармонійного розвитку дітей, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій суму з відповідача на свою користь на утримання двох неповнолітніх дітей. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2018 року - 1492 гривень, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; -відовідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України: мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2018 року не може бути меншим, ніж 746грн.; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; -відовідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України: мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2018 року не може бути меншим, ніж 930грн.; -неповнолітня дитина сторін [PERSON], [INFO], хворіє та потребує постійного огляду та підтримуючого лікування, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі: -на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1200грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; -на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно квитанції №1051140012 від 11 липня 2017 року /а.с.2/ - позивач при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 640грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial