Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що є співвласником зазначеної квартири. У квартирі зареєстровані дочка, відповідач по справі та дружина і син, треті особи по справі. Втім відповідач з 2014 року у квартирі не проживає, оскільки виїхав до РФ та проживає у м.Курськ. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача створює перешкоди у користуванні квартирою, тягне зайве нарахування оплати комунальних послуг. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратила право користування квартирою. В судовому засіданні позивач, його представник та треті особи [PERSON], [PERSON], заявлені вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] не зявилася. Третя особа Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» подала заяву про розгляд справи за відсутності представника. По позову надало пояснення, що зняття з реєстрації особи здійснюється відповідно до закону. Суд, заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON] та третім особам [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.04.2000 № 1423. У квартирі зареєстровані відповідач по справі [PERSON] та треті особи [PERSON], [PERSON]. Встановлені факти підтверджується довідкою №14.03-08/10390 від 27.06.2018 про склад сімї, зареєстрованих осіб у квартирі за адресою [ADDRESS] . З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст.ст. 319, 321, 346, 383, 391, 405 ЦК України. Згідно ст.ст. 391, 405 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поряд з цим згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно ч.ч.\~1\~-\~6\~ст.\~319\~ЦК України\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд.\~Власник має\~право вчиняти\~щодо свого\~майна будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону.\~При здійсненні\~своїх прав\~та виконанні\~обов'язків\~власник зобов'язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства.Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Ураховуючи встановлені обставини суд вважає, що відповідач не втратила право власності на вказану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України, а тому її неможливо визнати такою що втратила право користування квартирою. Положення ч. 2 ст. 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. Таким чином відсутні законні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed