Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Позивач ПАТ «Діамантбанк» звернулося до суду із вказаним позовом до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 08-09-03-0127_028/А01 від 03 вересня 2008 року у розмірі 8090,22 Євро, посилаючись на невиконання останньою договірних зобов`язань. Заочним рішенням суду від 07 серпня 2017 року у даній справі задоволено позов ПАТ «Діамантбанк» та стягнуто на його користь заборгованість у сумі 8090,22 Євро та суму сплаченого судового збору у розмірі 3036,47 грн., яке за заявою представника відповідача переглянуто ухвалою суду від 04 грудня 2020 року, а розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. У встановлений ухвалою суду строк надійшли письмові пояснення представника відповідача із запереченнями проти задоволення позову та клопотання розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, місце судового засідання були належним чином повідомлені, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 вересня 2008 року між АКБ Діамант, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №08-09-03-0127_028/А01, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 68600 Євро, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 10,9% річних або 14% річних, відповідно до п. 1.3. договору. Згідно з умовами п. 1.1 кредитного договору, позивач 03 вересня 2008 року надає відповідачу кредит в сумі 68 600,00 євро з терміном повернення до 02 вересня 2014 року. У відповідності з п. 1.6 кредитного договору, детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, а також інших фінансових зобов`язань відповідача наведено у додатку № 1 до договору. Відповідно у додатку № 1 до кредитного договору, кінцевою датою повернення тіла кредиту та відсотків є 02 вересня 2014 року. Згідно з умовами п. 3.6. кредитного договору відповідач зобов`язався щомісячно повертати позивачу кредитні кошти та проценти за користування кредитом, рівними платежами у розмірі 1302 Євро, а з 06 лютого 2011 року у розмірі 1537 Євро щомісячно, в термін до 05 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також забезпечити повне повернення кредиту не пізніше 02 вересня 2014 року. 03 вересня 2010 року в додатковій угоді до кредитного договору сторони визначили, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 05 вересня 2014 року. 07 лютого 2013 року позивач надіслав відповідачу вимогу про дострокове повернення кредитних коштів (а.с. 18), яка була отримана 26 лютого 2013 року (а.с. 20). Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2013 року у справі № 796/4682/14 з відповідача на користь позивача достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 378 332,48 грн. З позовної заяви вбачається, що предметом спору та відповідно позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами за період з 28 вересня 2013 року по 26 жовтня 2015 року. Тобто за період, після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, вбачається, що банк реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України, а тому починаючи з 07 лютого 2013 року втратив право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами на умовах передбачених кредитним договором. Задоволенню також не підлягають вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період з 27 жовтня 2014 року по 26 жовтня 2015 року, виходячи з наступного. 07 лютого 2013 року позивач надіслав відповідачу вимогу про дострокове повернення кредитних коштів (а.с. 18), яка була отримана 26 лютого 2013 року (а.с. 20). 04 жовтня 2013 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/18543/13-ц (а.с. 83-90), що набрало законної сили 14 травня 2014 року, яким достроково стягнуто з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором; заборгованість за процентами; пеню та штраф. Таким чином, вбачається, що позивач реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України, а тому починаючи з 07 лютого 2013 року втратив право нарахування пені та штрафу передбаченого кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де Суд зробив висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Зазначена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 383/869/14, від 10 лютого 2021 року у справі № 331/3410/16-ц та від 30 червня 2020 року у справі № 717/1223/17-ц. Враховуючи вищевикладене, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги позову задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed