Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -від фактичних шлюбних відносин з відповідачем вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який знаходиться на її повному утриманні та вихованні; -з 2015 року вони з відповідачем разом не проживають і з того часу відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає; -їй відомо, що відповідач працює по найму, має мінливий дохід, є працездатним, інших утриманців не має та в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини, звернулася до суду з позовом та просить: щомісячно стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання їх сина [PERSON], [INFO], по 1500грн., до досягнення ним повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, надавши до суду заяву /а.с.13/, згідно якої свій позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином - шляхом отримання ним особисто судових повісток про виклик до суду на розгляд цієї справи /а.с.12,15/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача без фіксування судового процесу. 21 квітня 2016 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що від фактичних шлюбних відносин сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні та вихованні, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні свідоцтвом про народження дитини /а.с.4/ та довідкою виконкому Хустської міської ради Закарпатської області /а.с.6/. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вказала позивач у своєму позові - їй відомо, що відповідач працює по найму, має мінливий дохід, інших утриманців не має, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надала. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для їх нормального утримання і виховання, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»: для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2016 року 1167грн., з 1 травня 1228грн., з 1 грудня 1313грн.; -жодних відомостей чи доказів про стан здоровя дитини; стан здоровя, місце роботи та матеріальне становище відповідача позивач суду не надала, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 650грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial