Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.08.2005 року по 01.11.2013 року в сумі 14311.60 гривень основного боргу, 3086.48 гривень - втрати від інфляційних процесів; 1541.35 гривень - 3% річних, а всього 18939.43 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243.60 гривень. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідачі користаючись послугами позивача, оплату за надані послуги не робили у зв'язку з чим утворилася зазначена заборгованість. У судове засідання сторони не з'явилися надали суду заяву про слухання справи в їх відсутність. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі позовні вимоги визнали в межах позовної давності, а також просять розстрочити виплату утвореної заборгованості на 3 роки через тяжке матеріальне становище та стан здоров'я громадянського чоловіка. Судом установлено, що відповідачі проживають та зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Теплопостачання будинку, у якому проживають відповідачі, робить позивач. Відповідачі зобов'язані робити щомісячну оплату за теплопостачання квартири, однак, своїх обов'язків не виконують і в даний час за період з 0101.08.2005 року по 01.11.2013 року утворилася заборгованість в сумі 14311.60 гривень. Судом встановлено, що відповідачі отримують послуги з теплопостачання і допустили утворення заборгованості, що підтверджується оборотною відомістю. Між сторонами склалися житлові правовідносини. Статтями 64, 68,162 ЖК України встановлено обов'язок наймача (наймачів), (власника) житлового приміщення сплачувати комунальні послуги, у тому числі і послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання. Плата за комунальні послуги стягується, крім квартирної плати, по затвердженим в встановленому порядку тарифам. Квартирна плата та плата за комунальні послуги вноситься щомісяця в строки, встановлені діючим законодавством. Відповідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р., споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки,встановлені договором або законом. Відповідно до Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки,платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.18 Правил). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином... Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів втрати від інфляційних процесів та 3% річних. Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань і 3 % річних суд виходить з наступного: Закон не передбачає такого поняття, як «інфляційні нарахування»; позивач посилається на ст.625 ЦК України, в якій таке поняття відсутнє. Позивачем невірно витлумачені норми і поняття даної статті закону. Крім того, дана норма закону розповсюджується на випадки наявності грошових зобов'язань, зокрема з послуг фінансового характеру або виниклих з інших законних підстав. В даному ж випадку мова йдеться про поточну оплату комунальних послуг, які не є послугами фінансового характеру. Тому відсутні підстави для застосування даної норми закону до даних правовідносин. Згідно Постанови КМУ, що регулює питання нарахування плати за комунальні послуги, за несвоєчасну сплату комунальних послуг передбачено нарахування пені; інші нарахування на комунальні послуги не передбачені. Договору між сторонами, яким би було передбачено такі наслідки, також не укладалось. Крім того, суд враховує, що позивач не довів правильності поданих ним розрахунків і не зміг їх обґрунтувати. За таких підстав, суд вважає за необхідне в даній частині позовних вимог позивачу відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність позову встановлюється тривалістю в 3 роки. Позивач звернувся до суду з даними вимогами з пропуском терміну позовної давності. Суд вважає причину пропуску позивачем терміну позовної давності неповажною. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачі наполягають на застосуванні позовної давності в захист свого громадянського права, то позовні вимоги підлягають задоволенню у межах позовної давності за період з 01.01.2011 року по 01.11.2013 р. в сумі 5799.90 гривень. Відповідачі просять розстрочити виконання рішення суду на три роки, посилаючись на своє тяжке матеріальне становище. Враховуючи викладене, суд вважає доцільним розстрочити виконання рішення суду на один рік. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання… Також стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати. На підставі викладеного ст.ст.67, 68 ЖК України, ст. 256, 257, 526, 540, 543, 614 ЦК України і

Outcome: partial