Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Уніка», в собі представника [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Посилається на те, що 28.01.2015 року на автодорозі Заставна Веренчанка відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault 11», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобілем «Mercedes-Benz Vito 115CDI», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] та керував [PERSON] Дана ДТП сталася з вини [PERSON] Внаслідок вказаної події, власнику автомобіля «Мерседес» завдано майнової шкоди. На підставі заяви про виплату матеріального збитку від 02.02.2015 року, відповідно до наказу №00161857 від 24.02.2015 року [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 28058,30 грн. З вказаних підстав просить стягнути з відповідача понесену майнову шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала суду заяву в якій просить розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому судовому засіданні. Судом встановлено, що 18.06.2014 року між ПАТ «СК «Уніка» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом АІ/3014091 (а.с. 6) Згідно п.п. 4,5 вказаного полісу страхова сума за шкоду заподіяну майну становить пятдесят тисяч гривень з нульовою франшизою. Предметом договору став автомобіль марки «Renault 11», державний номерний знак [NUMBER]. Згідно п.2 полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Відповідно до п. 3 полісу строк його дії з 18.06.2014року по 17.06.2015 року (а.с. 6). 28.01.2015 року на автодорозі Заставна Веренчанка відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault 11», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобілем «Mercedes-Benz Vito 115CDI», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] та керував [PERSON], що вбачається із довідки за фактом дорожньо-транспортної пригоди та повідомлення про ДТП (а.с. 7-8). [PERSON], як власник транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito 115CDI», державний номерний знак [NUMBER] за участю якого відбулася вищевказана ДТП, звернулася 02.02.2015 року до позивача із заявою про виплату матеріального збитку (а.с. 9). Згідно наказу №00161857 від 24.02.2015 року «про виплату страхового відшкодування [PERSON]Г.» останній виплатили 28058,30 гривень шляхом перерахування безготівкових коштів по системі «Аваль-Експрес» (а.с. ). У відповідності з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки містяться також у Постанові Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»: «Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості». Обовязок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є «особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Аналогічна вимога міститься також у вищезгаданій Постанові Пленуму ВСУ: «Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо)». Як передбачено п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України: «шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою». Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 12.03.2015 року за вихідним номером 1795 відповідачу була надіслана претензія №15576 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 28058,30 грн. Проте в добровільному порядку відповідачем вказана сума страхового відшкодування не була виплачена. На підставі викладеного суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача сплачене страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 28058,30 гривень доведена та підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved