Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач позов мотивує тим, що 12 липня 1966 року [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Орієнтовно у 1970році їм було виділено земельну ділянку в м.Луцьку по вул.Стрельнікова для будівництва індивідуального житлового будинку. Спільними зусиллями та за рахунок спільних коштів вони побудували на даній земельній ділянці житловий будинок, в якому і проживала родина. У 2009 році право власності на будинок було зареєстровано на відповідача по справі. Зазначає, що між її батьком та матірю не було домовленості про розмір часток у спільній сумісній власності подружжя, шлюбний договір не укладався, їхні частки є рівними, тобто кожному з них належало по 1/2 житлового будинку. 17 лютого 2011 року [PERSON] помер. На випадок своєї смерті померлий заповіту не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частина вказаного вище житлового будинку, яка належала померлому так, як інша 1/2 частина, належить дружині померлого на праві спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень п.1 ст.60 СК України. На момент смерті батька по вул. Стрельнікова, 26 в м. Луцьку разом з ним проживали та були зареєстровані на постійному місці проживанні вона та мати - [PERSON]. Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] разом із спадкодавцем на момент смерті не проживав та у житловому будинку зареєстрований не був, оскільки проживав та проживає в іншому місці. Заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний термін не подавав. З цих підстав вважається, що [PERSON] спадщини не прийняв. При спробі оформити спадкові права, у неї виникла спірна ситуація з відповідачем по справі, оскільки вона вважає, що не має право на спадкування. Жодних правовстановлюючих документів на 1/2 частки спадщини [PERSON] не оформляла. На даний час нотаріус відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність у неї правовстановлюючих документів на житловий будинок. Разом з тим, нотаріусом їй було розяснено, що у випадку відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно, оформити спадкові права спадкоємці можуть лише в судовому порядку, предявивши відповідний позов про визнання права власності на спадкове майно. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: на 1/4частку спадкового житлового будинку №26 з надвірними будівлями і спорудами по вул.Стрельнікова , 26 у м.Луцьку, після смерті [PERSON] Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній. Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подали, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 108334 від 21 лютого 2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області вбачається, що 17 лютого 2011 року помер [PERSON]. (а.с.9). Судом встановлено, що після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частина житлового будинку по вул. Стрельнікова, 26 в м. Луцьку, яка належала померлому на праві власності, інша 1/2 частина зазначеного житлового будинку належить дружині померлого - [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень п.1 ст.60 СК України. У статті 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що за життя на випадок своєї смерті померлий [PERSON] заповіту не залишив. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є дочкою спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 1970р. Вересневою селищною радою м.Луцька Волинської області.(а.с 5) Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З будинкової книги, виданої 23 квітня 2009 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації, для реєстрації громадян, які проживають в [INFO] вбачається, що у спірному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] (з 11.11.1977 року, знятий з реєстрації 02.03.2011 року), [PERSON] (з 26.12.1972 року), [PERSON] (з 08.08.1987 року). Отже, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є дочка [PERSON] та дружина [PERSON], які прийняли спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини. Крім того, [PERSON] є інвалідом І групи по зору (а.с. 7). Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, на момент смерті [PERSON] в житловому будинку по вул. Стрельнікова, 26 в м. Луцьку, відповідач [PERSON] не проживав і не був зареєстрований, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подавав. Таким чином, [PERSON] стала власницею 3/4 частини вищевказаного нерухомого майна, а позивач [PERSON] стала власницею ? частини вказаного нерухомого майна. Як встановлено судом, при звернені позивача до державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори, з відповідною заявою, з метою оформлення спадщини, [PERSON] спадщину після смерті батька оформити не змогла. На її звернення 28.05.2015 року була винесена постанова про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по вул. Стрельнікова, 26 в м. Луцьку, та належить [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Разом з тим, статтею 1296 ч.3 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, за таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме: на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Стрельнікова, 26 в м.Луцьку Волинської області, після смерті батька [PERSON], який помер 17 лютого 2011року.

Outcome: approved