Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач - ПАТ «Престиж груп» звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором суборенди нежилих приміщень, мотивуючи позовні вимоги тим, що 01 лютого 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Престиж груп» і [PERSON] було укладено Договір суборенди № 01-02/20-19. Відповідно до Договору ПрАТ «Престиж груп» зобов`язалося передати у строкове платне користування Відповідача нежилі приміщення загальною площею 179,57 кв.м., в т.ч. 140,97 кв.м. на першому поверсі, 19,2 кв.м і 19,4 кв.м на третьому поверсі будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відповідач, в свою чергу, зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату в розмірі 21 102,00 гривень (в т.ч. ПДВ 3 517,00 гривень) за місяць, з розрахунку: на першому поверсі 118,20 гривень за 1 кв.м, на третьому поверсі 115,00 гривень за 1 кв.м. Відповідач також зобов`язався у випадку припинення або розірвання договору повернути позивачу приміщення в стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в суборенду, з врахуванням нормального фізичного зносу. Позивач належним чином виконав своє зобов`язання щодо надання приміщення, що підтверджується Актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 01 лютого 2020 року. В той же час, відповідач несвоєчасно сплачував орендну плату, з часом взагалі припинив її сплату і має заборгованість за нею, а також не повернув приміщення позивачу у встановлений строк. Згідно умов Договору суборенди № 01-02/20-19 від 01.02.2020р. орендна плата повинна вноситися авансом на поточний рахунок орендодавця, шляхом перерахування грошових коштів не пізніше 20-го числа поточного місяця. Пунктом 7.1. Договору суборенди № 01-02/20-19 від 01.02.2020р. за порушення зобов`язань з орендної плати передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Рішенням НБУ № 76-рш від 30.01.2020 р. з 31.01.2020 р. облікова ставка була встановлена в розмірі 11% річних. Рішенням НБУ № 172-рш від 12.03.2020 р. з 13.03.2020 р. вона була змінена на 10% річних. Рішенням НБУ № 289-рш від 23.04.2020 р. з 24.04.2020 р. облікова ставка змінена на 8% річних. Рішенням НБУ № 397-рш від 11.06.2020 р. з 12.06.2020 р. облікова ставка була встановлена в розмірі 6% річних. Договірні зобов`язання зі сплати орендної плати відповідачем належним чином не виконувались. В період з 01.02.2020р. до 30.09.2020р. було сплачено лише 84 150,00 гривень, які зараховані: - 78 497,62 гривень - в рахунок погашення зобов`язань з орендної плати за лютий - травень 2020 року; - 3 725,50 гривень - в рахунок сплати пені за період з 21.02.2020р. до 30.09.2020р.; - 861,99 гривень - в рахунок сплати 3% річних від простроченої суми за період з 21.02.2020 до 30.09.2020; -1 064, 89 гривень - інфляційних нарахувань за період з 21.02.2020р. до 30.09.2020р. 30 вересня 2020 року Договір суборенди № 01-02/20-19 від 01.02.2020р. було достроково припинено позивачем. Однак, на сьогоднішній день, нежитлові приміщення, що є об`єктом суборенди, залишаються в користуванні відповідача і не повернені позивачу, як передбачено п. 9.5. Договору та ст. 782 ЦК України. Таким чином, станом на 30.09.2020р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем становила 92 639,99 грн.: 1) сума основного боргу за договором за несплату орендних платежів складає 90 318,38 грн.; 2) пеня нарахована за договором за невиконання грошових зобов`язань за травень - вересень 2020р. становить 1 581,77 грн.; 3) нараховані на суму простроченої заборгованості 3% річних за травень - вересень 2020р. склали 423,51 грн. 4) нараховані інфляційні донарахування за травень-вересень 2020 року в розмірі 316,33 грн. Позивач багаторазово звертався до відповідача з вимогою погасити борг та повернути приміщення, попередньо звільнивши його. В свою чергу відповідач в усній формі невиконання зазначених зобов`язань визнавав, обіцяв їх виконати, але так і не здійснив цього. 30.09.2020 р. позивачем було вручено відповідачу претензію про виконання взятих ним на себе зобов`язань з погашення заборгованості та про дострокове припинення суборенди з 30.09.2020р. (а.с.8-9). 06.10.2020 року відповідачем було сплачено 4 950 грн. та 20.11.2020 року сплачено - 41 000,00 грн. Тобто відповідач сплатив на рахунок позивача суму у розмірі 45 950,00 грн., яка була зарахована позивачем для погашення: пені у розмірі 1 581,77 грн., 3% річних у розмірі -23,51 грн., інфляційних донарахувань у розмірі 316,33 грн. та суми основного боргу за несплату орендних платежів - 43 628,39 грн. Таким чином, станом на 21.11.2020р. сума основного боргу за несплату орендних платежів складає: 90 318,38 - 43 628,39 = 46 689,99 грн. Отже, станом на 30.04.2021р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 46 689,99 грн. На сьогоднішній день заборгованість відповідачем не сплачена, майно позивачу не повернуто. Тому просить суд, стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Престиж груп» 46 689,99 грн. боргу за Договором суборенди № 01-02/20-19 від 01.02.2020р. Стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Престиж груп» суму судового збору. В судове засідання представник позивача ПрАТ «Престиж груп» не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у відсутності їх представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак надав суду заяву, у якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, а також просить суд справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом, встановлено, що 01 лютого 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Престиж груп» і [PERSON] було укладено Договір суборенди № 01-02/20-19. (а.с.5-6). Відповідно до Договору ПрАТ «Престиж груп» зобов`язалося передати у строкове платне користування Відповідача нежилі приміщення загальною площею 179,57 кв.м., в т.ч. 140,97 кв.м. на першому поверсі, 19,2 кв.м і 19,4 кв.м на третьому поверсі будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а Відповідач, в свою чергу, зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату в розмірі 21 102,00 гривень (в т.ч. ПДВ 3 517,00 гривень) за місяць, з розрахунку: на першому поверсі 118,20 гривень за 1 кв.м, на третьому поверсі 115,00 гривень за 1 кв.м. Відповідач також зобов`язався у випадку припинення або розірвання договору повернути Позивачу приміщення в стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в суборенду, з врахуванням нормального фізичного зносу. Позивач належним чином виконав своє зобов`язання щодо надання приміщення, що підтверджується Актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 01 лютого 2020 року. (а.с.7). Згідно умов Договору суборенди № 01-02/20-19 від 01.02.2020р. орендна плата повинна вноситися авансом на поточний рахунок орендодавця, шляхом перерахування грошових коштів не пізніше 20-го числа поточного місяця. Пунктом 7.1. Договору суборенди № 01-02/20-19 від 01.02.2020р. за порушення зобов`язань з орендної плати передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Рішенням НБУ № 76-рш від 30.01.2020 р. з 31.01.2020 р. облікова ставка була встановлена в розмірі 11% річних. Рішенням НБУ № 172-рш від 12.03.2020 р. з 13.03.2020 р. вона була змінена на 10% річних. Рішенням НБУ № 289-рш від 23.04.2020 р. з 24.04.2020 р. облікова ставка змінена на 8% річних. Рішенням НБУ № 397-рш від 11.06.2020 р. з 12.06.2020 р. облікова ставка була встановлена в розмірі 6% річних. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В період з 01.02.2020р. до 30.09.2020р. було сплачено 84 150,00 гривень, які зараховані: - 78 497,62 гривень - в рахунок погашення зобов`язань з орендної плати за лютий - травень 2020 року; - 3 725,50 гривень - в рахунок сплати пені за період з 21.02.2020р. до 30.09.2020р.; - 861,99 гривень - в рахунок сплати 3% річних від простроченої суми за період з 21.02.2020 до 30.09.2020; -1 064, 89 гривень - інфляційних нарахувань за період з 21.02.2020р. до 30.09.2020р. 30 вересня 2020 року Договір суборенди № 01-02/20-19 від 01.02.2020р. було достроково припинено позивачем. 30.09.2020 р. позивачем було вручено відповідачу претензію про виконання взятих ним на себе зобов`язань з погашення заборгованості та про дострокове припинення суборенди з 30.09.2020р. (а.с.8-9). 06.10.2020 року відповідачем було сплачено 4 950 грн. та 20.11.2020 року сплачено - 41 000,00 грн. Тобто відповідач сплатив на рахунок позивача суму у розмірі 45 950,00 грн., яка була зарахована Позивачем для погашення: пені у розмірі 1 581,77 грн., 3% річних у розмірі -23,51 грн., інфляційних донарахувань у розмірі 316,33 грн. та суми основного боргу за несплату орендних платежів - 43 628,39 грн. На думку позивача, станом на 30.04.2021р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 46 689,99 грн. Однак відповідач [PERSON] у поданому до суду клопотанні про відмову у задоволенні позовних вимог, посилається на те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (форс-мажор). В Україні, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 було введено заходи направлені на запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Закон України «Про торгово-промислові палати» був змінений Законом № 530-ІХ від 17.03.2020, зокрема було змінено статтю 14-1 Закону, та даною статтею було визначено, що карантин, введений Кабінетом Міністрів України, є форс-мажорною обставиною. На момент, за який відповідач не мав змоги сплатити орендну плату діяв карантин. Відповідно до зазначеної статті Закону України на Торгово-промислові палати покладено функцію видачі сертифікатів про наявність форс-мажорних обставин. Відповідач звернувся до Івано-Франківської торгово-промислової палати з заявою про видачу йому сертифікату про наявність на той період форс мажорних обставин. Даний факт підтверджується доданою квитанцією про сплату збору за проведення перевірки заяви відповідача про наявність форс-мажорних обставин. На його звернення Івано-Франківською ТПП був оформлений сертифікат про форс-мажорні обставини, який 07.09.2021 року надісланий на його адресу. При цьому було визначено, що дійсно в 2020 році з 17 березня 2020 по 31 травня 2020 року діяв карантин, який унеможливлював виконання відповідачем зобов`язань згідно даного договору. Відповідно до вимог п. 4.1. договору орендна плата за 1 місяць складає 21102 грн. за 1 місяць, або 703 грн. за 1 добу. Форс-мажорні обставини діяли протягом 76 днів. За даний період сума платежу складає 53428 грн., яку відповідач не повинен сплачувати відповідно ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України. З врахуванням зазначеного в позовній заяві про те, що відповідачем було сплачено 130100 грн., а фактично за даний період відповідач мав сплатити 77672 грн. то відповідно відповідачем було сплачено на 53428 грн. більше. Дана сума є більшою за суму яку визначив позивач у позовній заяві. Згідно сертифікату №2600-21-0757 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 06.09.2021 року №150-09/21, періодом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 17 березня 2020 року по 31 травня 2020 року. Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв`язку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно вимог ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач та відповідач, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed