Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], з 30% всіх видів заробітку щомісячно до 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з позовом, на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2013 року з позивача утримуються аліменти на користь відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 30% всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 02 березня 2016 року з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв'язку з цим, з позивача щомісячно утримуються аліменти в розмірі 55% його заробітної плати. Позивач не в змозі сплачувати комунальні послуги та утримувати себе та матір, яка зараз не працює, оскільки не має роботи. В зв'язку з інфляцією постійно зростають витрати на продукти харчування та одяг. Таким чином, у позивача немає можливості виплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 30% всіх видів заробітку щомісячно, що і обумовило його звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Повідомив, що на даний час позивач проходить військову службу рядовим в зоні АТО, його дохід становить 7500 грн., з другою дружиною розлучений, наразі іншої сім'ї не має, але сплачує аліменти на другу дитину, в зв'язку з чим, більше половини його заробітку відраховується на утримання дітей. Крім того, утримує безробітну матір. До початку розгляду справи по суті відповідач надала письмове заперечення проти позову, що також підтримане нею у судовому засіданні. В своїх усних та письмових поясненнях вказала, що позовну заяву про зміну розміру аліментів вона визнає частково. Зазначає, що дійсно отримує аліменти на утримання сина, але з якого доходу їй не відомо, так як до позову не додано довідку про доходи позивача. Зазначає, що цих коштів їй ледве вистачає, ціни і витрати на продукти харчування та одяг постійно зростають, дитина часто хворіє, відвідує гуртки, що також потребує додаткових витрат. Також вона сплачує комунальні послуги, щоб син знаходився в теплі та гарних умовах. Додатково повідомила, що на даний час вона офіційно працює, отримує заробітну плату в сумі біля 3100-3200 грн., аліменти отримує в різних сумах - найбільше 2100 грн., найменше 400 грн. Інших доходів вона не має, пільгами не користується, державної допомоги не отримує. На даний час вона проживає зі своєю бабою та сином, не заміжня. З розміром аліментів, що його просить встановити позивач, вона не згодна, не заперечує проти стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. У судовому засіданні досліджені: копія паспорта та ІПН позивача з підтвердженням його анкетних даних; копія рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2013 року про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 30% його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]; копія рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 02 березня 2016 року про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO]; копія свідоцтва про народження [INFO] [PERSON], виданого повторно Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області 27 червня 2017 року серії [NUMBER]; копія довідки Кегичівського районного центру зайнятості від 11 липня 2017 року, виданої [PERSON] про те, що вона перебуває на обліку як безробітна з 26 червня 2017 року; копія довідки Кегичівської селищної ради Харківської області від 11 липня 2017 року №1596, виданої [PERSON] про те, що станом на 11 липня 2017 року він зареєстрований та проживає сам по [ADDRESS]; копія паспорта та ІПН відповідача з підтвердженням її анкетних даних; довідка про доходи [PERSON], видана ТОВ «ЮТРІ» 31 жовтня 2017 року за №179, згідно з якою вона працює продавцем, отримала заробітну плату з липня по вересень 2017 року, без урахування аліментів, в розмірі 8021 грн. 95 коп.; довідка про доходи [PERSON], видана ТОВ «ЮЛІС-А» 31 жовтня 2017 року за №827, згідно з якою вона працює продавцем, отримала заробітну плату з квітня по червень 2017 року, без урахування аліментів, в розмірі 9129 грн. 68 коп.; довідка Кегичівської селищної ради Харківської області від 02 листопада 2017 року №3359, видана [PERSON] про те, що вона проживає по [ADDRESS], до складу її сім'ї входять: син [PERSON], 2009 року народження, брат [PERSON], 1988 року народження, фактично не проживає, баба [PERSON], 1950 року народження; довідка КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 06 листопада 2017 року, видана [PERSON], [INFO], про те, що він перебуває на диспансерному обліку, як дитина, яка часто тривало хворіє, потребує планового диспансерного огляду та лікування; квитанції про сплату комунальних послуг на ім'я [PERSON] на будинок по [ADDRESS]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Права та обов'язки сторін регулюються ст.ст.180-183 СК України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Способи виконання батьками цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними, а в разі її відсутності - за рішенням суду, на підставі якого кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері чи батька. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини врегульовано ст.183 СК України, де зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За приписами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів щодо інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку суд, задовольняючи позов частково та встановлюючи розмір аліментів на рівні 20% всіх видів заробітку позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходить з того, що твердження позивача про те, що він проходить військову службу рядовим в зоні АТО та отримує заробітну плату в сумі 7500 грн. не знаходить свого відображення в матеріалах справи. Водночас, відповідачем зазначений дохід позивача не заперечений та не спростований, в зв'язку з чим, суд враховує матеріальне становище позивача виходячи з пояснень його представника у судовому засіданні. Отже, судом встановлено, що єдиним джерелом доходу позивача є заробітна плата за місцем проходження військової служби, з якої утримуються аліменти на утримання двох дітей в загальному розмірі 55% всіх видів заробітку (30% - на утримання сина [PERSON], 2009 року народження, та 1/4 частина або 25% всіх видів заробітку на утримання дочки [PERSON], 2014 року народження), що перевищує граничний розмір відрахувань, встановлений ст. 128 КЗпП України. Водночас, суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що на його утриманні знаходиться безробітна мати, оскільки доказів, щодо цього не надано та згідно з довідкою селищної ради, остання не входить до складу його сім'ї. При цьому, суд враховує також матеріальний стан відповідача, яка отримує мінімальну заробітну плату за місцем свого офіційного працевлаштування та аліменти, розмір яких різниться, утримує малолітнього сина, який перебуває на диспансерному обліку, як такий, що постійно хворіє та потребує планового диспансерного огляду та лікування, не одружена, проживає з сином та бабусею. Про отримання відповідачем інших доходів не встановлено. Також суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що, відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, позивач, в разі виникнення обставин, передбачених зазначеною нормою, може скористатися своїм правом на стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей, звернувшись до суду з відповідним позовом. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Ці витрати, як передбачено ст. 79 ЦПК України, серед іншого, складаються з судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в сумі 640 грн. Підстав допустити негайне виконання цього рішення суд не вбачає.

Outcome: partial