Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з Відповідача суму боргу за договором позики від 10 червня 2016 року у розмірі 1375000,00грн. (один мільйон триста сімдесят пять тисяч гривень нуль копійок), та понесені судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору. [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 10 червня 2016 року [PERSON] взяла у нього в борг гроші у сумі 1375000,00грн., які зобовязалась повернути до 20 березня 2017 року, сплачуючи вказану суму поетапно, траншами, про що була власноручно складена останньою розписка. В установлений у розписках строк відповідач вказані грошові кошти не повернула, що спонукало позивача звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином рекомендованою кореспонденцією (а.с.84). Позивач в судове засідання не зявився, але представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.86). Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 10 червня 2016 року [PERSON] взяла у [PERSON] в борг гроші у сумі 1375000,00грн., які зобовязалась повернути до 20 березня 2017 року, сплачуючи вказану суму поетапно, траншами, про що була власноручно складена останньою розписка. Відповідно до вказаної розписки [PERSON] взяла на себе зобовязання до 03 серпня 2016 року повернути перший транш у сумі 375000,00грн., до 20 серпня 2016 року повернути другий транш у сумі 250000,00грн. та до 20 березня 2017 року третій транш у сумі 750000,00грн., що підтверджується копією наданої розписки (а.с.9-10). До теперішнього часу грошові кошти позивачу відповідачем повернуті не були. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки обставини викладені в позовній заяві були підтверджені позивачем в повному обсязі наданими суду доказами. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 6890,00грн. Виходячи з вище викладеного,

Outcome: approved