Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач подав до суду позов до відповідача про захист прав споживача, в якому просить визнати недійсними кредитний договір №ZPZ0GK00000003 від 30 серпня 2007 року та договір іпотеки квартири від 30 серпня 2007 року, оскільки вказані договори містять умови, які є несправедливими, оскільки кредитний договір не містить зазначення сукупної вартості кредиту, відповідач не попередив позивача про валютні ризики, не надав графік погашення заборгованості, відсоткова ставка за кредитним договором була підвищена з 02.03.2009 року, що ставить позивача у тяжке, несправедливе становище. Крім того, позивач став інвалідом і не в змозі сплачувати кредит, тому також вважає, що договори необхідно визнати недійсними. Представник відповідача у судовому засіданні з позовом не погодився та зазначив, що при укладанні кредитного договору відповідач був ознайомлений з усіма умовами кредитного договору, з умовами кредитування, з розміром щомісячного платежу, погодився з пунктом договору, яким передбачена можливість підвищення процентної ставки в разі настання певних умов. В даному випадку процентна ставка була підвищена, оскільки курс долара США до гривні змінився більш ніж на 10% у зв»зку зі зниженням купівельної спроможності національної валюти, що суттєво вплинуло не тільки на майнові інтереси позивача, але і на інтереси банку. Про підвищення процентної ставки позивачу був надісланий лист-повідомлення, і оскільки позивач продовжував частково сплачувати кредит, то він погодився з таким підвищенням відсоткової ставки. З часу підвищення відсоткової ставки за цим договором в 2009 році пройшло більше трьох років, тому позивач пропустив строк позовної давності для заявлення вимог про визнання кредитного договору недійсним з зазначених у позові підстав. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ZPZ0GK00000003. За умовами вказаного договору Банк надав позивачу шляхом видачі готівки через касу кредитні кошти в сумі 20160 доларів США у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, на споживчі цілі: на придбання квартири в сумі 16000 доларів США, на сплату страхових платежів 4160 доларів США. Пунктами 2.1.3,2.2.7 вказаного договору передбачена винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,205 від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 вказаного договору. При цьому, пунктом 7.5 договору при достроковому погашенні кредиту позичальник сплачує банку за користування кредитом 0,00% від суми кредиту, що погашається достроково, а відповідно до п. 6.2 договору при невиконанні позичальником умов, передбачених п.п.2.2.11 /щодо здійснення останнього погашення по кредиту/, банк здійснює додатковий моніторинг погашення кредиту, при цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими та нарахованими банком коштами на останній день сплати. Пунктом 2.3.1 кредитного договору передбачено, що банк в односторонньому порядку має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон»юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий /резервний/ фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті /по статистиці НБУ/. Одночасно з підписанням договору позичальник [PERSON] під розпис був ознайомлений окремо з умовами кредитування, чого він сам не оспорює. Позивач ознайомлений з тим, що щомісячний платіж по кредиту складає 188,74 долари США, сума % та щомісячної комісії 29298,28 грн. та реальна процентна ставка 12,92%, а також у вказаних умовах зазначені типові процентні ставки. Позивач не оспорює того, що він ознайомився з умовами кредитного договору та умовами кредитування, підписав кредитний договір та договір іпотеки, та ознайомлення з умовами кредитування, а також згідно наданого суду касового ордеру отримав готівкою 16000 доларів США на придбання однокімнатної квартири, та кошти у сумі 4160 доларів США були виділені на погашення страхових платежів. Суду надані копії договорів особистого страхування від 30.08.2007 року та страхування майна від 30.08.2007 року, підписані позивачем, чого він не оспорює, які передбачають сплату страхових платежів. У п.2.1.3 кредитного договору передбачено, що позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного договору. 30 серпня 2007 року позивач уклав з відповідачем договір іпотеки квартири, згідно умов якого у забезпечення виконання своїх зобов»язань по кредитному договору №ZPZ0GK00000003 від 30.08.2007 року передав в іпотеку банку придбану ним за отримані кредитні кошти однокімнатну квартиру [ADDRESS]. 22 вересня 2008 року позивач уклав з ЗАТ «Страхова компанія «Кредо» в особі ПриватБанку додаткову угоду до Договору страхування майна, в якій сторони погодили те, що у зв»язку з відступленням ПриватБанком прав вимоги за кредитним договором №ZPZ0GK00000003 від 30.08.2007 року та договором іпотеки №ZPZ0GK00000003 від 30.08.2007 року сторони дійшли згоди щодо заміни вигодонабувача, яким вважати ЗАТ «Акцент-Банк». 31.12.2008 року ПАТ «Акцент-Банк», з яким ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав договір факторингу щодо кредитного договору №ZPZ0GK00000003 від 30.08.2007 року, надіслав позивачу лист-повідомлення про підвищення процентної ставки по зазначеному кредитному договору починаючи з 02.03.2009 року до 15,15%. Позивач у судовому засіданні не оспорює того, що отримував повідомлення про зміну відсоткової ставки по кредиту в 2009 році. У вказаному листі роз»яснено позивачу про те, що він має право не погодитись з вказаними змінами у договорі, у зв»язку з чим має право вчинити певні дії. З наданого суду листування позивача з відповідачем вбачається, що на протязі 2014 -2015 років позивач звертався до банку з приводу реструктуризації заборгованості, зменшення щомісячного платежу шляхом збільшення терміну кредитування, проте про розірвання договору або незгоду з підвищенням процентної ставки не звертався. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, оскільки в даному випадку кредитні кошти надані на споживчі цілі, то до даного спору застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду України № 6-80цс/13 від 25.09.13 року, у якій Верховний Суд дійшов висновку про таке. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. В даному випадку позивач обґрунтував позовні вимоги про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки саме порушенням його прав споживача, тим, що при укладання кредитного договору він не був ознайомлений з обсягом своїх зобов»язань. При цьому судом встановлено, що перед укладанням кредитного договору та договору іпотеки 30.08.2007 року позивач був ознайомлений з усіма умовами договору, в тому числі у п.2.3 кредитного договору детально розписані умови збільшення відсоткової ставки за кредитом, у розділі III кредитного договору детально розписаний порядок розрахунків по кредитному договору, у розділі IV відповідальність сторін за порушення умов договору, а в розділі V порядок зміни умов договору; з умовами кредитування, у яких зазначений розмір щомісячного платежу, процентна ставка та розмір процентів і щомісячної комісії. Позивач у судовому засіданні підтвердив, що до підписання кредитного договору знайомився з умовами договору та умовами кредитування, де зазначено, з чого складається платіж у 188,74 долари США, розумів, що щомісячний платіж за кредитним договором складає 188,74 долари США. У судовому засіданні встановлено, також, що оспорюваний кредитний договір не містить положень про зміни у витратах щодо плати на обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення. При цьому, кредитний договір у п.2.3.1 містить можливість збільшення процентної ставки за певних умов. Як вбачається з матеріалів справи, процента ставка за цим кредитом була збільшена з березня 2009 року саме у зв»язку з зміною курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні. Проте, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачають можливості визнання несправедливою умови договору щодо зміни відсоткової ставки, що встановлено і у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові №680цс/13 від 25.09.13 року. Таким чином встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Виходячи з викладеного, підстав для визнання недійсними кредитного договору №ZPZ0GK00000003 від 30.08.2007 року та іпотечного договору від 30.08.2007 року не вбачається. У відповідності до ст.257 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності для звернення до суду у три роки з того часу, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав. В даному випадку позивач при підписанні кредитного договору був ознайомлений з умовами договору про можливість підвищення процентної ставки по кредиту за певних умов, з моменту фактичного підвищення процентної ставки в 2009 році пройшло більше трьох років, тому позивач, також, пропустив строк звернення з таким позовом до суду. Крім того, суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що оскільки він став інвалідом та не має можливості виплачувати кредитні кошти, то кредитний договір необхідно визнати недійсним, оскільки вказані обставини не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Outcome: dismissed