Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач подав до суду позовну заяву, в якій просить визнати неправомірними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо невиплати йому додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, за період з 01.07.2014 року по 15.06.2017 року у сумі 5603,76 грн.; зобов»язати [PERSON] обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя утримуватись від невиплати йому додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років відповідно до постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року, а також стягнути з Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя невиплачену відповідно до постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року додаткову пенсію у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, відповідно до Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.07.2014 року по 15.06.2017 року у сумі 5603,76 грн. /п»ять тисяч шістсот три грн.76 коп./. Також, просить стягнути з начальника Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя [PERSON] моральну шкоду в сумі 43584,80 грн. за порушення його права власності, незаконне відчуження його майна та створення перешкод у користуванні його власністю, а саме за невиплату відповідачем належної йому за постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, виплата якої йому була припинена незаконно, у зв»язку з чим він зазнав моральних страждань, отримав ІІ групу інвалідності та потребував лікування та придбання інвалідної коляски, а невиплата йому додаткової пенсії за постановою суду позбавила його розпочати належне лікування та придбати необхідну йому коляску, що потягло за собою погіршення його здоров»я. Представник відповідача - Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з позовом не погодилась та зазначила, що виплата додаткової пенсії позивачу у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, здійснювалась за постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року до 01.07.2014 року, йому було виплачено додаткової пенсії 485,14 грн. у березні 2014 року, після чого виплата вказаної додаткової пенсії була припинена, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсія позивачу виплачується у розмірі фактичних збитків, і при розрахунку даного виду пенсії не враховується заробітна плата, тобто додаткова пенсія у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, не розраховується. Відповідач начальник Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя [PERSON] у судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності та письмові заперечення проти позову, у яких вказала, що її діями жодної моральної шкоди позивачу не спричинено і позивачем не доведено причинного зв»язку між наявними у нього захворюваннями та невиплатою пенсійним фондом додаткової пенсії. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та на даний час є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку у Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя. Начальником Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя є [PERSON]. Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014 року залишена без змін, а відтак набрала законної сили, частково задоволено позовні вимоги [PERSON], зокрема, відповідача УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжі, правонаступником якого є [PERSON] обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, було зобов»язано здійснити позивачу перерахунок та виплату державної пенсії на підставі Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, з відрахуванням фактично отриманих ним сум, з 29.03.2014 року. Згідно довідки управління пенсійного фонду від 30.03.2015 року, у період з 29.03.2014 року по 30.06.2014 року йому була нарахована та виплачена додаткова пенсія у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, з відрахуванням фактично отриманих ним сум, у загальній сумі 485,14 грн../а.с.135/. Вказані обставини сторони не оспорюють. Згідно відповіді УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжя від 04.02.2016 року на звернення [PERSON], додаткова пенсія у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років йому не виплачується з 01.07.2014 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також відповідно до Прикінцевих положень до п.6-7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет за 2014 рік» норми і положення ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів фондів загальнообов»язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Кошти на виплату державної пенсії та додаткової пенсії з шкоду, заподіяну здоров»ю, враховані у Державному бюджеті України у розмірах, встановлених у п.11,12,13 вказаної постанови КМУ. З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до Закону України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якими порядок та розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю визначаються актами Кабінету Міністрів України. У зв»язку з викладеним виплата додаткової пенсії у розмірах, що перевищують розміри обчислені на даний час, може здійснюватись у разі надходження відповідних коштів з державного чи місцевого бюджетів. Згідно інформації КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» від 16.04.2014 року, позивачу роз»яснено, що наявне у нього захворювання не може бути остаточно вилікуване хірургічним втручанням, потребує по життєвого комплексного лікування, а для забезпечення ендоваскулярної ангіопластики та стентування правого здухвинного сегменту потрібні вироби медичного призначення: саморозкриваючийся стент, периферійний балон, провідник, пристрій для закриття артеріальної пункції./а.с.137/. Згідно виписок з актів огляду МСЕК, позивачу з 01.07.2014 року була встановлена ІІІ група інвалідності, а з 29.08.2016 року ІІ група інвалідності./а.с.139,140/. Згідно виписки з КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» від 19.02.2016 року, [PERSON]А, перебував на стаціонарному лікуванні, рекомендоване застосування інвалідної коляски. /а.с.141/. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку проте, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.56 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право на пенсію у повному розмірі мають право громадяни, віднесені до категорій 1,2,3,4 за умови стажу роботи не менш як чоловіки 20 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75% заробітку. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також відповідно до Прикінцевих положень до п.6-7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет за 2014 рік» норми і положення ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів фондів загальнообов»язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Кошти на виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, враховані у Державному бюджеті України у розмірах, встановлених у п.11,12,13 вказаної постанови КМУ. З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до Закону України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якими порядок та розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю визначаються актами Кабінету Міністрів України. Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов»язковим для виконання. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, кримінальній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року, яка набрала законної сили, встановлено, що застосування УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжя у 2014 році положень Постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при нарахуванні позивачу додаткової пенсії суперечить Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», та не може бути віднесено до реалізації права Кабінету Міністрів України на встановлення розмірів соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Припинивши з 01.07.2014 року виплату позивачу додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, яку він був зобов»язаний здійснювати на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, відповідач знову послався на норми Постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також на відсутність фінансування такої виплати з Державного бюджету України. Проте, Конституційний Суд України у рішенні №26-рп/2008 від 27.11.2008 року роз»яснив, що Закон про Державний бюджет України, як правий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситись зміни, зупинятись дія чинних законів України, а також встановлюватися інше /додаткове/ правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об»активних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватись окремі закони. Зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого /додаткового/ правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст.1,3, ч.2 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст.19, ст.21,22, п.1 ч.2 ст.92, ч.1,2,3 ст.95 Конституції України. Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 року «Суханов та [PERSON] проти України», зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. У рішенні «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до прецендентного права органів, які діють на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймі «виправданими очікуваннями». Таким чином, припинивши виплату позивачу додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, відповідач допустив втручання у право власності позивача, якому судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено вказану виплату, і він мав законне очікування на отримання цієї виплати. При цьому, суд враховує і доводи відповідача, який зазначив, що виплати позивачу не здійснювалась у зв»язку з відсутністю бюджетного фінансування такої виплати, яке здійснює не Пенсійний фонд, а органи державної влади. При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 02.11.2004 року «Трегубенко проти України», нестаток фондів державної влади не може виправдовувати неповагу до судового рішення, в якому визначений борг. Тому у даному випадку у сторін по справі виник спір про право власності на кошти, які складають соціальну виплату додаткову пенсію у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, які були стягнуті на користь позивача судовим рішенням, яке набрало законної сили, і фінансування яких мала забезпечити держава. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання неправомірними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо невиплати йому додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, за період з 01.07.2014 року по 15.06.2017 року у сумі 5603,76 грн.; зобов»язання Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя утримуватись від невиплати йому додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років відповідно до постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року, а також про стягнення з Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя невиплачену відповідно до постанови Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року додаткову пенсію у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, відповідно до Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.07.2014 року по 15.06.2017 року у сумі 5603,76 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з начальника Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя моральної шкоди за порушення права власності, незаконне відчуження майна та створення перешкод в його користуванні в частині неотримання додаткової пенсії в сумі 43584,80 грн., то суд виходить із такого. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях у зв»язку з ушкодженням здоров»я. Позивач зазначив у позові, що вважає, що додаткова пенсія у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, відповідно до Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є виплатою, пов»язаною зі шкодою, заподіяною здоров»ю, отже вважає, що у сукупності з цим його здоров»я є ушкодженим, що передбачено приписами ст.23 ЦК України, тому обґрунтував свої позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди саме цими підставами. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, положення Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» не передбачають відшкодування моральної шкоди ані органами пенсійного фонду, ані їх посадовими особами. Крім того, органи Пенсійного фонду не здійснюють бюджетне фінансування соціальних виплат, а воно встановлюється Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік, та нормативними актами Кабінету Міністрів України. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відповідно до ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. В даному випадку суд враховує наявність у позивача захворювань, тобто ушкодження його здоров»я, які ним отримані внаслідок Чорнобильської катастрофи, та вважає, що позивачем надані докази того, що він потребує пожиттєвого комплексного лікування, в тому числі хірургічного лікування, яке потребує значних грошових витрат. Проте, в даному випадку позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням його здоров»я, заявлені саме до начальника Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя [PERSON], і їх позивач обґрунтував тим, що невиплатою йому додаткової пенсії у розмірі 11% від його стажу саме цей відповідач позбавила його можливості придбати вироби медичного призначення, необхідні йому для хірургічного лікування. При цьому, у своїх запереченнях вказаний відповідач зазначила, що виплати позивачу додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, були припинені внаслідок відсутності фінансування вказаних виплат з Державного бюджету України. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано доказів протиправності діяння відповідачки саме в рамках заявлених ним вимог та їх обгрунтування, наявності причинного зв»язку між шкодою, заподіяну його здоров»ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, та протиправними діями саме відповідачки. Суду не надано доказів вини останньої в заподіянні позивачеві такої шкоди. Позивачем не надано доказів того, яким чином, якщо б він отримував додаткову пенсію у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, щомісячний розмір якої становив 156,66 грн., то він мав би можливість придбати вказані у довідці КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» від 16.04.2014 року, для забезпечення ендоваскулярної ангіопластики та стентування правого здухвинного сегменту вироби медичного призначення: саморозкриваючийся стент, периферійний балон, провідник, пристрій для закриття артеріальної пункції./, та інвалідну коляску, але не придбав їх внаслідок винних дій чи бездіяльності саме начальника Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, тоді як начальник управління Пенсійного фонду не здійснює бюджетне фінансування соціальних виплат. З таких підстав позовні вимоги про стягнення з начальника Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя [PERSON] моральної шкоди необхідно відмовити. У зв»язку з тим, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач та відповідач [PERSON] обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя звільнені від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог до начальника Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя [PERSON] суд відмовив, то судові витрати по справі необхідно віднести за рахунок Державного бюджету.

Outcome: partial