Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованості в сумі 280 342,12 гривень. Позовні вимоги мотивовано тим, що 05.06.2008 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та позичальником [PERSON] укладено договір кредиту-поруки №224/1, згідно якого отримано кредитні кошти у розмірі - 50 000,00 грн. (річний процент -45%; зі сплатою відсотків за користування ним), терміном на 36 місяці, з 05.06.2008 року по 04.06.2011 року. Зазначає, що згідно з даними карточки платежів по гривневому кредиту за договором кредиту-поруки № 224/1 від 05.06.2008 року остання сплата кредитної заборгованості була здійснена 12.11.2008 року в сумі 5589,82 грн. Кредитна заборгованість станом на 22.01.2019 року згідно з договором кредиту-поруки № 224/1 від 05.06.2008 року складає 280 342,12 грн., з яких: по тілу кредиту 49 150,68 грн., по відсотках за користування кредитом 231 191,44 грн. (49150,68 грн. + 231191,44грн. = 280 342,12 грн.). Відсотки за користування кредитними коштами (тіло кредиту 49150,68 грн.) за період з 12.11.2008 року по 22.01.2019 року становлять 3723 днів: 3723 днів * 49150,68 грн. * 45 % / 365 = 231191,44 грн. Вказує, що відповідачка [PERSON] порушила свої зобов`язання за договором кредиту №224/1 від 05.06.2008р. (п. п. 1.1, 2.2, 2.3, договору), кошти не повернула, та кредитна заборгованість станом на 22.01.2019р. становить - 280 342,12грн., з них: по тілу кредиту - 49150,68 грн., по відсотках за користування кредитом - 231191,44 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочно рішення не заперечують. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином шляхом надіслання повісток рекомендованими поштовими відправленнями, відзив на позовну заяву не подала, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідачки, згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.06.2008 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та [PERSON] був укладений договір кредиту-поруки № 224/1, згідно з умовами якого спілка надала [PERSON] кредит у сумі 50000,00 грн. на умовах строковості, звітності, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості (річний процент -45%; зі сплатою відсотків за користування ним), терміном на 36 місяці, з 05.06.2008 р. по 04.06.2011р. Відповідно до п. 8.1. договору кредиту-поруки сторони домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 22.01.2019 року має заборгованість у загальному розмірі 280342,12 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 49150,68 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 231191,44 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з п. 1.1 договір кредиту-поруки 224/1 від 05.06.2008 року позичальник зобов`язався повернути кредит спілці відповідно до умов, передбачених даним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту з відповідача на користь спілки відповідно до положень кредитного договору та ст. 526 ЦК України. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню, а саме, підлягає до стягнення сума нарахованих процентів станом на 04.06.2011 року (дати спливу визначеного кредитним договором строку кредитування). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 711/6227/14-ц. З розрахунку заборгованості за договором кредиту-позики вбачається, що відповідачем [PERSON] було сплачено відсотків у сумі 2650,68 грн. (18.07.2008 року) та 1500,00 грн. (12.11.2008 року), що складає суму 4150,68 грн. (2650,68 грн. + 1500 грн. = 4150,68 грн.). З долученої позивачем таблиці розрахунку кредиту [PERSON] , що є додатком до договору кредиту-позики № 224/1 від 05.06.2008 року, сума процентів, яка підлягала сплаті позичальником за даним договором за період з 05.07.2008 року до 04.06.2011 року, складає 41927,09 грн. Відтак, розмір процентів становитиме 37776,41 грн. (41927,09 грн. - 4150,68 грн. = 37776,41 грн.), що відповідно є різницею між сумою процентів, яка підлягала сплаті за договором, та сумою сплачених позичальником [PERSON] . Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в сумі 37776,41 грн. Нараховані спілкою проценти поза межами строку кредитування, тобто після 04.06.2011 року, сума яких згідно з розрахунком заборгованості позивача станом на 22.01.2019 року складає 231191,44 грн., з урахуванням правової позиції, викладеної у вищезазначених постановах Великої Палати Верховного Суду, задоволенню не підлягають. Таким чином, загальний розмір заборгованості за договором кредиту-поруки становитиме 86927,09грн., з яких: 49150,68 грн. заборгованість по тілу кредиту; 37776,41 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі суд виходить з наступного. При зверненні з даним позовом позивачем було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та зважаючи, що при зверненні до суду судовий збір не сплачено, тому суд, вважає за необхідне витрати із сплати судового збору в сумі 1921 грн. (яка підлягала сплаті при зверненні до суду з позовом) стягнути на користь держави зі сторін пропорційно до задоволених вимог. Таки чином з позивача в користь держави слід стягнути 1324 грн. судового збору, а з відповідачки слід стягнути 597 грн. судового збору.

Outcome: approved