Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] посилаючись на те, що їй на праві особистої власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі - стороння їй людина, був зареєстрований за її адресою ще з 07.02.1998 року, однак в її домоволодінні не проживав жодного дня, особистих речей в будинку не має, за комунальні послуги не сплачував, кореспонденція та листи на його ім'я по вказаній адресі не надходили, жодного разу не приймав участі в поточному ремонті будинку. Більш ніж 18 років не навідувався за даною адресою, ніколи не пропонував їй матеріальну допомогу для ремонту будинку та сплати комунальних платежів, отже відповідач втратив право користування житловим будинком. Відповідач не з'явився в судове засідання, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Позивач в судове засідання не з'явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] в цілому зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу реєстр. №Н9-749 від 12.12.1997 року, оформлений через біржу нерухомості та основних фондів «Україна». Відповідно даних адресно-довідкового підрозділу ГУДМ УДМС України в Харківській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 07.02.1998 року. З довідки Солоницівської селищної ради Дегачівського району Харківської області від 28.09.2016 року за №3626 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно акту від 28.09.2016 року, складеного депутатом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO] та проживає разом з сином [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], зареєстрований, але фактично не проживає за вищевказаною адресою протягом 18 років, кореспонденцію не отримує, особистих речей не має, комунальні послуги не сплачує. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.386 ЦК України власнику надається можливість звернення з позовом про вчинення певних дій для запобігання порушенню свого права власності, що може мати місце у майбутньому. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач не проживає в будинку за указаною вище адресою більше 18 років, а знаходження відповідача на реєстрації в будинку, належному позивачу, перешкоджає здійсненню у повній мірі права розпорядження цим майном, позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд визнає відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідно що вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: approved