Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -з листопада 2001 року по лютий 2011 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON] Юрієвича, [INFO], який знаходиться на її утриманні; -дитина хворіє та перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: анемія ІІ ступеня, що призвело до порушення нормальної роботи всіх органів; -з вересня 2015 року син постійно повинен приймати ліки чи періодично перебувати в стаціонарному лікувальному закладі, що потребує значних матеріальних витрат; -крім цього, з народження дитина має дефект мови заїкання, виправлення якого також потребує значних зусиль та витрат; -відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча їй відомо, що він неофіційно заробляє ремонтом автомобілів, однак відомостей про розмір його доходу вона не має; інших утриманців відповідач не має, а тому може надавати достатню матеріальну допомогу на утримання дитини, звернулася до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі по 1000грн. щомісячно, до повноліття дитини; стягнути з відповідача на її користь по 500грн. щомісячно додаткових витрат, повязаних з лікування та особливим доглядом за дитиною. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов визнали частково, оскільки відповідач ніде не працює і не має можливості сплачувати позивачу на утримання дитини 1500грн. щомісячно. Просили стягнути аліменти в меншому розмірі, ніж просить позивач, а у стягненні додаткових витрат, повязаних з лікуванням та особливим доглядом за дитиною, відмовити, оскільки по цій позовній вимозі позивач не надала суду належних доказів. Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON] Юрієвича, [INFO], який проживає разом з позивачем, та знаходиться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.4/. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач посилається в своєму позові на такі обставини: -хвороба дитини та перебування дитини на диспансерному обліку з діагнозом: анемія ІІ ступеня; -потреба дитини з вересня 2015 року постійно приймати ліки чи періодично перебувати в стаціонарному лікувальному закладі, що потребує значних матеріальних витрат; -наявність у дитини дефекту мови заїкання, виправлення якого потребує значних витрат; -робота відповідача по ремонту автомобілів та його можливість надавати достатню матеріальну допомогу на утримання дитини, але жодних належних доказів цих обставин позивач суду не надала. Відповідач ніде не працює, в Центрі зайнятості в якості безробітного не зареєстрований та допомогу по безробіттю не отримує, що підтверджується наданими відповідачем довідками /а.с.22/. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для її нормального утримання і виховання, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій суму з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум:: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1травня - 1531 гривня; з 1 грудня - 1689 гривень; -жодних належних доказів про обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, позивач суду не надала, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 850грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.185 СК України: той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З досліджених у судовому засіданні 4 копій чеків, наданих позивачем, встановлено, що 25вересня 2015 року в аптеці були придбані ліки на загальну суму 231грн.40коп.; 5 жовтня 2015 року на загальну суму 315грн.64коп.; 8 лютого 2016 року на загальну суму 67грн.50коп.; 12лютого 2016 року на загальну суму 179грн.10коп. /а.с.7/, на вказаних копіях чеків не вказано прізвище платника. Суд вважає, що ці чеки не є належними доказами того, що дитина сторін [PERSON], [INFO], хворів саме у той час, коли ці ліки купувалися в аптеці; що саме ці ліки дитині призначалися лікарем. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позивач [PERSON] не надала суду ніяких належних доказів своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] щомісячно додаткових витрат у розмірі 500грн., повязаних з лікуванням та особливим доглядом за дитиною, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial