Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач просить стягнути з [PERSON] в його користь борг за договором позики в сумі 80604,80 грн., три проценти річних з простроченої суми з 11.05.2014 року по 23.09.2014 року в розмірі 901, 00 грн., 5481,17 грн. інфляційних витрат та 878,57 гривень судових витрат згідно квитанцій. Свої вимоги мотивує тим, що 10 квітня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичив у нього гроші в сумі 6000,00 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 10.05.2014 року. Факт передачі грошей підтверджується розпискою від 10.04.2014 року, яку власноручно підписав відповідач . Після спливу строку повернення вищевказаної суми, відповідач на пропозицію про добровільне повернення грошей, боргу не повертає, у зв»язку з цим він змушений звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав зіславшись на вищевказані обставини та просив позов задоволити. Відповідач в судове засідання на повторний виклик не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, що підтверджується оголошенням в газеті «Галичина» №177-178 (4930-4931) від 20.11.2014 року. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засiданнi докази в їх сукупностi, вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч.2 ст.1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Крім цього ч. 2 цієї ж статті передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Матеріалами справи встановлено, що 10 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 6000,00 доларів США. На підтвердження укладення договору позики та умов договору [PERSON] написав розписку. Після спливу строку повернення позики, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути борг, однак відповідач [PERSON] суму боргу не повернув. Станом на день ухвалення рішення відповідач не повернув [PERSON] позичені кошти, чим прострочив виконання свого грошового зобов'язання. Таким чином, позовні вимоги про стягнення сум за договорами позики є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до листа Верховного Суду України №62-97р. від 3 квітня 1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно місячні індекси за відповідний період перемножити між собою. Згідно ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом . Отже, стягненню підлягають суми боргу за договорами позики з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Судом встановлено, що сума боргу за договором позики за період з 10.04.2014 р. по 10.05.2014 р. становить 6000,00 доларів США, яка на день подання позовної заяви до суду складає 80604,80 гривень за офіційним курсом НБУ, тому розмір трьох процентів річних від простроченої суми з 11.05.2014 року по 23.09.2014 року становить 901,00 грн., а розмір інфляційних витрат відповідно -5481,17 грн. Таким чином, враховуючи усі вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання по договору позики, порушене право позивача підлягає захисту у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, а тому позов слід задоволити. Окрім цього з відповідача підлягає стягненню в користь позивача судовий збір в сумі 869, 87 гривень, який документально підтверджений, та 120 гривень витрат за розміщення оголошення про розгляд справ. На підставі викладеного та ст.ст. 207,625, 1046-1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved