Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на її користь 25000 грн. боргу за договором позики, 3174 грн. в рахунок відшкодування індексу споживчих цін, 2231 грн. в рахунок відшкодування відсотків за користування грошовими коштами та 3000 грн. витрат за надання юридичної допомоги, посилаючись на те, що 30 грудня 2012 року він позичив відповідачу, згідно письмових розписок, відповідно 3000 грн. на власні потреби, які зобов'язувався повернути до 31 січня 2013 року та 22000 грн., які той зобов'язувався повернути до 30 квітня 2013 року, що підтверджується оригіналами письмових розписок. Проте у вказаний строк відповідач гроші не повернув, а на його неодноразові усні вимоги повернути борг не реагує, в зв'язку з чим він змушений звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, не заперечував проти винесення заочного рішення та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча судом був повідомлений належним чином про час розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 30 грудня 2012 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 грн., які зобов'язувався повернути до 31 січня 2013 року. Крім того, в цей же день, 30 грудня 2012 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 22000 грн., які зобов'язувався повернути до 30 квітня 2013 року. Із ч.1 ст.1046 ЦК України видно, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Із ч.2 ст.1047 ЦК України вбачається, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із ч.2 ст.625 ЦК України видно, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] повинен повернути грошові кошти [PERSON] та не виконав умов договору і це знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, то є підстави для задоволення заявленого позову. На підставі ст.ст.526, 530, 546, 549, 610, 611, 624, 625, 1046-1050 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах за позовами про відшкодування шкоди»,

Outcome: approved