Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02.12.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості. Підписання вказаного договору є згодую позичальника на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Вказував на те, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином та надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, проте [PERSON] в свою чергу свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала у зв'язку з чим у неї станом на 30.05.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 15607,56 грн., яка складається з: 4905,90 грн. - заборгованість за кредитом; 9482,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 719,41 грн. - штраф (процентна складова). Вказував на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язань за договором, а тому, враховуючи вище викладене, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 15607,56 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги банку визнала частково та пояснила, що вона не мала можливості погашати заборгованість за кредитним договором, оскільки певний період часу перебувала в місцях позбавлення волі, у зв'язку з чим вважає, що в задоволенні позову в частині нарахованих відсотків за користування кредитом за період її перебування під вартою та в місцях відбування покарання засуджених до позбавлення волі слід відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 02.12.2010 року відповідач звернулась до позивача з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та відповідно до змісту вказаної заяви, [PERSON] дала згоду на те, що вказана заява разом з пам'яткою клієнта та Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також просила кредит на платіжну картку «Уніеврсальна» з встановленим кредитним лімітом 4000 грн. (а/с 6). У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Як вбачається з п.2.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписавши вказану вище заяву, яка становить договір, відповідач надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (а/с 24 зворот). У відповідності до п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, від автоматично лонгується на той самий строк. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Факт отримання кредиту на платіжну картку в судовому засіданні визнаний відповідачем та представником позивача, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, таким чином позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за договором, внаслідок чого у неї станом на 30.05.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 15607,56 грн., яка складається з: 4905,90 грн. - заборгованість за кредитом; 9482,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 719,41 грн. - штраф (процентна складова) (а/с 5). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу). У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як вбачається з 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг при порушені клієнтом строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням прострочених відсотків та комісії. Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті в першу чергу. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань повинен нести в повному об'ємі відповідач. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, таким чином [PERSON] зобов'язана погашати заборгованість за кредитним договором та виконувати умови укладеного між нею та позивачем договору, оскільки матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів, які б вказували на протилежне. У відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором , а також судовий збір. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved