Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач ПрАТ «УКРАГРО НПК» 15.07.2019 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «УКРАГРО НПК» грошові кошти в сумі 39358,77 грн. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, позивач ПрАТ «УКРАГРО НПК» посилається на наступне. Так, відповідно до наказу №433-К від 02.11.2017 р., [PERSON] була звільнена з посади старшого бухгалтера з праці та заробітної плати ПрАТ «УКРАГРО НПК» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Не погодившись із звільненням та вважаючи його незаконним, відповідач звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 р., позовні вимоги відповідача були задоволені частково, зокрема, відповідача поновлено на роботі з 03.11.2017 р., допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. На виконання вказаного вище судового рішення, позивачем було видано наказ №291-К від 29.10.2018 р. про поновлення відповідача на роботі на посаді старшого бухгалтера з праці та заробітної плати з 03.11.2017 р. Не погоджуючись з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 р., у встановлені ЦПК України строки, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Позивач посилається на те, що у період з 17.01.2019 р. до 29.03.2019 р. ПрАТ «УКРАГРО НПК» було проведено процедуру скорочення штату працівників, а саме скорочено посаду відповідача та звільнено її 29.03.2019 р. В день звільнення, 29.03.2019 р. відповідачу було виплачено грошові кошти в сумі 45146,99 грн., в тому числі: заробітну плату за другу половину березня 2019 р. - 3111,33 грн. (нараховано 3865,00 грн.); оплата листів непрацездатності - 5237,73 грн. (нараховано 6506,5 грн.); оплата в розмірі середнього заробітку за один день - 1545,55 грн. (нараховано 1919,94 грн.); індексація заробітної плати - 330,00 грн. (нараховано 409,94 грн.); компенсація днів невикористаної відпустки - 3238,57 грн. (нараховано 4023,06 грн.); вихідна допомога - 31683,81 грн. (нараховано 39358,77 грн.). 29.03.2019 р. було утримано та перераховано до відповідних бюджетів податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з доходів, виплачених [PERSON] : податок з доходів фізичних осіб (ставка 18%) - 10094,97 грн.; військовий збір (ставка 1,5%) - 841,25 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 04.04.2019 р., рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 р. скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Як вказує позивач, на підставі постанови Київського апеляційного суду від 04.04.2019 р., ПрАТ «УКРАГРО НПК» було видано наказ №99-К від 04.04.2019 р., яким скасовано наказ №291-К від 29.10.2018 р. «Про поновлення на роботі [PERSON] » та відновлено дію наказу №433-К від 02.11.2017 р. «По особовому складу» (яким відповідача було звільнено з роботи). Таким чином, враховуючи скасування судового рішення, яке стало підставою для поновлення відповідача на роботі, трудові відносини між [PERSON] та ПрАТ «УКРАГРО НПК» були фактично припинені 02.11.2017 р. на підставі наказу №433-К. В день звільнення, 02.11.2017 р. відповідачеві була виплачена вихідна допомога в сумі 31403,40 грн. Підставами для виплати вихідної допомоги були: звільнення з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі відповідного наказу; імперативні вимоги ст. 44 КЗпП України (при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п.п. 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Враховуючи викладені обставини, ПрАТ «УКРАГРО НПК» вважає, що грошові кошти, отримані відповідачем у якості вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є майном, набутим без достатньої правової підстави (на підставі, яка згодом відпала), а отже підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 15.07.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 09.09.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «УКРАГРО НПК» до [PERSON] про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ПрАТ «УКРАГРО НПК» в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «УКРАГРО НПК» грошові кошти в сумі 39358,77 грн., на підставі ст. 1212 ЦК України, як такі, що отримані без достатньої правової підстави, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. 05.02.2020 р. до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У поданому до суду відзиві представник відповідача вказав на те, що виплата відповідачу вихідної допомоги у розмірі 39358,77 грн. здійснена позивачем добровільно, на підставі ст. 44 КЗпП України, відсутні рахункові помилки, а виплата є вихідною допомогою, встановленою законом, недобросовісність набувача в отриманні цих коштів відсутня. А тому, на думку сторони відповідача, в силу положень ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи те, що нез`явлення відповідача не перешкоджає вирішенню спору, також враховуючи поданий до суду відзив на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних чи доказів, проти чого не заперечував представник позивача в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 433-К від 02.11.2017 р. ПрАТ «УКРАГРО НПК», [PERSON] 02 листопада 2017 р. було звільнено з посади старшого бухгалтера праці та заробітної плати, у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Як вбачається зі змісту вказаного Наказу, підставою для звільнення відповідача [PERSON] з займаної посади став Наказ №168 від 29.08.2017 р., письмове повідомлення про скорочення штату №124 від 29.08.2917 р., листок непрацездатності АДІ № 063567. Відповідно до п. 2 вищезазначеного наказу № 433-К від 02.11.2017 р. ПрАТ «УКРАГРО НПК», зазначено виплатити [PERSON] компенсацію за 2 дні невикористаної щорічної основної відпустки та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку. Вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 р., за результатами розгляду справи №760/26233/17 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «УКРАГРО НПК» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, - позов задоволено частково. Поновлено [PERSON] на посаді старшого бухгалтера з праці та заробітної плати з 03.11.2017 р. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «УКРАГРО НПК» на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 03.11.2017 р. по 29.10.2018 р. у розмірі 455121,80 грн., моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі допущено до негайного виконання. Наказом ПрАТ «УКРАГРО НПК» №291-К від 29.10.2018 р., на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 р. по справі №760/26233/17, скасовано наказ від 02.11.2017 р. № 433-К про звільнення [PERSON] та поновлено її на попередній роботі на посаді старшого бухгалтера з праці та заробітної плати з 03.11.2017 р. Відповідно до наказу № 70-К від 29.03.2019 р. ПрАТ «УКРАГРО НПК», [PERSON] 29 березня 2019 р . було звільнено з посади старшого бухгалтера праці та заробітної плати, у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Як вбачається зі змісту вказаного Наказу, підставою для звільнення відповідача [PERSON] з займаної посади став Наказ №6-КВ від 17.01.2019 р., попередження №10 від 17.01.2019 р. про наступне вивільнення працівника, листок непрацездатності АДХ № 218046 . Згідно довідки від 11.07.2019 р. №1107/1 вбачається, що 02.11.2017 р. ПрАТ «УКРАГРО НПК» сплачено на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 40360,01 грн., в тому числі: - заробітна плата за листопад 2017 р.: 1414,24 грн.; - оплата листів непрацездатності: 5181,99 грн.; - індексація заробітної плати: 13,19 грн.; - компенсація днів невикористаної відпустки: 2347, 19 грн.; - вихідна допомога: 31403,40 грн. На виконання обов`язків податкового агента ПрАТ «УКРАГРО НПК» 02.11.2017 р. було утримано та перераховано до відповідних бюджетів податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з доходів, виплачених [PERSON] : - податок з доходів фізичних осіб (ставка 18%): 9024,59 грн.; - військовий збір (ставка 1,5%): 752,05 грн. Виплата коштів [PERSON] в сумі 40360,01 грн. підтверджується даними виписки по особовому рахунку, відомості нарахування коштів №10248, платіжним дорученням №2452 від 02.11.2017 р. Згідно довідки від 11.07.2019 р. №1107/2 вбачається, що 29.03.2019 р. ПрАТ «УКРАГРО НПК» сплачено на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 45146,99 грн., в тому числі: - заробітна плата за другу половину березня 2019 року: 3111,33 грн. (нараховано 3865,00 грн.); - оплата листів непрацездатності: 5237,73 грн. (нараховано 6506,5 грн.); - оплата в розмірі середнього заробітку за один день: 1545,55 грн. (нараховано 1919,94 грн.); - індексація заробітної плати: 330,00 грн. (нараховано 409,94 грн.); - компенсація днів невикористаної відпустки: 3238,57 грн. (нараховано 4023,06 грн.); - вихідна допомога: 31683,81 грн. (нараховано 39358,77 грн.). На виконання обов`язків податкового агента ПрАТ «УКРАГРО НПК» 29.03.2019 р. було утримано та перераховано до відповідних бюджетів податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з доходів, виплачених [PERSON] : - податок з доходів фізичних осіб (ставка 18%): 10094,97 грн.; - військовий збір (ставка 1,5%): 841,25 грн. Виплата коштів [PERSON] в сумі 45146,99 грн. підтверджується даними виписки по особовому рахунку від 05.07.2019 р., відомості нарахування коштів №312, платіжним дорученням №525 від 29.03.2019 р. Постановою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2019 р., рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 р. скасовано та ухвалено по справі нове рішення суду. В задоволенні позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «УКРАГРО НПК» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, - відмовлено. 04.04.2019 р. ПрАТ «УКРАГРО НПК» видано наказ №99-К «Про скасування наказу №291-К від 29.10.2018 р.», враховуючи скасування судового рішення, яке було підставою для поновлення [PERSON] на роботі відповідно до наказу №291-К від 29.10.2018 р., яким скасовано наказ №291-К від 29.10.2018 «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Відновлено дію наказу №433-К від 02.11.2017 «По особовому складу». Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , позивач просить стягнути з відповідача на користь ПрАТ «УКРАГРО НПК» грошові кошти в сумі 39358,77 грн., виплачені відповідачу в якості вихідної допомоги, на підставі ст. 1212 ЦК України, як такі, що отримані без достатньої правової підстави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з вимогами статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Позивач вважає, що оскільки постановою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2019 р., скасовано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 р., яке було підставою для поновлення [PERSON] на роботі відповідно до наказу №291-К від 29.10.2018 р., то правова підстава для виплати їй вихідної допомоги при звільненні у розмірі 39358,77 грн. відпала, а тому, враховуючи, що зазначені кошти вже виплачені відповідачу, вони підлягають поверненню саме на підставі статті 1212 ЦК України. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Крім того, у постанові № 753/15556/15-ц від 16.01.2019 року Верховний Суд також зазначив, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав. Крім того з вищезазначеної постанови вбачається, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. У ст. 1215 ЦК України встановлено як загальне правило (поверненню не підлягає допомога, яка виплачена юридичною особою добровільно), так і виключення з нього - відсутність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача. Наявність хоча б однієї з таких підстав виключає можливість застосування загального правила. Тобто відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмуються, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін. Грошова виплата у виді вихідної допомоги, що є предметом спору, відповідно до положень пункту 3.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату 13 січня 2004 року за номером 5, не відноситься до заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, однак є допомогою, а отже на вказану виплату поширюється дія пункту 1 частини 1 статті 1215 ЦК України. Тому вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт недобросовісної поведінки відповідача [PERSON] в отриманні вихідної допомоги. Доводи позивача у цій справі щодо повернення коштів ґрунтуються на приписах ст.1212 ЦК України. У правовідносинах, що склалися між сторонами, вбачається, що відповідача було звільнено з посади старшого бухгалтера з праці та заробітної плати ПрАТ «УКРАГРО НПК» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням штату) на підставі наказу позивача №433-К від 02.11.2017 р. Така підстава звільнення вказує на неможливість відповідача жодним чином впливати (діями чи бездіяльністю) на прийняття роботодавцем відповідного рішення (на противагу такій причині звільнення як прогул, або звільнення за ініціативою робітника). Вихідна допомога була нарахована [PERSON] автоматично у зв`язку із звільненням та не потребувала від працівника якихось додаткових дій, які можна було б вважати недобросовісними. Доказів якоїсь неправомірної поведінки відповідача при отриманні відповідних коштів ні позивачем, ні іншими учасниками справи не надано. Відсутня в позові і така підстава для стягнення коштів як рахункова помилка. До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20 лютого 2018 року по цивільній справі № 174/406/16-ц. Також, суд звертає увагу на те, що сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. Оскільки відповідно до статті 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується роботодавцем працівникові при припиненні з певних підстав трудового договору, суд вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є грошовою сумою, яка надається звільнюваній особі як засіб до існування на період пошуку нової роботи. Враховуючи, що виплата вихідної допомоги була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку відповідача, передбачені цивільним законом підстави для її повернення відсутні. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи викладене, судом приходить до висновку, що грошові кошти [PERSON] виплачені роботодавцем (позивачем у справі - ПрАТ «УКРАГРО НПК») добровільно як вихідна допомога, а в діях працівника відсутні ознаки недобросовісності, тому відсутні передбачені статтею 1215 ЦК України підстави для їх повернення. А тому суд вважає позов необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed