Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, [PERSON], [INFO]. жителем [ADDRESS], зареєстрований відділу РАЦС Київського району м. Харкова, № 807 від 27 вересня 1991 року, неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO] після розірвання шлюбу прошу залишити проживати зі нею, стягнути з відповідача на її користь 243,60 грн. судового збору, посилаючись на те, що 27 вересня 1991 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] в м. Харків, актовий запис № 807 від 27 вересня 1991 року по відділу РАЦС Київською району м. Харкова. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. З січня 2011 року вони припинили разом проживати та вести спільне господарство, оскільки в них різні погляди на життя та різні родинні цінності, відповідач на даний час створив нову родину, в якій виховує малолітню дитину, а тому вона вважає, що їхній шлюб фактично розпався і не може бути збережений. Майнового спору та спору про поділ на даний час немає. На примирення не згідна, оскільки не бачить їхнього спільного подружнього життя в майбутньому. Відповідач в засідання суду не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення, із зазначенням за зазначеною адресою не проживає, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з'явився без поважних причин і ухвалює заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вислухавши позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований 27 вересня 1991 року у Київськім відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 807. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені більше двох років. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і знаходяться на його утриманні. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норми СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а тому суд задовольняє вимоги позивача та розриває шлюб між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні було встановлено, що позивач має житло та може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дитини. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом не встановлено виняткових обставин, які можуть бути підставою для залишення проживати неповнолітню дитину сторін сина - [PERSON], [INFO] з відповідачем, тому суд приходить до висновку про необхідність залишити проживати неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити проживати з [PERSON]. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved