Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся 05.12.2017 р. до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 69823 грн. 25 коп. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 11.07.2007 р. ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, уклав з [PERSON] договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач погодився з тим, що заява на видачу кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті: http://ргіvatbank.ua/terms/раges/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, що регулює правовідносини з укладення договору приєднання.\~ Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, викладеними на банківському сайті: http://ргіvatbank.ua/terms/раges/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5. Правил користування платіжною карткою. Банк виконав свої зобовязання за договором та угодою в повному обсязі, надав відповідачу кредит у встановленому розмірі. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, та інших витрат. Одночасно п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку в односторонньому порядку змінити Тарифи та інші невідємні частини Договору, а тому розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Позичальник зобовязаний відповідно до вимог п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6. цих Умов погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі прострочених кредитах і Овердрафту), оплату Винагороди Банку. Відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідач свої зобовязання не виконав, не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31.10.2017 р. склала суму 69823 грн. 25 коп., у тому числі: за кредитом 6990 грн. 61 коп., процентами 52445 грн. 00 коп., пенею та комісією 6824 грн. 63 коп., а також штрафи: фіксована частина - 250 грн., процентна складова 3313 грн. 01 коп.. Позивач просив позов задовольнити, і віднести за рахунок відповідача витрати від сплати судового збору. Представник позивача на підставі довіреності, [PERSON], подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково щодо залишку несплаченого кредиту, не погодився із розміром заборгованості за цим договором за процентами, нарахованими штрафом і пенею, а також надав для огляду оригінал кредитної картки №5457 0829 7114 3248, строком дії до 07/11. Суд, заслухавши пояснення відповідача, який визнав позов частково, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини з обґрунтуванням застосування відповідних правових норм. Відповідно до ст.ст. 4, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд установив, що 11.07.2007 р. за кредитним договором б/н ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік (360 днів) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторони домовились, що договір складає Заява клієнта на видачу кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті: http://ргіvatbank.ua/terms/раges/70/, тобто, у розумінні ч.1\~ст. 634 ЦК України, є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (а.с. 6, 7-12). Пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (а.с.11-12). У судовому засіданні встановлено, та не спростовано позивачем, що\~ строк дії кредитної картки №5457 082971143248, яка була отримана [PERSON] після укладення 11.07.2007 р. вказаного договору, закінчився в останній календарний день місяця відповідного року, який указано на лицевій стороні картки, тобто 31.07.2007 р., що підтверджується копією цієї картки, оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні\~ (а.с. 35) Відповідно до положень ст.ст. 257, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з відповідача за цим кредитним договором 05.12.2017 р., тобто поза межами спливу загального трирічного строку його дії. Згідно ст. 267 ЦК України\~ особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З розрахунку заборгованості за договором за період з 11.07.2007 р. по 31.10.2017 р. вбачається, що відповідач після закінчення терміну дії кредитної картки (31.07.2011 р.), що відповідає початку перебігу строку позовної давності, здійснив платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом: 17.01.2017 р. в сумі 700 грн., фактично визнавши наявну в нього заборгованість, що є підставою для переривання перебігу позовної давності. За таких обставин строк позовної давності ПАТ КБ «Приватбанк» щодо звернення до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором\~ пропущено не було, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав.\~ Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1,3 ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із частинами першою, четвертою\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Позивачем не надано належних та допустимих доказів про продовження строку дії платіжної картки після закінчення строку її дії . Пролонгація договору згідно п.3.1.3 Умов та правил надання банківський послуг передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, проте, після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 11.07.2007 року не виконав. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14). Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 19 березня 2014 року в справі №614цс14). Судом встановлено, підтверджено належними і допустимими доказами, та не спростовано позивачем, що термін дії банківської картки, виданої банком на підставі укладеного б/н кредитного договору від 11.07.2007 р., закінчився у липні 2011 р., при цьому кінцевий термін повернення кредиту в повному обсязі відповідає строку дії картки, а тому стягненню підлягає загальна сума заборгованості станом на 31.07.2011 р.. Згідно розрахунку позивача станом на 31.07.2017 р. заборгованість відповідача склала суму 14973 грн. 24 коп., у тому числі: за кредитом 6990 грн. 61 коп., процентами 4316 грн. 38 коп., пенею та комісією 3416 грн. 25 коп., а також штрафи: фіксована частина - 250 грн., процентна складова 5% від суми позову (а.с.3-5). Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення залишку суми кредиту в сумі 6990 грн. 61 коп. та процентами за період до 31.07.2011 р. включно в сумі 4316 грн. 38 коп., яка підтверджена належним розрахунком, та визнані відповідачем. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією у загальній сумі 3416 грн. 25 коп., суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), з урахуванням яких настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема… сплата неустойки При цьому, визначене в ст. 549 цього Кодексу поняття неустойки включає лише штраф та пеню, що є грошовою сумою або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10\~травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). В правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 16.11.2016 року №6-174цс16, зазначено, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту. Виходячи саме з цих положень чинного законодавства, суд не вбачає підстав щодо стягнення визначеного у розрахунку спільно нарахованого розміру пені та комісії, які за своєю правовою природою є різними видами плати за користування кредитними коштами, зокрема: пеня вид неустойки у разі порушення боржником зобов'язання, а комісія супутня послуга за обслуговування кредиту, тому в цій частині відмовляє. Крім того, статтею 61 Конституції України\~встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки, відповідно до\~ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором\~свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка враховується судом. Щодо стягнення з відповідача штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина - у сумі 250 грн., процентна складова у сумі 5% від суми позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, а саме 250 грн. + 5% від суми позову (а.с.6). Згідно положень п.1 ч.1 ст. 76 ЦПК України ціна позову про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується… Таким чином суд вважає доведеним і таким, що підлягає до стягнення за порушення строків платежів за грошовим зобовязанням штрафів: фіксована частина - 250 грн., процентна складова 565 грн. 35 коп. (11306, 99/100*5) (а.с. 3-5). Оскільки відповідач здійснив 17.01.2017 р. платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом в сумі 700 грн., а тому стягненню з [PERSON] підлягає сума неустойки (штрафу) за вирахуванням внесеного ним платежу у загальній сумі 115 грн. 35 коп. (815,35700,00). За змістом ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями\~статті 611 ЦК України\~передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом\~статті 1050 ЦК України, \~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень ст. ст.\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК\~дає підстави для висновку, що невиконання боржником своїх зобовязань після закінчення строку повернення кредитних коштів, не припиняє правовідносин між сторонами цього договору, а переводить кредитне зобовязання за закінченим кредитним договором в боргове зобовязання за невиконання умов кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених вже\~ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. За цих підстав ПАТ КБ «Приватбанк» дійшов помилкового висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому і наявність в нього права на нарахування відсотків, пені та комісії, штрафів після закінчення кінцевого терміну повернення кредиту, а тому обрав неналежний спосіб судового захисту, інакший від вимог відповідно до положень ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання боржника, який прострочив його виконання, не надавши при цьому належного розрахунку щодо суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положенням ст.ст. 76-78 ЦПК України передбачено, що належними та допустимими доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Враховуючи викладене, з урахуванням наявних в справі письмових доказів, на підставі всебічного та повного зясування всіх обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність\~ позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за період з 11.07.2007 р. до 31.07.2011 р. включно за кредитним договором №б\\н від 11.07.2007 р., які підлягають задоволенню в загальній сумі 13 022 грн. 34 коп., у тому числі щодо стягнення суми кредиту 6 990 грн. 61 коп., процентів за користування кредитом -\~4316 грн. 38 коп., штрафу 115 грн. 35 коп., і у задоволенні решти позовних вимог відмовляє. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.. На підставі наведеного, постанови Верховного Суду України від 12.11.2014 р. (справа № 6-167цс14),\~ від 19.03.2014 р. (справа №614цс14), ст. ст. 11, 15, 16, 212, 257, 264, 267, 509, 525-526, 530, 599, 610, 611, 615, 629-631, 634, 1046, 1048, 1049,\~ 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial