Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст.117 КЗПП середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні, всього 56583,60грн. (обчисленої з середньоденної зарплати, вирахуваної позивачем у розмірі 77,3грн., помноженої на кількість днів затримки розрахунку 732 дні). Позовні вимоги позивач і його представник мотивували тим, що позивач був звільнений з роботи 13.10.2014р., при виплаті зарплати відповідач не здійснював її індексацію і при звільненні позивача індексація йому не була виплачена, з даного приводу позивач вже звертався до суду, і рішенням Апеляційного суду Київської області від 12.09.2016р. було задоволено позовні вимоги позивача і з відповідача на його користь стягнуто індексацію заробітної плати в розмірі 398,30грн., тобто дана сума не була йому виплачена при звільненні, виплата даної суми, що є частиною заробітної плати, була відповідачем затримана , що на думку позивача дає підстави для застосування ст.117 КЗпП України. Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення; пояснив, що заборгованість по заробітній платі позивача відсутня, що індексація на підприємстві нараховується з січня 2015року в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в період з травня 2013 року по грудень 2014 року нарахування індексації доходів працюючим по підприємству КП «ЖЕК-5» не проводилось, в тому числі позивачу; для підтримання достатнього життєвого рівня працівників та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги КП ЖЕК-5 здійснювало доплати до заробітної плати працівників; за рішенням апеляційного суду з відповідача було стягнуто індексацію на користь позивача в сумі 398,30грн.; відповідач, отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим судом 2.11.2016р., 21.11.2016р. виплатив [PERSON] вказану суму, тобто остаточно розрахувався зі звільненим у 2014 році працівником. Відповідач просив врахувати, що він не вчиняв ніяких дій, спрямованих на невиплату чи затягування виплати коштів працівнику, просив відмовити у позові, крім того просив врахувати пропуск позивачем строку звернення до суду. В судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, суд встановив такі обставини, і дійшов таких висновків: Позивач з 23.08.2013р. по 13.10.2014р. працював за безстроковим трудовим договором у відповідача двірником. Звільнений з роботи за наказом №57-к від 13.10.214р. - з 13.10.2014р. за ст.38 КЗпП- за власним бажанням. У день звільнення або на наступний день позивачу ніякі виплати не проведені. З наданих розрахунково-платіжних відомостей, довідок, встановлено, що позивачу після звільнення виплачено: заробітну плату за вересень 2014р. в сумі 1750,72грн. виплачено 17.10.2014р.; зарплату, нараховану працівнику за жовтень 2014р. в сумі 720,33грн. позивачу виплачено 18.11.2014р., тобто розрахунок по заробітній платі проведено з затримкою. Як видно з пояснень сторін, (підтверджено відповідачем), індексація заробітної плати протягом роботи позивача на даному підприємстві не здійснювалась і відповідно працівнику не виплачувалась. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12.09.2016р. стягнуто з відповідача на користь позивача [PERSON] індексацію заробітної плати в загальній сумі 383,30грн. (в позовній заяві позивач просив стягнути індексацію в сумі 789,29грн.), тобто позов [PERSON] до КП «ЖЕК-5» було задоволено частково. Індексація, стягнута у даному рішенні, була нарахована на заробітну плату за період з серпня 2013р. по жовтень 2014р. Даним рішенням встановлено, що індексація на підприємстві не нараховувалась і не виплачувалась. Як видно з постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2016р., з листа боржнику (ЖЕК-5) від Броварського МРВ ДВС від 21.11.2016р. боржнику направлена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого судом 2.11.2016р., пропонувалось в 5денний строк виконати рішення. Як видно з платіжного доручення, дана сума 383,30грн. ( сума індексації за рішенням суду) була виплачена позивачу відповідачем 21.11.2016р. Як пояснив представник відповідача, дана сума була виплачена одразу після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження з вимогою державного виконавця про добровільне виконання рішення протягом вказаного в постанові строку. Згідно наданим довідкам про заробітну плату позивача середньоденний заробіток становить 78,85грн., середньомісячна заробітна плата становить 1182,75грн. З колективного договору, чинного на період 2013-2014років, п.19- роботодавець зобовязався здійснювати виплату зарплати два рази на місяць 22-го числа поточного місяця та 7-го числа наступного - остаточно. П.21 в разі затримки виплати зарплати нараховувати компенсацію згідно Постанови КМУ №159. П.22- проводити своєчасну індексацію зарплати у звязку з ростом споживчих цін згідно Постанови КМУ №491-У1 та Постанови КМУ №1078. Згідно ст..116 КЗпП - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ч.1 ст. 117 КЗПП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.2 ст.117 КЗПП- при наявності спору про розмір належних звільненому працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішений на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 встановлено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. В \~ Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 Суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, та усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. В даному Рішенні Конституційного Суду України положенням ст. 233 КЗпП надане додаткове офіційне тлумачення,\~ відповідно до якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати як складової частини належної працівникові заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати не можуть бути застосовані\~ строкові обмеження для звернення до суду щодо вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і зняття вказаних обмежень не повязане з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат. Згідно Правової позиції Верховного Суду України в постанові у справі № 6-144ц13 - після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме від виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, з аналізу статей 116 та 117 КЗпП, з наведених рішень Конституційного Суду України, і правових позицій, сформованих Верховним Судом України, суд робить висновок, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні (в тому числі індексації заробітної плати як її невідємної частини) і факт проведення з ним остаточного розрахунку (як початок облік тримісячного строку для звернення до суду з позовом з вимогами, передбаченими статтею 117 КЗпП). Враховуючи, що до предявлення вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати не застосовуються правила позовної давності, то позивач не був обмежений певним строком щодо звернення до суду з вимогою про нарахування та стягнення індексації заробітної плати (як складової її частини), яка не нараховувалась під час роботи і по якій не було проведено розрахунку при звільненні. Строк предявлення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку для позивача розпочав свій перебіг з дня проведення з ним остаточного розрахунку по індексації заробітної плати, як складової частини заробітної плати. У даному випадку таким днем є день фактичного виконання рішення суду про стягнення індексації, тобто 21.11.2016р. Виходячи з даної дати і дати подання позову - 28.10.2016р. позивач не пропустив строк звернення до суду з вимогами за ст.117 КЗпП. Тому підстав для відмови у позові з даних підстав у даному випадку нема. Щодо конкретних обставин затримки розрахунку, то в даному випадку встановлено, що дійсно при звільненні позивача у жовтні 2014р. з ним був проведений розрахунок частково: проведено розрахунок по виплаті заробітної плати за передостанній місяць роботи (вересень), а розрахунок по виплаті заробітної плати за останній неповний місяць роботи (жовтень) з позивачем проведено в листопаді 2014р., тобто з порушенням строку розрахунку, встановленого статтею 116 КЗпП, але разом з виплатою заробітної плати за жовтень працюючим на даному підприємстві. Позивач не посилається на дану затримку розрахунку (по нарахованій за жовтень 2014р. заробітній платі) як підставу для стягнення середнього заробітку, тому суд не бере до уваги саме вказану затримку виплати заробітної плати за останній місяць роботи. До того ж, позивач, не отримавши розрахунку по цій зарплаті при звільненні, вимог за ст.117 КЗпП на той час не заявляв. Разом з тим, для розгляду даної справи суд бере до уваги той факт, що при звільненні з позивачем з ним не був проведений остаточно розрахунок по виплаті індексації заробітної плати. Остаточний розрахунок по даним сумам (індексації) проведений з затримкою - лише у листопаді 2016р. (після часткового задоволення позову позивача про стягнення індексації, в порядку виконання судового рішення). Згідно Правової позиції Верховного Суду України в постанові у справі № 6-195цс14, - не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та на підставі принципу співмірності. Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку на засадах співмірності тільки в разі одночасного вирішення вимог про стягнення належних при звільненні сум за умови часткового задоволення цих вимог. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов'язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред'являючи таку вимогу до власника, працівник не зобов'язаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що стосується вини власника в затримці розрахунку, то обов'язок доведення її відсутності лежить на власникові. Згідно ч.2 ст.117 КЗпП при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник зобов'язаний виплатити працівникові середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо ж спір вирішено на користь працівника частково, працівникові провадиться відшкодування за період затримки розрахунку, розмір якого визначає суд. Враховуючи, що сума, виплата якої була відповідачем затримана, - була спірною на день звільнення, то до даних правовідносин застосовується ч.2 ст.117 КЗпП України. Оскільки позов було задоволено (частково), то є підстави для застосування ст.117 КЗпП і для виплати компенсації за затримку розрахунку. При обчисленні компенсації за ст.117 КЗпП береться до уваги час затримки і середньоденна та\\або середньомісячна заробітна плата працівника. Разом з тим, суд враховує, що позов задоволено частково, тому є підстави для визначення розміру компенсації судом, в тому числі і є підстави для зменшення вказаної суми ( середнього заробітку за затримку розрахунку), та для застосування принципу співмірності відповідальності. Розмір такої компенсації відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП суд визначає з урахуванням всіх конкретних обставин. При цьому суд враховує, що рішення повинно бути законним (відповідним закону), а також обґрунтованим, справедливим і виваженим, з дотриманням балансу між захистом порушеного права і співмірністю відповідальності за таке порушення . Суд враховує, що в більшій частині розрахунок зі звільненим працівником був проведений без затримки або з незначною затримкою, суд враховує, що відповідач вживав заходи до проведення розрахунку з позивачем і затримка сталась лише в частині оспорюваних відповідачем сум. Суд враховує, що позивач без достатніх на те поважних причин тривалий час не переймався невиплатою йому індексації, сам допустив зволікання з приводу захисту своїх прав і звернувся до суду з позовом про стягнення індексації за збігом значного часу (близько півтора роки), що призвело до суттєвого збільшення строку затримки остаточного розрахунку з ним. Суд також враховує, що позивачу була не виплачена лише незначна частина заробітної плати (індексація). Виходячи з рішення суду, яким індексацію стягнуто, - вагома складова тієї частини заробітної плати, виплата якої була затримана (індексація), визначалась індексом інфляції на споживчому ринку і була визначена в розмірі від 2,2 до 3,8 % заробітної плати. Суд вважає, що не справедливим було б стягнення з відповідача компенсації за статтею 117 КЗпП у розмірі, обчисленому з повного середнього заробітку, що було б обґрунтованим і доречним у разі абсолютної невиплати і затримки розрахунку зі звільненим працівником, чого у даному випадку не було. При таких обставинах, виходячи з принципу співмірності, суд бере до уваги часткове задоволення позову, конкретні обставини затримки розрахунку, розмір затриманої суми (383грн.), розмір отримуваної позивачем заробітної плати (1182,75грн.), пропорційне відношення затриманої суми до виплаченої при звільненні, співвідношення індексації до заробітної плати (близько 3%), а також неспівмірне співвідношення затриманої суми (383грн.) до розміру компенсації, обрахованої формальним множенням кількості днів затримки на середній заробіток (56583грн.), тривалість затримки і конкретні причини затримки. З урахуванням наведеного, з рівності сторін і з метою дотримання балансу між порушеним правом і відповідальністю за таке порушення, з урахуванням принципів добросовісності, розсудливості, розумності і справедливості, суд вважає, що виплата працівнику компенсації, передбаченої статтею 117 КЗпП, обчисленої, виходячи з 3% середньої заробітної плати звільненого працівника (пропорційно середньовиведеній частці індексації в зарплаті), буде адекватною компенсацією працівнику за затримку виплати вказаної суми. Визначаючи розмір компенсації, суд робить такі розрахунки: Позивач звільнився 13.10.2014р., розрахунок проведено остаточно 21.11.2016р., затримка становить 2 повних місяці і 16 днів у 2015 році, 12 повних місяців у 2016 році, 10 повних місяців і 20 днів у 2016 році, всього 25 місяців і 6 днів. Враховуючи положення ст.117 КЗпП про виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд для обчислення компенсації бере 3% від розміру середньомісячної заробітної плати 1182,75грн. (згідно наданої відповідачем довідки) - для обчислення компенсації за повні місяці затримки розрахунку, і бере середньоденну заробітну плату 78,85грн. (згідно довідки) для обчислення компенсації за неповний місяць затримки розрахунку, що обліковується днями. Розмір компенсації при такому розрахунку становить: (1182,75грн.х3%) х 25 місяців + (78,85грн.х3%) х 6 днів = 35,48грн. х 25місяців + 2,36грн. х 6 днів = 887,06грн. + 14,16грн. = 901,22 грн. При наведених вище конкретних обставинах суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від даної відповідальності, і не вбачає підстав для стягнення компенсації на користь позивача у більшому розмірі. Тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.116, ст.117 КЗпП України,

Outcome: partial