Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові посилається на те, що 29.01.2007 року [PERSON] уклав кредитний договір №CVHMAK36130955, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 12536,57 доларів США на строк до 28.01.2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Вказує на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання і у звязку з чим, станом на 24.04.2015 рік за ним утворилась заборгованість в сумі 4127,15 доларів США. яка складається з: заборгованість за кредитом 1172,63 долари США грн.; відсотків 994,90 доларів США; 231,00 доларів США заборгованості по комісії; 1728,63 Доларів США. пені. Також вказує на те, що від цієї суми слід відняти суму 1818,62 Доларів США, яка була стягнуто Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 16.04.2010 року. В рахунок забезпечення зобовязання, між банком та [PERSON] 29.01.2007 року було укладено договір поруки, відповідно до якого, остання добровільно взяла на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання [PERSON]Я, своїх зобовязань. У звязку із викладеним, просять суд стягнути з відповідачів на їхню користь заборгованість за договором кредиту в сумі 2308,53 доларів США, що еквівалентно 52011,18 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася та подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить позов задовольнити. Крім того не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищевказаних осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно кредитного договору №CVHMAK36130955, від 29.01.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12536,57 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредит надавався строком до 28.01.2010 року. З розрахунку видно, що загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 24.04.2015 року становить 2308,53 доларів США. Судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 16.04.2010 року із відповідачів на користь банку вже було стягнуто заборгованість по данному кредитному договору в розмірі 14553,32 грн. Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, зобовязання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Пунктом 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв. Тому, оцінивши належні та допустимі докази по справі, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.. ст. 256, 257, 260, 261, 267, 509, 526, 530, 1046, 1054 ЦК України,, ст.ст. 3,10, 11, 30, 57, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed