Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ту обставину, що 04 лютого 2009 року між ним та відповідачем було укладено у простій письмовій формі договір шляхом подання відповідачем позивачу заяви, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складають договір про надання банківських послуг, згідно умов якого відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 31 серпня 2015 року за ним перед позивачем наявна заборгованість в сумі 20728,62 грн. Тому позивач змушений предявити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду даної позовної заяви, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 20728,62 грн. та судові витрати понесені ним при предявленні позову в сумі 1218 грн. В судове засідання представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду позивач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.ч.4-5 ст. 74 ЦПК України. При цьому, представник за довіреністю позивача [PERSON] разом із позовною заявою подав до суду з письмове клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутності представника позивача та зазначив, що заявлені позивачем позовні вимоги підтримує в повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є правильним, але заявлені позивачем вимоги щодо стягнення неустойки у вигляді пені і штрафів перевищує спеціальний строк позовної давності в один рік у звязку з чим просив суд застосувати позовну давність до зазначеної частини позовних вимог позивача. Зазначив, що заборгованість виникла в нього через матеріальні проблеми. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив, що 04 лютого 2009 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір шляхом подання відповідачем позивачу заяви, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складають договір про надання банківських послуг, згідно умов якого відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 31 серпня 2015 року за ним перед позивачем наявна заборгованість в сумі 20728,62 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3678,63 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 12996,72 грн., заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом в сумі 2590 грн. та штрафів передбачених умовами договору у вигляді фіксованої частини в сумі 500 грн. і процентної ставки в сумі 963,27 грн., про що свідчить відповідний розрахунок заборгованості за договором складений позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1. Позика глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України. Згідно положень ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитом в сумі 3678,63 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 12996,72 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За правилами ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому, ч.2-3 ст. 549 ЦК України визначають штраф як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пеню як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної ним в своїх постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення\~\~обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~\~ Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи, що даний позов був предявлений позивачем лише 28 вересня 2015 року, а відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), то суд вважає за необхідне частково задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення пені в сумі 1100 грн., оскільки інша частина пені в сумі 1490 грн. заявлена за період, що перевищує строк спеціальної позовної давності до неї в один рік та в її задоволенні необхідно відмовити у звязку з спливом позовної давності. В свою чергу в задоволенні частини заявлених позивачем позовних вимог про стягнення штрафів передбачених умовами договору у вигляді фіксованої частини в сумі 500 грн. і процентної ставки в сумі 963,27 грн. суд вважає необхідним відмовити у повному обсязі у звязку з спливом позовної давності, оскільки згідно умов заяви відповідача до позивача від 04 лютого 2009 року та умов пункту 8.6. Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку право позивача на сплату відповідачем зазначених штрафів виникає при порушенні останнім строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш ніж на 120 днів. При цьому, як зазначалось вище, згідно ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік. Однак, останній платіж відповідачем, згідно розрахунку наданого позивачем, був здійснений ще 24 травня 2013 року, а даний позов був предявлений позивачем лише 28 вересня 2015 року, у звязку з чим вказаний період часу значно перевищує строк спеціальної позовної давності в один рік, який відраховувався з часу завершення 120 днів прострочення відповідачем виконання своїх грошових зобовязань перед позивачем. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, судові витрати в розмірі 1044,43 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

Outcome: partial