Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, посилаючись на те, що між сторонами укладено договір про користування електричною енергією, відповідно до умов якого Відповідач є споживачем електричної енергії та якому присвоєно особовий рахунок [NUMBER]. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 01.12.2018 року заборгованість за спожиту електричну енергію на підставі укладеного Договору складає 5 349,84 грн. згідно особової картки споживача за період з грудня 2017 року по серпень 2019 року та рахунку за електричну енергію № 8547336753 за грудень від 31.12.2018 року. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 5 349,84 грн. заборгованість за спожиту електричну енергію, та понесені судові витрати. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно заяви представник просив слухати справу у свою відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмовий відзив до суду не надходив. Згідно ч. 8ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір про користування електричною енергією відповідно до умов якого Відповідач є споживачем електричної енергії та якому присвоєно особовий рахунок [NUMBER]. Згідно п.1 договору позивачем взято на себе зобов`язання постачати відповідачу електричну енергію відповідно до умов договору, а відповідачем взято зобов`язання оплачувати спожиту електричну енергію у терміни передбачені договором. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії для побутових споживачів є календарний місяць. Обсяг електроенергії у рахунках визначається електропостачальником на основі середньомісячного споживання електроенергії споживачем за попередній період та його заборгованості чи за домовленістю сторін. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 01.12.2018 року заборгованість за спожиту електричну енергію на підставі укладеного Договору складає 5 349,84 грн. згідно особової картки споживача за період з грудня 2017 року по серпень 2019 року та рахунку за електричну енергію № 8547336753 за грудень від 31.12.2018 року. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, з газовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, цейтралізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 2189-VІІІ споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 762 грн., сплаченого при подачі позову. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved