Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові вказував, що 28.10.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5900 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Посилався, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК Україні, відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] станом на 31.12.2016 року має заборгованість 20 691, 20 грн., яка складається з наступного: 5538,28 грн. - заборгованість за кредитом; 12329, 53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1600 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 973, 39 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б\\н від 28.10.2008 року в сумі 20 691,20 грн. та 1600, 00 грн. судового збору на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та день розгляду справи. В адресованому суду клопотанні просив позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості розглянути без участі представника банку. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні. Представник відповідача [PERSON] направив на адресу суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких вважав позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» необґрунтованими та безпідставними, оскільки вважав, що позивач, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не довів ці обставини на підставі ч.1 ст.60 ЦПК України, оскільки позивачем не надано кредитний договір «без номера» від 28.10.2008 року, який складається з анкети заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, тарифів банку. Надана позивачем копія анкети-заяви від 28.10.2008 року містить відомості про розмір кредиту в сумі 1000 грн., не містить відомостей про розмір відсоткової ставки, розміру пені та не містить істотних умов кредитного договору «без номера» від 28.10.2008 року, які мають в обов»язковому порядку містити договори споживчого кредитування; копія анкети заяви, яка викладена українською мовою на бланку під номером 1207101400074507835 на двох сторінках містить відомості про те, що відповідачу 28.10.2008 року була видана банківська карта №414943732973 9229. Однак, банківська карта з таким самим номером на ім.»я [PERSON] була видана за угодою №SAMDN50OTC001485858. Посилався також на те, що позивач не надав жодних відомостей про те, який строк дії банківської картки №4149 4373 2973 9229, що унеможливлює обрахування строків позовної давності. Позивачем надані копії невідомих документів, що викладені іноземною мовою, не містять підпису відповідача та не мають відношення до кредитного договору «без номера» від 28.10.2008 року. Вважав, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню. В адресованих суду поясненнях представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що відповідно до укладеного договору без номера від 28.10.2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 5900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач приєднався до нових Умов та Правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 20.01.2015 року. При оформленні кредиту, заява на отримання кредиту підписується повнолітньою дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку, складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок №4149437329739229, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач. Крім того, надав суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, що є неможливим без наявності картки. Також пояснив, що SAMDN50OTC001485858 не є номером договору, а відноситься до технічної нумерації активу, використовується тільки у внутрішніх сервісах банку з метою ідентифікації зобов»язання, а даний кредитний договір не має номеру. Стосовно строків звернення до суду пояснив, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік), картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк перевипущеної [PERSON] картки до останнього дня 02.2018 року. Просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.10.2008 року [PERSON] отримав кредит № б\\н у розмірі 5900 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до підписаної відповідачем заяви, дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між особою і банком Договір про надання банківських послуг. В заяві зазначено, що [PERSON]Д погодився із тим, що заява разом з пам»яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по клієнту банку [PERSON] встановлено, що останній належним чином свої зобов'язання по погашенню використаних кредитних коштів не виконував, у зв'язку з чим, станом на 31.12.2016 року має прострочену заборгованість 20 691, 20 грн., яка складається з наступного: 5538,28 грн. - заборгованість за кредитом; 12329, 53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1600 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 973, 39 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Згідно інформації, поданої ПАТ КБ «ПриватБанк», клієнт [PERSON] за договором б/н отримав картки №№4149437329739229, 4149437737548964 та 5168755392460651, остання з яких має термін дії до останнього дня 02.2018 року. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В бланку анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку зазначено, що ця заява, в сукупності з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між особою, що її підписала, і банком Договір про надання банківських послуг. Також зазначено, що Умови і Правила надання банківських послуг оприлюднені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приват банк», та клієнт зобов'язується регулярно ознайомлюватися з їх змінами. Клієнт підтверджує, що з Умовами і правилами надання банківських послуг він ознайомився в момент підписання заяви та згоден з ними, зобов'язується їх виконувати. Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого ним проставлено свій особистий підпис. Так як заява позичальника [PERSON], Пам'ятка клієнта, Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку становлять Договір про надання банківських послуг, в момент отримання кредитної картки у відповідача виникли права та обов'язки позичальника. Таким чином, посилання представника відповідача в запереченнях на те, що позивачем не надано кредитний договір без номера від 28.10.2008 року, не має відомостей про те, який строк дії банківської картки, та що позивачем надані копії невідомих документів, які не місять підпису відповідача та не мають відношення до кредитного договору «без номера» від 28.10.2008 року, спростовується наведеним вище. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 8.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цих договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На думку суду, позивачем в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору у виді пені та штрафу, а тому вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача [PERSON] штрафу у розмірі 250 грн. та 973, 39 грн. задоволенню не підлягає. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Таким чином, розмір загальної заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.10.2008 року станом на 31.12.2016 року становив 19 467, 81 грн., а саме: 5538,28 грн. заборгованість за кредитом; 12329,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1600 грн. заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 611, 612, 625, 634, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial