Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач просить змінити формулювання звільнення з ст. 40 на ст. 38 КЗпП за власним бажанням із зазначенням дати звільнення 30.05.2017, стягнути заборгованість по заробітній платі, середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку, обґрунтовуючи такі вимоги наступним: 01.11.2016 її прийнято на посаду продавця ТОВ «Стрілка-Групп Черкаси». 02.05.2017 нею була написана заява про звільнення за власним бажанням з 10.05.2017 та направлена роботодавцю, яка останнім залишена без розгляду. 16.05.2017 нею була написана друга заява про звільнення за власним бажанням з 26.05.2017 та направлено роботодавцю. 16.05.2017 вона захворіла і знаходилась на лікарняному до 02.06.2017. 02.06.2017 по пошті на її адресу надійшли два акти про відсутність її на роботі відповідно 08 та 09 травня 2017 року, але інформація, яка міститься в них не відповідає дійсності. 17.07.2017 по пошті на її адресу надійшов наказ №30 від 29.06.2017 про її звільнення з 29.06.2017 за прогул по ст. 40 п.4 КЗпП, та її трудова книжка з відповідним записом про її звільнення. Вважає, що під час звільнення порушений порядок притягнення її до дисциплінарної відповідальності, передбачений ст. 149 КЗпП, зокрема не запропоновано надати письмові пояснення. При цьому з нею не було проведено розрахунків при звільненні, а саме не була виплачена заробітна плата за травень 2017 року, компенсація за невикористану відпустку, в звязку з чим підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з 30.05.2017. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказавши на їх необґрунтованість та недоведеність. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) у ст. 40 визначає прогул як підставу для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.\~ За змістом поняття «прогул» це є відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, або більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (постанова Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9). Процедура звільнення працівника за прогул складається з декількох ключових етапів, однак представником відповідача, який представляє роботодавця, такий порядок не був дотриманий, виходячи з наступного. Так суд не отримав доказів виявлення відсутності працівника на робочому місці у робочий час, так як не доведено суду чіткий регламентований режим робочого часу позивача: час початку робочого дня, обідньої перерви, закінчення робочого дня тощо, який міг би бути доведений внутрішніми актами Товариства. Тобто доказів документально закріпленого робочого часу відповідачем не надано. При цьому наданий представником відповідача табель обліку робочого часу взагалі спростовує інформацію, яка зафіксована у наданих ним же Актах про відсутність позивача на роботі 08 та 09 травня 2017. Так за інформацією, яка міститься в табелі, вказані дні зазначені як вихідні позивача. Відміток про те, що позивач не був на робочому місці в ці дні відсутні. Такти чином Акти про відсутність на роботі позивача 08 та 09 травня 2017 суд визнає недостовірними доказами, тобто за якими не можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК). Суд також констатує відсутність намагань роботодавця зясовувати причини відсутності позивача на робочому місці, а саме отримання від неї письмових пояснень, як того вимагає положення ч. 1 ст. 149 КЗпП. Таким чином відповідач при звільненні не дотримався вимог ч. 3 ст. 149 КЗпП щодо необхідності врахування ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок. При цьому суд зауважує, що відповідач не довів той факт, що пояснення від працівника від вимагав, але працівник відмовився їх надавати. Також суд встановлює порушення встановленого законодавством строку притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до ст. 148 КЗпП України, а саме дисциплінарне стягнення застосовано відповідачем пізніше одного місяця з дня його виявлення (складені акти від 08 та 09 травня 2017, наказ про звільнення був виданий 29.06.2017, а відомості щодо тимчасової непрацездатності (листок непрацездатності) відповідачем ставиться під сумнів та не визнається). Таким чином суд приходить до висновку про недоведеність відсутності [PERSON] 08 та 09 травня 2017 року без поважних причин, а тому звільнення її за пунктом 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Суд не бере до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані за клопотанням відповідача, так як їх показання щодо перебування їх на роботі в м.Черкаси для, начебто, заміни працівників, які не вийшли на роботу, не відповідають датам складання актів про відсутність на роботі. За їх показаннями вони працювали в кінці травня на початку червня 2017 року, точної дати вони не памятають. Приймаючи до уваги, що позивач не бажає працювати у відповідача ТОВ «Стрілка-Групп Черкаси», суд вважає за можливе змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність із чинним законодавством відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП. Суд бере за основу заяву [PERSON] датовану 15.05.2017, а тому приходить до висновків, що датою звільнення необхідно вважати 30.05.2017, з урахуванням попередження за два тижні. Потрапляння цієї заяви до відділу кадрів відповідача підтверджується показаннями свідків [PERSON], яка особисто передавала заяви [PERSON] через куратора магазинів, які належать відповідачу та знаходяться в м. Черкаси. Суд вважає, що поновлення прав позивача має відбутись шляхом зміни запису про причини звільнення в трудовій книжці, які мають робитися у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Відповідно до п. 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Пунктом 2.4. цієї Інструкції встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Таким чином змінити дату звільнення та формулювання причин звільнення [PERSON] у її трудовій книжці необхідно зобовязати ТОВ «Стрілка-Групп Черкаси». Водночас вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку не підлягають до задоволення, так як за індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України на імя [PERSON] за травень 2017 року страхові внески були сплачені в сумі 1462,50 грн. при зарахованому стажу роботи в ТОВ «Стрілка-Групп Черкаси» в місяці 31 день. Таким чином оплата по тимчасовій непрацездатності на підставі листка непрацездатності має відбуватись відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Outcome: partial