Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором від 11.09.2006 року у розмірі 8 744, 64 євро, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 11.09.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2000 євро, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав взяті на себе зобов'язання за договором належним чином. Відповідно до п. 6.5. Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.п. 6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язання за договором, позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше, ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5 % від суми позову. У зв'язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань станом на 27.08.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 8744,64 євро. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилась, надавши до суду заяву про застосування строку позовної давності, зазначивши, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2014 року відмовлено банку у задоволенні позову про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором з підстав пропуску банком строку позовної давності. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 11.09.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику [PERSON] кредитні кошти у розмірі 2 000 євро у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 11.09.2006 року, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що станом на 27.08.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 11.09.2006 року становить 8744,64 євро, з яких: - заборгованість за кредитом становить 1999,56 євро; - заборгованість по процентам за користування кредитом становить 5949,18 євро; - заборгованість по комісії за користування кредитом становить 360 євро; - 20,47 євро гривень фіксованої частини штрафу; - 415,44 євро - процентова складова штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 6.5. Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.п. 6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язання за договором, позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше, ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5 % від суми позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитним договором позичальником [PERSON] був здійснений у квітні 2008 року. Наведена обставина також встановлена і рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2014 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2014 року, постановленими у цивільній справі № 752/22686/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За правилом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти,встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачу про порушення відповідачем його права стало відомо в квітні 2008 року, а тому право у банку на звернення з вимогою про стягнення боргу виникло у травні 2008 року, у зв'язку із чим трирічний строк для звернення до суду з даним позовом закінчився у травні 2011 року. Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості лише 05 жовтня 2015, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене вище,

Outcome: dismissed