Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з зазначеним позовом, та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості у розмірі 15558,74 Євро солідарно та суму судових витрат у розмірі 3654 гривні. Свої вимоги мотивує тим, що 12 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №051-2008-1918, відповідно до якого [PERSON] отримала кошти у сумі 8672 Євро зі сплатою відсотків у розмірі 14,45% з кінцевою датою погашення 10 червня 2026 року. Також, 12 червня 2008 року з [PERSON] був укладений кредитний договір №051-2008-1919, згідно якого остання отримала грошові кошти у сумі 14000 Євро, з відсотковою ставкою 14,45 % та кінцевою датою погашення 10 червня 2026 року. Вказує на те, що банк виконав свої обов'язки за кредитними договорами, надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером на видачу готівки. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань по кредитних договорах, 12 червня 2008 року з [PERSON] було укладено договора поруки №051-2008-1918-Р та №051-2008-1919-Р. Однак, у звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитними договорами, 27 березня 2015 року банк направив відповідачам письмову вимогу дострокового погашення кредиту, яку відповідачами на момент подання даної позовної заяви не виконано., У зв'язку з чим у [PERSON], [PERSON] перед ПАТ «Універсал Банк» станом на 11 червня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору №051-2008-1918 в розмірі 5620,77 Євро, по кредитному договору №051-2008-1919 у розмірі 9937,97 Євро, яку просив стягнути солідарно з відповідачів. Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог, яку підтримав повністю та просив стягнути з відповідачів заборгованість: за кредитним договором № 051-2008-1918 у сумі 4942,02 євро, за кредитним договором № 051-2008-1919 7979 євро. Представники [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні уточнених позовних вимогах, оскільки вони є необґрунтованими, так як банком порушені умови кредитних договорів, оскільки [PERSON] належно виконувала та виконує зобовязання за кредитними договорами і достроково вносить кошти на рахунок банку для погашення кредиту. Крім того, строк дії кредитних договорів закінчується 10 червня 2026 року. Вказували на те, що станом на 01 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором №051-2008-1918 погашена повністю, а заборгованість станом на 10 червня 2016 року становить 7574,05 Євро. Відповідач [PERSON]І у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується розпискою про отримання повідомлення. Клопотань та заяв про відкладення судового засідання від нього не надходило. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов'язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено, що 12 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитні договора №051-2008-1918 та №051-2008-1919, відповідно до п.1.1. якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах Договору грошові кошти в сумі 8672 Євро та 14000 Євро відповідно, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14,45% річних в порядку, на умовах та в строки визначені договором (т. 1 а.с. 5-10, 16-21). Підпунктом 1.1.1. Кредитних договорів сторони погодили, що за користування кредитним коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 43,35 % річних. Відповідно до п.1.2. Кредитного договору строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10 червня 2026 року включно. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань по кредитних договорах, 12 червня 2008 року з [PERSON] було укладено договора поруки №051-2008-1918-Р та №051-2008-1919-Р (т. 1 а.с. 27-32). У зв'язку із невиконання умов договорів від 12 червня 2008 року, станом на 23 червня 2016 року у відповідача виникла заборгованість по кредитному договору №051-2008-1918 у розмірі 4942,02 Євро, з яких: прострочена заборгованість по кредиту: 40,15 Євро; сума дострокового стягнення 4817,60 Євро; відсотки 83,64 Євро; підвищені відсотки 0,63 Євро. За кредитним договором №051-2008-1919 сума заборгованості становить 7979,09 Євро, з яких: прострочена заборгованість по кредиту: 64,81 Євро; сума дострокового стягнення 7778,24 Євро; відсотки 135,03 Євро; підвищені відсотки 1,01 Євро. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. ПАТ «Універсал Банк» направлялась вимога відповідачам від 24 березня 2015 року про сплату простроченої заборгованості, процентів та штрафних санкцій, у звязку з порушенням взятих на себе зобовязань(т. 2 а.с. 2-4). На підтвердження обставин про те, що [PERSON] та поручителем за договорами [PERSON], неналежно виконувались зобов'язання за кредитними договорами позивачем надано суду три письмові вимоги від 24 березня 2015 року, з яких, дві адресовані [PERSON] та одна поручителю [PERSON], про сплату простроченої заборгованості та поштові повідомлення про вручення вимоги банку. Однак, подані позивачем поштові повідомлення не можуть вважатися неналежними доказами вказаних ним обставин на звернення до суду із даним позовом, оскільки в повідомленні на ім'я [PERSON] від 30 березня 2015 року відсутній підпис особи, що отримала його, відповідно вважається що лист не вручено, в повідомленні від 31 березня 2015 року зазначено, що лист отримала особисто [PERSON], однак підпис «Гнип» наочно відрізняється від підпису [PERSON] на її паспорті, що також стверджує про неналежне повідомлення; а на повідомленні від 30 березня 2015 року на ім'я [PERSON], відсутній підпис одержувача, що не може бути доказом належного повідомлення особи. Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Згідно досліджуваного у судовому засіданні висновку судово-економічної експертизи від 16 червня 2016 року за №412, вбачається що [PERSON] належно виконувала зобов'язання за кредитними договорами та достроково вносила кошти на погашення кредиту і станом на 01.04.2014 року заборгованість за кредитним договором №051-2008-1918 погашена повністю, а заборгованість за кредитним договором №051-2008-1919 станом на 10.02.2016 року становить 9834,94 Євро. Однак згідно кредитного договору кінцевий термін його погашення 10 червня 2026 року, тобто строк дії договору не закінчився, а тому [PERSON] належно і в передбачені строки виконує взяті зобов'язання. Натомість, судом встановлено, що саме позивачем порушувалися умови кредитних договорів і ці обставини підтверджені висновком судово-економічної експертизи, зокрема зазначено, що [PERSON] за період з 04. Липня 2008 року по 09 лютого 2012 року було сплачено кошти в сумі 15499,09 Євро, що відповідає наявним квитанціям. За період з 17 лютого 2012 року по 20 січня 2016 року у виписці відображено надходження коштів від конвертації валюти на суму 9093,35 Євро (первинні документи відсутні). Згідно квитанцій позичальника за період з 17 лютого 2012 року по 04 листопада 2014 року було сплачено на рахунок № 29095000593030 кошти в сумі 96496,00 грн. по курсу НБУ 7737,41 Євро (не відображено у виписці) (т. 1 а.с. 93-110, 113-151). За період сплати позичальником коштів в національній валюті з випискою неспівпадають дати погашення. Пакет документів від позичальника, необхідних для купівлі-продажу/обміну (конвертації) валюти (зокрема письмову заяву про купівлю-продаж/обмін тощо) та первинні документи, що підтверджують цей факт Банком не надано. Отже, очевидним є факт порушення зі сторони Банку умов кредитних договорів, зокрема: відсутній повний розрахунок з датами надходження коштів та датами погашення, не зазначено дати прострочення платежів, чому при розрахунку застосовувалась підвищена відсоткова ставка, на якій підставі проводилась конвертація валюти, чому розрахунок заборгованості проведений по обох кредитних договорах, якщо згідно висновку експерта заборгованість за кредитним договором №051-2008-1918 погашена повністю. Зазначених доказів Банком під час розгляду справи не надано, що унеможливлює надання судом висновку про неналежне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитними договорами, відповідно і відсутні підстави для задоволення позовних вимог Банку. Водночас слід зазначити, що згідно висновку судово-економічної експертизи №412 від 16. Червня 2016 року станом на 01 квітня.2014 року заборгованість за кредитним договором №051-2008-1918 погашена повністю, а заборгованість за кредитним договором №051-2008-1919 станом на 10 лютого 2016 року становить 9834,94 Євро. Згідно розрахунків заборгованості за кредитними договорами, наданих позивачем до уточнених позовних вимог з 10 лютого 2016 року по 10 червня 2016 року [PERSON] сплачено кошти в сумі 1067.15 Євро: -по кредитному договору №051-2008-1918 405,04 Євро, з них 160,6 Євро по кредиту, 238,82 Євро по відсоткам, 5,62 Євро по підвищеним відсоткам; -по кредитному договору №051-2008-1919 662,11 Євро, з них 259,24 по кредиту, 385,57 по відсоткам, 17,3 по підвищеним відсоткам. Отже згідно висновку експертизи та наданих банком розрахунків, заборгованість перед банком становить 8 767.79 Євро (9834.94 Євро заборгованість за кредитним договором №051-2008-1919 станом на 10 лютого 2016 року - 1067,15 Євро (сплачені [PERSON] кошти за період з 10 лютого 2016 року по 10 червня 2016 року) = 8767,79 Євро). Однак, в уточнених позовних вимогах позивач зазначає, що за кредитним договором №051-2008-1918 заборгованість станом на 23 червня 2016 рокустановить 4942,02 Євро, а за кредитним договором №051-2008-1919 заборгованість станом на 23 червня 2016 року становить 7979,09 Євро. Враховуючи те, що згідно висновку експертизи заборгованість за кредитним договором №051-2008-1918 погашена, то суд бере до уваги розрахунок заборгованості лише за кредитним договором №051-2008-1919, яка згідно розрахунку банку становить 7979,09 Євро. А оскільки [PERSON] в період часу з 10 лютого 2016 року по 10 червня 2016 року були внесені кошти в сумі 405,04 Євро, які зараховані Банком на погашення кредиту №051-2008-1918, що вже був погашений, то ці кошти слід зарахувати в погашення заборгованості за договором №051-2008-1919. Таким чином остаточна сума заборгованості становитиме 7574,05Євро (7979.09 Євро сума заявлена позивачем - 405.04 Євро сума сплачена [PERSON] по погашеному кредиту з 10 лютого .2016 року по 10 червня 2016 року). Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, а тому присуджує до стягнення у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору № 051-2008-1919 від 12 червня 2008 року, у сумі 7574,05 Євро, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення складає 206578,43 гривень. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 3654 гривні, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору у рівних частках, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 7574, 05 Євро, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 206578,43 грн.* 100% : 362986,28 грн. ціни позову (за офіційним курсом НБУ на день здійснення перерахунку позовних вимог) = 56,91 %), тобто 56,91 % від суми сплаченого судового збору (56,91 % * 3654 грн. :100% = грн), що складає 2079,49 грн.

Outcome: partial