Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини по закону після смерті 17.06.2005 року його матері [PERSON] Свої вимоги обґрунтував тим, що після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], інший спадкоємець першої черги, брат позивача, [PERSON] помер 01 листопада 2007 року. Вважає, що строк для прийняття спадщини пропустив з поважних причин, оскільки протягом останніх чотирнадцяти років постійно працював за кордоном. Спадкоємці, передбачені ст.1241 ЦК України, відсутні. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і пояснив, що після розлучення батьків у 2003 році поїхав в Росію до батька, який став проживати біля міста Санкт-Петербург. Там же на пропозицію батька став працювати на будівництві, став бригадиром і за родом діяльності не міг відлучитись з роботи. Тому не був на похоронах ні матері, ні брата, хоча знав про їх смерть. Лише в 2008 році повернувся в Україну, однак знову став їздити в [PERSON] на заробітки. З дружиною брата домовились, що господарство його батьків буде успадковане і поділене між ними в рівних частках, тому не займався оформленням спадщини. Лише коли дізнався про судовий позов відповідачки, вирішив також прийняти і оформити свою частку. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що позивач усно відмовився від своїх прав на спадщину в її користь після смерті її матері. Він не був на похоронах її батька, однак щороку приїжджав на «проводи» на кладовище, встановив памятник після бабусі. Представник Вишнівської сільської Ради в судове засідання не зявився. Вишнівський сільський голова подав у канцелярію суду заяву про визнання позову і розгляд справи без участі представника місцевої Ради. Аналізом доказів суд ухвалив наступні фактичні обставини. Згідно із свідоцтвом серії 1-ЯР №644267 [PERSON] народився 03 квітня 1957 року, його батьками вказано [PERSON] та [PERSON]. Із свідоцтва серії 1-ЕГ №187870 вбачається, що [PERSON] померла 17 червня 2005 року у віці 71 року. З довідки Вишнівської сільської ради вбачається, що на момент смерті [PERSON] в будинку по вулиці Незалежності 50 в селі Вишнів Любомльського району Волинської області разом з нею були зареєстровані та проживали її син [PERSON], невістка [PERSON] та онука [PERSON]. Згідно із свідоцтвом серії 1-ЕГ №050306 [PERSON] помер 01 листопада 2007 року у віці 36 років. З копії паспорта позивача встановлено, що він зареєстрований та проживає [INFO] з 16 жовтня 2007 року. Згідно з копіями закордонного паспорта вбачається, що [PERSON] мав відкриті візи в періоди з 24.04.2012 року до 09.03.2013 року, 30.09.2013 року до 13.09.2014 року, 09.09.2015 року до 27.02.2016 року. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами 1, 2 ст.1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. З пояснень сторін та досліджених доказів встановлено, що [PERSON] протягом встановленого строку заяву про прийняття спадщини не подав, а тому спадщину не прийняв. В порядку ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину прийняв брат позивача [PERSON], який помер 01.11.2007 року, не оформивши спадкові права. Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України у справі за №6-1215цс16 за змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Під час розгляду позову встановлено, що у позивача перешкод для прийняття спадщини шляхом подання заяви нотаріусу не було. Такий висновок суд зробив на підставі пояснень самого позивача і показань запропонованих ним свідків [PERSON], [PERSON] про характер їх роботи в Російській Федерації. Останні двоє показали, що працювали вахтовим методом по 1,5-2 місяці, після чого повертались в Україну. Сам же позивач був бригадиром і додому не їздив. І позивач, і свідки підтвердили, що працювали без укладення трудових договорів, заробітну плату одержували без оформлення будь-яких документів готівкою. Документального підтвердження факту перебування на сезонних чи тимчасових роботах в Росії позивач не надав. Відтак і відсутні докази того, що за характером виконуваних робіт чи обовязків позивач дійсно не міг прибути в Україну для здійснення своїх спадкових прав. Крім цього, встановлений ч.2 ст.1269 ЦК України обовязок спадкоємця подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини особисто не означає обовязкову фізичну присутність такого спадкоємця при поданні заяви. Розділом 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, передбачено можливість подачі відповідної заяви поштою, що дає підстави для заведення спадкової справи з наступною особистою явкою до нотаріуса або подання заяви з нотаріально посвідченим підписом спадкоємця. Таку заяву позивач міг оформити в консульській установі України в місті Санкт-Петербург відповідно до п.6 ч.1 ст.38 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, твердження позивача про наявність у нього перешкод для прийняття спадщини є безпідставними, через що заявлені ним позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у формі судового збору у звязку з відмовою в задоволенні позову відшкодуванню також не підлягають.

Outcome: dismissed