Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування належною їй частиною будинку за адресою [ADDRESS], з тих підстав, що на прохання відповідачок вона зареєструвала їх в будинку, але відповідачі не вселялись у будинок і не проживали в ньому, речей відповідачів у будинку нема, вказані особи є чужими, а наявність їх реєстрації у будинку порушує права позивача, покладає на неї тягар оплати комунальних послуг за вказаних осіб; на даний час їх місце проживання не відомо. Відповідачі в судове засідання не явилась повторно, були повідомлені належним чином, рекомендованим листом за місцем зареєстрованого проживання, і крім того, через оголошення на офіційному сайті. Відповідачі відзиву, доказів , інших заяв не подали. Судом ухвалено справу розглянути заочно, відповідно до ст.280-281 ЦПК України. З наданих доказів встановлено такі обставини: Згідно договір дарування від 12.06.2003р. позивач є власником 11/25 часток будинку [ADDRESS]. Згідно наданого Витягу з реєстру право власності позивача зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Договором конкретного користування житловим будинком від 19.07.2007р. між співаниками будинку визначено конкретне користування ним, фактично визначені частки в натурі. Згідно записів у будинковій книзі, а також згідно наданим відомостям Броварської міської ради відповідачка [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 13.09.2013р.; відповідачка [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 4.06.2013р. Свідок [PERSON], сусідка і співвласниця будинку, що проживає в другій частині будинку, пояснила, що в іншій частині будинку проживає з 2002р. позивачка, живе одна, інші особи в будинку не проживають і не проживали разом з нею, відповідачок вона взагалі не знає, вказані особи ніколи у будинку не жили; з приводу їх реєстрації свідку нічого не відомо. Таким чином, суд встановив такі факти: Позивач є власником частини будинку; Відповідачі були зареєстровані на постійне місце проживання у будинку, але в нього не вселялись і в ньому не проживали; Відповідачі права власності на будинок чи частку в ньому не мали і не мають; Відповідачі не є і не були членами сім,ї позивача або інших співвласників будинку; Відповідачі були зареєстровані у даному будинку за згодою позивачки-власника, з наданням їм права постійного проживання. Тобто відносини між сторонами є договірними. Таким чином, до даних правовідносин між сторонами до регулювання житлових прав, що виникли у відповідачів, застосовними є норми житлового законодавства, що регулюють договір найму жилого приміщення у будинку, що належить фізичній особі на праві власності, а також норми цивільного законодавства, які регулюють відповідний вид договору і які регулюють правовідносини, які пов'язані зі здійсненням права власності. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.321 ЦКУ право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід,ємними від права власності. Згідно ст.391 ЦК - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.395 ЦК речовими правами на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут). Згідно ст.401 ЦКУ - право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати , зокрема, іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно ст. 402 ЦК - сервітут може бути встановлений, зокрема, договором або законом. Згідно ст.403 ЦК- зміст сервітуту - сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Згідно ст.406 ЦК - сервітут припиняється, зокрема, у разі п.2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; п.3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; п.4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; п.5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, зокрема, здавати в оренду, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку і наймачем у письмовій формі. За договором найму, зокрема, згідно ст.68 ЖК, - загальна норма, яка застосовуються і до договору найму жилого приміщення у будинку приватної власності, - наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст.163 ЖК - у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача не звільняє його від виконання обов'язків за договором найму. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутній з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено. Згідно ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідачі фактично в даному будинку не проживають з 2013 року - з дати реєстрації, не користуються будинком як житлом тривалий час, в будинку відсутні їхні речі, вони не несуть участі в утриманні будинку і в оплаті комунальних послуг, тобто не виконують обов'язків наймача жилого приміщення і не здійснюють своїх прав користування даним жилим приміщенням. Підстав для збереження за відсутніми відповідачами права на жиле приміщення понад шість місяців, передбачених в частині 2 ст.71 ЖК України, в даному випадку не встановлено. Не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача щодо проживання відповідачів в даному жилому приміщенні протягом всього зазначеного часу. Позивачка є власником будинку, і їй належить право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном, в тому числі і у вказаний нею спосіб. Таким чином, є всі підстави для визнання обох відповідачів (які є відсутніми понад визначені законом строки збереження за ними права проживання) такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку позивачки.

Outcome: approved