Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 09.10.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON], з метою отримання банківських послуг був укладений договір №б/н, згідно умов якого відповідачу було видано кредит у розмірі 4300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в заяві. В позові вказує на те, що відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит, в звязку з чим станом на 31.12.2017 року утворилась прострочена заборгованість в сумі 120989 грн. 78 коп., яка складається із: заборгованість за кредитом в сумі 4190 грн. 22 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 106175 грн. 28 коп., заборгованість за пенею в сумі 4300 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 5733 грн. 28 коп. Просить стягнути з відповідача [PERSON] несплачену заборгованість за кредитним договором в сумі 120898 грн. 78 коп., а також судові витрати в сумі 1813 грн. 48 коп. Від представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Всі обставини викладені в позові підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, повідомлявся про місце, час і дату розгляду справи на офіційному сайті веб-порталі судової влади, тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що згідно ст. 281 ч. 1 ЦПК України належить постановити ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що згідно укладеного договору №б/н від 09.10.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] з метою отримання банківських послуг був укладений договір №б/н, згідно умов якого відповідачу було видано кредит у розмірі 4300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Судом встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в заяві. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю, перерахував кредитні кошти на кредитну картку, які відповідач отримав. Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості станом на 31.12.2017 року утворилась прострочена заборгованість в сумі 120989 грн. 78 коп., яка складається із: заборгованість за кредитом в сумі 4190 грн. 22 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 106175 грн. 28 коп., заборгованість за пенею в сумі 4300 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 5733 грн. 28 коп., яку відповідач на момент розгляду справи не погасив, доказів в погашення цієї заборгованості суду не надано. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником зобов'язання він, відповідно до ст. 549, 1050 ЦК України, зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за забов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки згідно ст. 257 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, без заяви сторони у справі, позовна давність судом не застосовується за жодних обставин. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Суд вважає, що з відповідача [PERSON] як позичальника за кредитним договором, згідно умов цього договору належить стягнути на користь позивача заборгованість по кредиту в сумі 120898 грн. 78 коп., задовольнивши позовні вимоги, а також згідно ст.141 ЦПК України понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1813 грн. 48 коп., оскільки судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а позовні вимоги задоволені повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved