Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 11.06.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11358540000, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті у розмірі 30000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11 червня 2038 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. По закінченню цього договору та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. Також сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором. Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих відсотків згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 11 число кожного місяця. 21.01.2009 року між банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду б/н до кредитного договору, відповідно до умов якої, змінено строки погашення процентів з 01 по 25 число кожного місяця. 30 липня 2013 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору, відповідно до умов якої викладено п. 2.1. договору в новій редакції. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором, були укладені наступні договори поруки: Між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 11358540000П1 від 11.06.2008 року. Між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 11358540000 П2 від 11.06.2008 року, та укладено договір поруки № 11358540000 П3 від 11.06.2008 року між [PERSON] та позивачем. Відповідно до умов вищезазначених договорів поруки відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , кожний з них зобов»язались відповідати солідарно з [PERSON] за невиконання останнім кредитних збов»язань. 29 березня 2016 року відповідачем направлено вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, станом на 04.08.2016 року заборгованість відповідача [PERSON] по поверненню кредитних коштів становить 6700 доларів США, з яких 5692,59 доларів США - кредитна заборгованість ; 1007,77 -заборгованість по процентам. У зв»язку з невикнанням умов кредитного договору позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму боргу в розмірі 6700, 36 доларів США, з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму боргу та нарахованих процентів в розмірі 6700,36 доларів США та з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку 6700, 36 доларів США; стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» судовий збір у розмірі 2494,14 грн., в рівних частках з кожного по 623,54 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги просив стягнути в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку 6700, 36 доларів США , солідарно з [PERSON] та [PERSON] 6700, 36 доларів США, та солідарно з [PERSON] та [PERSON] 6700, 36 доларів США, та понесені судові витрати з відповідачів на користь позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки у 2013 році була реалізована квартира, що перебувала в іпотеці, тому вважає, що боргових зобов»язань перед банком у нього не існує. В подальшому, після реалізації квартири, у нього існувала заборгованість по кредитному договором, яку він частково погашав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, просила справу слухати у її відсутність ( а.с. 130). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, просила справу слухати у її відсутність, просила відмовити в задоволенні позовних вимогах ( а.с. 131). Відповідач [PERSON].в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без його участі, просив відмовити в задоволенні позовних вимогах. ( а.с. 132). Представник відповідачці [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що банк надав згоду на продаж квартири , яка перебувала в іпотеці, і заборгованість, яка залишилась після продажу квартири, за її думкою, повинна була банком перенестися на нового покупця. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON] Жолнер Н.В. , дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.06.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11358540000, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті у розмірі 30000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11 червня 2038 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. По закінченню цього договору та кожного наступного місяця кредитування. Процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. Також сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором.( а.с. 7-10) Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.( а.с. 10-14). Погашення нарахованих відсотків згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 11 число кожного місяця. 30 липня 2013 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору, відповідно до умов якої викладено п. 2.1. договору в новій редакції. ( а.с. 20). В забезпечення виконання умов договору між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладені договори поруки № 11358540000П1 від 11.06.2008 року, № 11358540000П2 від 11.06.2008 року та № 11358540000П3 від 11.06.2008 року ( а.с. 21-23). Згідно умов вищезазначених договорів кожний з відповідачів [PERSON], [PERSON], та [PERSON] несе солідарну відповідальність разом з [PERSON] за невиконання останнім кредитних зобов»язань. ( а.с. 21-23). Станом на 04.08.2016 року у відповідача [PERSON] перед банком виникла заборгованість за невиконання умов кредитного договору, яка становить 6700 доларів США, з яких 5692,59 доларів США - кредитна заборгованість ; 1007,77 -заборгованість по процентам ( а.с. 30 40) 29 березня 2016 року позивачем направлено вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, які були отримані відповідачами ( а. с. 24-29). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти ( кроедит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Зміст вказаної норми вбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Оскільки між позивачем та поручителями було укладено окремі договори поруки і в такому випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою та поруку не можна вважати їхньою спільною відповідальністю, суд приходить до висновку про стягнення загальної суми кредитної заборгованості в солідарному порядку з боржника та з кожного із поручителів окремо. Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-745цс15,які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ПАТ « Укрсиббанк». Доводи представника відповідача про відсутність заборгованості у відповідачів за кредитним договором у зв»язку з продажом об»єкту нерухомості, яке перебувало в іпотеці, та у зв»язку з цим переходу боргових зобов»язань за кредитним договором до нового покупця, суд не може прийняти до уваги за наступними підставами. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Як вбачається з матеріалів справи квартира [ADDRESS], дійсно перебувала в іпотеці в рахунок забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором № 11358540000 від 11.06.2008 року. ( а.с. 125-126, 152) Згідно виписки з протоколу засідання комітет у ПАТ «Укрсиббанк» від 25.07.2013 року комітетом надано згоду [PERSON] на проведення реалізації майна, а саме квартири [ADDRESS] ; після проведення реалізації вирішено внести зміни в державні реєстри та залишок заборгованості стягнути у судовому порядку ( а.с. 152). 31.07.2013 року нотаріусом Харківського нотаріального округу Лук»яновою О.Б. було прийнято рішення про припинення обтяження, заборони на нерухоме майно- квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 153-155). Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволенні вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїмим правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Отже, з вищезазначених норм права- Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Згідно п. п Іпотечного договору від 11.06.2008 року , укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України « Про іпотеку» та отримання іпотекодержаетелем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від іменті іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому законом України « Про іпотеку». ( а.с. 125-126). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно п. 6.1 іпотечного договору від 11.06.2008 року договір є дійсним з моменту нотаріального посвідчення до повного виконання зобов»язань договором, що обумовлюють основне зобов»язання ( а.с. 125). Відповідно до п. 6.4 зміни та доповнення до цього Договору вносяться в порядку, передбаченому законодавством України тпа цим Договором. Додатковою угодою від 31.07.2013 року сторони домовились припинити дію іпотечного договору з 31.07.2013 року ( а.с. 155). Отже,додаткова угода від 31.07.2013 року, укладеного між банком та [PERSON] про припинення дії іпотечного договору була погоджена сторонами у встановленому законом порядку, тобто договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України. Інших доказів, які б свідчили про позасудове врегулювання вимог іпотекодержателя, передбачене вищезазначеними нормами права,зокрема Законом « Про іпотеку», а також іпотечним договором, матеріали справи не містять. Навпаки, після звернення відповідача [PERSON] із заявою про надання дозволу на реалізацію заставленого майна , банком прийнято рішення про стягнення залишку заборгованості у судовому порядку ( а. с. 152), а відповідачем [PERSON] були здійснені відповідні платежі в рахунок погашення залишку заборгованості після реалізації квартири ( а. с. 30-40). Згідно положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи, що позивачем не доведено наявність позасудового врегулювання відносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачену Законом України « Про іпотеку» та договором про іпотеку від 11.06.2008 року ,договір купівлі-продажу від 31.07.2008 року , укладений між [PERSON] та [PERSON] має зовсім іншу правову природу, додаткова угода від 11.06.2008 року укладена сторонами відповідно до п. 6.4 Іпотечного договору ( а.с. 125) та є дійсною, на підставі рішення банку від 25.07.2013 року щодо наявності залишку заборгованості за кредитним договором після реалізації квартири позивачем здійснювались відповідні платежі, доводи представника відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судом не заслуговують на увагу. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит наданий в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 2494,14 грн, з кожного по 623,54 грн. На підставі ст.ст. 525,526, ч.1 ст. 530, 536, 1049 ЦК України, та

Outcome: approved