Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, в якому просив стягнути з відповідача - [PERSON] на користь Позивача - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» грошові кошти в розмірі 40000,00 грн., судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03.01.2016 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АЕ/5499219, відповідно до якого Позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність Страхувальника пов'язану з експлуатацією автомобіля [NUMBER]. 05.03.2016 року в м. Одеса по вул. В. Терешкової сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON]. 15.07.2016 року Приморський районний суд м. Одеси виніс винесено постанову, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, у встановленому чинним законодавством України порядку вина [PERSON] в виникненні ДТП встановлена та доведена. Подія, яка відбулась 05.03.2016 року в м. Одеса по вул. В. Терешкової за участю забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] с страховим випадком відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 21.03.2016 року ТОВ «Юніверсал Асістанс» на замовлення ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» було проведено автотоварознавчу експертизу, згідно якої вартість матеріального збитку, завданого в наслідок ДТП власнику автомобіля [NUMBER] становить 114215.85 грн. Позивачем складено Страховий акт № 6553. На підставі вказаного Страхового акта та заяви на виплату страхового відшкодування від потерпілої особи, відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивачем платіжним дорученням № 666 здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до умов полісу № АЕ/5499219 в розмірі 40000,00 грн. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування коштів в порядку регресу. У судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача надав до суду клопотання в якому просив справу розглянути без його участі, позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про неможливість неявки в судове засідання не повідомив. Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 03.01.2016 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АЕ/5499219, відповідно до якого Позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність Страхувальника пов'язану з експлуатацією автомобіля [NUMBER]. 05.03.2016 року в м. Одеса по вул. В. Терешкової сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON]. 15.07.2016 року Приморський районний суд м. Одеси виніс винесено постанову, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, у встановленому чинним законодавством України порядку вина [PERSON] в виникненні ДТП встановлена та доведена. Подія, яка відбулась 05.03.2016 року в м. Одеса по вул. В. Терешкової за участю забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] с страховим випадком відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 21.03.2016 року ТОВ «Юніверсал Асістанс» на замовлення ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» було проведено автотоварознавчу експертизу, згідно якої вартість матеріального збитку, завданого в наслідок ДТП власнику автомобіля [NUMBER] становить 114 215.85 грн. Позивачем складено Страховий акт № 6553. На підставі вказаного Страхового акта та заяви на виплату страхового відшкодування від потерпілої особи, відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивачем платіжним дорученням № 666 здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до умов полісу № АЕ/5499219 в розмірі 40000,00 грн. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду та згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, то відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку на підставі рішення суду. Згідно підпункту а) пункту 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року Страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до Страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Добровільно відшкодувати заподіяний збиток відповідач не бажає. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як зазначено в ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У той же час, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлює, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов'язки за зобов'язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Згідно ч. 2 ст. 496 ЦПК України іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно ст. 496 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про набуття позивачем права регресної вимоги після виплати страхового відшкодування та задоволення вимог позивача в повному обсязі. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 1600 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Outcome: approved