Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, останній раз 01.02.2016 року (а.с.218), до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором,в якому просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договоромв сумі 19236,39 доларів США, а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є позивач, та [PERSON] кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року, остання отримала кредит у розмірі 34000,00 доларів США для придбання нерухомого майна, строком погашення не пізніше 04.03.2026 року включно, зі сплатою за користування кредитом плаваючої процентної ставки 3,99% річних. Додатковим договором №1 від 04.11.2009 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і [PERSON] , зокрема було змінено на період з 04.11.2009 року до 05.04.2010 року процентну ставку з плаваючої на фіксовану у розмірі 11,49% річних. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, і [PERSON] було укладено договір поруки №SRML-204/064/1/2008 від 04.03.2008 року, на підставі якого відповідач [PERSON] взяв на себе зобов`язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] її зобов`язань перед позикодавцем і нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. 04.11.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору поруки №SRML-204/064/1/2008 від 04.03.2008 року. Крім того, у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір поруки №SRML-204/064/2008 від 04.03.2008 року, на підставі якого відповідач [PERSON] взяв на себе зобов`язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] її зобов`язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. 04.11.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору поруки № SRML-204/064/2008 від 04.03.2008 року. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту і відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у ньому, і просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи повідомленими судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до Законів України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» відповідач [PERSON] як позичальник за кредитом в іноземній валюті і її син [PERSON] , який був мобілізований, підпадають під категорію осіб, яких стосується мораторій і заборона нарахування штрафних санкцій і процентів. Крім того, [PERSON] здійснила дострокове погашення кредиту ще у червні 2012 року, внісши на рахунок банку понад 7000,00 доларів США. На даний час [PERSON] має важку хронічну хворобу, є інвалідом другої групи, пенсіонером, ніде не працює, проходить довгострокове стаціонарне лікування. Банком не надано жодного належного письмового доказу на підтвердження заборгованості, видачі кредитних коштів позичальнику. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~ Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач (банк), і [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №ML-204/064/2008 (а.с.12-16), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 34000,00 доларів США для придбання нерухомого майна, що підтверджується меморіальним валютним ордером №1 від 04.03.2008 року (а.с.144), а [PERSON] , в свою чергу, зобов`язалася прийняти, належним чином використати і повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 04.03.2026 року включно, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором. Відповідно до п.1.5.1 частини №2 кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Згідно п.1.5.1.1 частини №2 кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року нараховані в порядку передбаченому кредитним договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту і в строки, передбачені графіком платежів. На підставі п.3 частини №1 кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року встановлено, що проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотку 3,99% річних і FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору; ставка FIDR може змінюватися банком). Пунктом 4 частини №1 кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року передбачено, що повернення кредиту і сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються, тобто щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Відповідно до п.1.4.1.2 частини №2 кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року проценти нараховуються щомісячно в день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у графіку платежів на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення та сплачується позичальником відповідно до умов п.1.5 кредитного договору. 04.11.2009 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року, якимзокрема було змінено на період з 04.11.2009 року до 05.04.2010 року процентну ставку з плаваючої на фіксовану у розмірі 11,49% річних (а.с.19-20). 06.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року (а.с.21-22). 26.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року (а.с.23). У зв`язку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, банком на підставі п.1.9 частини №2 кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Так, АТ «ОТП Банк» направив [PERSON] вимогу вих.№200-12-4-7/1434 від 05.08.2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року, яка була отримана відповідачем 08.08.2014 року (а.с.9). Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня її одержання, але до моменту подання позову до суду вона не виконана і відповідні суми позивачу на даний час не сплачені. Відповідно до п.4.1.1 частини №2 кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені кредитним договором строки позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є позивач (банк), і [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №SRML-204/064/1/2008 від 04.03.2008 року (а.с.25), на підставі якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] її зобов`язань перед позикодавцем і нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року. Відповідно до п.1.2 договору поруки №SRML-204/064/1/2008 від 04.03.2008 року [PERSON] і [PERSON] відповідають як солідарні боржники і банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителів, чи до всіх одночасно. 04.11.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору поруки №SRML-204/064/1/2008 від 04.03.2008 року (а.с.26). Згідно з п.п.3.1, 3.2 договору поруки №SRML-204/064/1/2008 від 04.03.2008 року у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, поручитель зобов`язаний здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому банком, протягом трьох банківських днів з дати надіслання банком відповідної письмової вимоги. Вимога вих.№200-12-4-7/1496 від 05.08.2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року була надіслана банком на адресу [PERSON] , але до моменту подання позову до суду вона не виконана і відповідні суми позивачу на даний час не сплачені (а.с.10). Крім того, у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є позивач (банк), та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №SRML-204/064/2008 від 04.03.2008 року (а.с.27), на підставі якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] її зобов`язань перед позикодавцем і нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року. Відповідно до п.1.2 договору поруки №SRML-204/064/2008 від 04.03.2008 року [PERSON] і [PERSON] відповідають як солідарні боржники і банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителів, чи до всіх одночасно. 04.11.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору поруки № SRML-204/064/2008 від 04.03.2008 року (а.с.24). Згідно з п.п.3.1, 3.2 договору поруки №SRML-204/064/1/2008 від 04.03.2008 року у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, поручитель зобов`язаний здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому банком, протягом трьох банківських днів з дати надіслання банком відповідної письмової вимоги. Вимога вих.№200-12-4-7/1495 від 05.08.2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року була надіслана банком на адресу [PERSON] , але до моменту подання позову до суду вона не виконана і відповідні суми позивачу на даний час не сплачені (а.с.11). З урахуванням уточнених вимог, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 19236,39 доларів США, а саме: 15570,06 доларів США суму заборгованості за тілом кредиту, 3666,33 доларів США суму заборгованості за нарахованими відсотками за користуванням кредитом за період з 07.02.2014 року по 14.01.2016 року (а.с.220, 145-160). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~ Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~\~\~ Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.\~\~ Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.\~\~\~\~ Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. На підставі ст.544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Згідно з частиною другою статті 533 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №6-145цс14, при вирішення спору про стягнення боргу за договором в іноземній валюті суд повинен стягнути грошову суму в іноземній валюті. На підставі п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). При цьому, пред`явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов`язком банку чи іншої фінансової установи (ч.1 ст.543 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є поручителями перед позивачем за виконання умов кредитного договору №ML-204/064/2008 від 04.03.2008 року, тобто солідарними боржниками. У зв`язку з невиконанням позичальником вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від відповідачів виконання зобов`язань по кредитному договору, які останні ігнорують. Тому є підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту, процентів за користування кредитними коштами відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. \~ При цьому кредитор має право пред`явити вимоги до кожного із поручителів окремо на підставі відповідного договору поруки (правовий висновок, викладений у Постанові Верховного суду України від 11.11.2014 року). Посилання відповідача [PERSON] на тяжке матеріальне становище суд не приймає до уваги, оскільки згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Зазначені відповідачем [PERSON] обставини щодо її хвороби і тяжкого матеріального стану можуть бути враховані судом під час вирішення питання про надання відстрочки або розстрочити виконання рішення суду, однак відповідне клопотання від відповідача до суду не надходило. При цьому відповідач [PERSON] може звернутися із зазначеним клопотанням згідно зі ст.373 Цивільного процесуального кодексу України і під час виконання рішення суду . Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив суд застосувати вимоги ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки [PERSON] з 17.03.2014 року був мобілізований до лав Збройних сил України, а тому проценти нараховуватися не повинні. Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Зазначена норма внесена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 08.06.2014 року. Пунктом 3 Прикінцевих положень поширено дію пункту 3, підпункту 3 пункту 4, пункту 9 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Як вбачається з довідки вих.№2534 від 16.10.2014 року, виданої ТВО військового комісара [INFO] [PERSON] на запит суду, [PERSON] відповідно до вимог Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» був призваний на військову службу за призивом під час мобілізації до штату в/ч [NUMBER] м.Запоріжжя (а.с.67). Згідно з інформацією, яка надійшла від Комунарського районного військового комісаріату,\~ [PERSON] 23.03.2015 року виключений із списків особового складу в/ч [NUMBER] м.Запоріжжя і з 25.03.2015 року перебуває на військовому обліку офіцерів запасу (а.с.82, 83). Разом з тим, зі змісту кредитного договору вбачається, що саме [PERSON] зобов`язана виконувати його умови, вчасно сплачуючи періодичні платежі. Таким чином, оскільки [PERSON] не є позичальником, фактично на нього неустойка та відсотки за користування кредитом не нараховуються, тому положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на нього не поширюються. Посилання відповідача [PERSON] на необхідність застосування вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є також необґрунтованим, оскільки ним передбачена заборона на звернення стягнення на предмет іпотеки, а не на стягнення заборгованості за кредитним договором, що має місце у даному випадку. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з них, так як солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. На підставі викладеного,

Outcome: approved