Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №E/V082798 від 14.08.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 20000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 20.08.2012 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначає позивач, банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 20000,00 доларів США. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509. 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 08.12.2015 року має заборгованість 54792,92 доларів США, яка складається з наступного: 14950,89 доларів США заборгованості за кредитом, 18253,30 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 0,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 21588,73 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Також, між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] 14.08.2008 року був укладений договір поруки №E/V082798 від 14.08.2008 року в якості забезпечення виконання зобовязань позичальника [PERSON] за кредитним договором №E/V082798. З укладеного договору поруки вбачається, що відповідач надала згоду забезпечувати виконання зобовязань по кредитному договору, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Як зазначає позивач, відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №E/V082798. Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Однак вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На основі викладеного, позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 54792,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.12.2015 року складає 1284893,97 грн. за кредитним договором №E/V082798 від 14.08.2008 року. Крім того, просить стягнути з відповідачів судові витрати. В ході розгляду судом справи від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, згідно якої вказують, що станом на 08.12.2015 року у відповідача [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором №E/V082798 від 14.08.2008 року у розмірі 33204,19 доларів США, яка складається з наступного: 14950,89 доларів США заборгованість за кредитом; 18253,30 доларів США заборгованість за відсотками. Окрім того, за відповідачем рахується заборгованість по пені за період з 08.12.2014 року по 08.12.2015 року, яка складає 180883,92 грн. На основі викладеного просять суд стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33204,19 доларів США, що за курсом НБУ складає 778638,26 грн. та заборгованість по пені у розмірі 180883,92 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, однак спрямувала до суду заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідачів в судове засідання, призначене на 24.02.2017 року, не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, у зв'язку з чим суд вважає за можливе завершити розгляд справи у його відсутність. Будучи присутнім в ході розгляду справи представник відповідачів позовні вимоги не визнавав, просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Також надав суду письмові заперечення на позов, з яких вбачається, що позивач 10.02.2010 року звертався до відповідачів з претензійним листом з приводу повернення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16407,94 доларів США. Окрім того, 19.05.2010 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення до відповідача [PERSON] та рішенням суду від 16.02.2012 року позов ПАТ КБ «Привіатбанк» до [PERSON] про звернення стягнення було задоволено та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №E/V082798 від 14.08.2008 року звернуто стягнення на предмети застави, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними відмовлено. Також вказує, що п.1.2 договору сторонами встановлено кінцевий термін повернення кредиту 20.08.2012 року, в той час як умова договору (пункт 7.1.) про його дію до повного виконання сторонами, на думку представника позивача, не є встановленням строку дії договору, а пунктом 6.7. договору строк позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлено тривалістю 5 років. Також вказує, що згідно вимог статті 559 ЦК України позивачем пропущений піврічний строк для предявлення позову до поручителя та розрахунок ціни позову, наданий позивачем, є лише односторонніми розрахунками стягувача, у зв'язку з чим, на думку представника відповідачів, не може братись судом до уваги. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору №E/V082798 від 14.08.2008 року отримав кредит у розмірі 20000,00 доларів США, що підтверджується копією кредитного договору №E/V082798 від 14.08.2008 року (а.с.11-13), а також заявою на видачу готівки №1 від 15.08.2008 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримав кредит на вказану суму (а.с.29). Відповідно до п. 3 ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору. Виходячи з вищенаведеного, кредитний договір №E/V082798 від 14.08.2008 року, що додавався до позовної заяви, є вільною формою кредитного договору узгодженою сторонами, що відповідає вимогам п. 1 ст. 634 ЦК України. В договорі міститься інформація про розмір кредиту, умови його надання, відсоткова ставка, розмір винагороди за використання фінансового інструменту, строк дії кредитного договору тощо. Дана інформація була доведена до відповідача, про що свідчить його підпис у вказаному договорі, що, в свою чергу, являється підтвердженням отримання позичальником кредитних коштів (а.с.11-13). Пунктом 1.2 договору сторони встановили термін повернення кредиту 20.08.2012 року, який може бути змінений згідно п.п. 2.3.3, 2.4.1 договору. Також пунктом 7.1. договору передбачено, що він діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобовязань сторонами за даним договором. Відповідно до п.2.2.2 договору позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11 цього договору, а також відповідно до графіка погашення кредиту і відсотків, що зазначені у додатку №1 до цього договору (а.с.14). Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що позичальник зобовязується робити погашення кредиту в дату сплати відповідно до графіка погашення кредиту і відсотків, що зазначені в додатку №1 до даного договору з врахуванням п.4.11 даного договору. Відповідно до п.2.2.4 договору позичальник зобовязується повну сплату відсотків і винагороди зробити не пізніше дня фактичного повного погашення кредиту. Окрім того, пункт 6.7. договору передбачає, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 15.08.2008 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримав кредит на вказану суму (а.с.29). В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на 08.12.2015 року у відповідача [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором №E/V082798 від 14.08.2008 року у розмірі 33204,19 доларів США, яка складається з наступного: 14950,89 доларів США заборгованість за кредитом; 18253,30 доларів США заборгованість за відсотками. Окрім того, за відповідачем рахується заборгованість по пені за період з 08.12.2014 року по 08.12.2015 року, яка складає 180883,92 грн. Також з метою належного виконання зобовязань позичальником [PERSON] по кредитному договору №E/V082798 від 14.08.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки: №E/V082798 від 14.08.2008 року з [PERSON] (а.с.15). З укладеного договору поруки вбачається, що відповідачка [PERSON] надала свою згоду забезпечувати виконання зобовязань по кредитному договору, укладеному між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору поруки, а саме п.5 позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №E/V082798 від 14.08.2008 року (а.с.65). Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. При цьому, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п.10 договору поруки). Разом з тим, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Пунктом 11 договору поруки передбачено, що сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом п'яти років. Суд вважає, що вказаний пункт договору поруки не стосується строку дії договору поруки, про який йде мова у п.10 договору, а встановлює строк позовної давності щодо звернення з позовом. Проте виходячи із наведеного вище, судом встановлено, що договором поруки строку дії поруки не встановлено, що є підставою для застосування положення ч.4\~ст.559 ЦК України. А шестимісячний строк, передбачений даною нормою права, після закінчення якого порука припиняється, є преклюзивним, не може бути змінений за домовленістю сторін договору, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тому саме цей строк підлягає застосуванню в даному випадку.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду на викладене, оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, слід застосувати положення ч.4\~ст.559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 вересня 2014 року №6-53цс14.\~\~\~\~ Таким чином, враховуючи дату направлення вимоги позичальнику та поручителю 10.02.2010 року (а.с.65) та дату звернення позивача з даним позовом до суду 14.01.2016 року (а.с.2), суд вважає, що в задоволенні позову до поручителя [PERSON] слід відмовити. Разом з тим, твердження представника відповідача з приводу того, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є односторонніми арифметичними розрахунками позивача, судом до уваги не беруться. При цьому, суд враховує і той факт, що на підставі клопотання представника відповідача судом 12.07.2016 року було призначено судову економічну експертизу з приводу достовірності розрахунків суми боргу, наданих позивачем (а.с.160-161), однак 15.11.2016 року від судового експерта [PERSON] повернулись матеріали цивільної справи №727/126/16-ц провадження №2/727/439/16 у звязку з несплатою вартості проведення експертизи, на підставі чого судом відновлено провадження по справі (а.с.171). Окрім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Також за правилами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу. Таким чином, враховуючи наявність в матеріалах заяви представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності щодо вимог позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме: за період з 08.12.2014 року по 08.12.2015 року у зв'язку зі спливом позовної давності, яка до вимог про стягнення неустойки встановлена в один рік і про застосування якої заявлено відповідачем, що складає 180883,92 грн. Стосовно твердження представника відповідача з приводу закінчення терміну позовної давності за основними вимогами, а саме повернення кредиту та відсотків, то в даному випадку з пункту 6.7 кредитного договору №E/V082798 від 14.08.2008 року вбачається, що сторони у відповідності до вимог ч.1 ст.259 ЦК України домовились про збільшення строків позовної давності до 5-ти років для всіх грошових зобовязань позичальника. Разом з тим, пунктом 1.2 договору сторони встановили термін повернення кредиту 20.08.2012 року, від цієї дати і слід відраховувати початок перебігу строку позовної давності. Також, відповідно до п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином посилання представника відповідача на існування рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.02.2012 року яким звернуто стягнення на предмет застави по кредитному договору №E/V082798 від 14.08.2008 року, як на підставу відмови в задоволенні позову, судом до уваги також не беруться. На підставі викладеного позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до задоволення частково. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33204,19 доларів США, що за курсом НБУ складає 778638,26 грн. та заборгованість по пені у розмірі 180883,92 грн., а також стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати; в задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial