Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач подав до суду позовну заяву, в якій просить усунути перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з квартири [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування зазначених вимог позивач покликається на такі обставини: Позивач вказує, що квартира адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності йому (2/ 3 частини) та його сину - [PERSON] (1/ 3 частини). Відповідач - [PERSON] є дружиною сина позивача та співвласника квартири - [PERSON] З 2002 року син позивача - [PERSON] з сім'єю проживав у квартирі відповідача - за адресою [ADDRESS]. 28 грудня 2008 року у спірну квартиру, без відома позивача, син прописав онуку [PERSON] та 04.04.2014 року внука - [PERSON]. Позивач вказує, що таким чином його син перейшов проживати у їхню квартиру разом із усією сім'єю, заволодівши усією квартирою та створивши неможливі умови проживання у квартирі. З моменту вселення у квартирі розпочалися різного роду непорозуміння та сварки, ініціатором яких стала відповідач. Позивача, літнього чоловіка, фактично вигнали на вулицю і тому він змушений проживати у квартирі знайомої людини. Позивач вказує, що відповідач своїми протиправними діями порушує право на вільне користування приватною власністю. У зв'язку з тим, що позивач жодних дозволів на вселення інших осіб у свою квартиру не надавав, просить суд позов задоволити. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просить суд позов задоволити. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просить суд позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що вона проживає зі своєю сім'єю у складі чотирьох осіб на частці, яка належить її чоловіку, площею 17 м.кв. у квартирі за адресою [ADDRESS]. Відповідач зазначила, що позивач вводить суд в оману стверджуючи, що останній змушений тимчасово проживати на квартирі у знайомої людини і що його фактично вигнали з квартири, оскільки позивач проживає за адресою [ADDRESS] разом із жінкою з якою веде спільне господарство. Крім цього надуманими є твердження позивача про постійні сварки та неможливість проживати разом. Позивач є працівником ЖЕКу «Сигнівка» і скориставшись своїм службовим становищем підробив акт обстеження квартири, внаслідок чого порушено кримінальне провадження та триває досудове слідство. Чоловік відповідача та співвласник квартири - [PERSON] важко працює різноробочим на будівельних роботах. Додому приходить завжди втомленим. Постійні намагання позивача виселити відповідача з сім'єю із спірної квартири негативно впливають на психологічно-емоційне становище сім'ї. Третя особа: [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 18 лютого 2002 року. Судом встановлено, що [PERSON] доводиться дружиною [PERSON]. Ця обставина визнана сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що стверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 11 лютого 2008 року, актовий запис № 1105. Згідно Акту комісії ЛКП «Сигнівка» від 2905.2014 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] зі слів сусідів квартири № 178 та № 172 [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає починаючи з 2005 року. В даній квартирі, зі слів сусідів, проживають квартиранти. Як вбачається із Довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 31.04.2014 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], 1942р.н., [PERSON], 1970р.н., [PERSON], 2005р.н., [PERSON], 2003р.н. Відповідно до ст. 156 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Суд критично оцінює Акт від 27.02.2014 року про реєстрацію [PERSON], 1971р.н. і [PERSON], 2005 року народження та фактичну відсутність їх за адресою реєстрації, як допустимий доказ, оскільки в судовому засіданні встановлено, що згідно Повідомлення про початок досудового розслідування за фактом підробки акту обстеження квартири [ADDRESS] від 27.02.2014 року порушено кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд критично оцінює покликання позивача на те, що для вселення відповідача у спірну квартиру потрібна була його згода, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач - є дружиною [PERSON], який є співвласником квартири. В силу вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити на підставі того, що позивачем не надано, а судом не здобуто доказів вчинення відповідачем перешкод у користуванні майном позивача.

Outcome: dismissed