Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач просить скасувати арешт, накладений на 462/4000 частки квартири [ADDRESS] , обтяження зареєстровано 14.05.2007 року за номером 4947723 , Першою одеською державною нотаріальною конторою. Підставою накладення обтяження були виконавчі провадження №В-9/206, В-9/207 за виконавчим листом №1-458/04 про стягнення 23000 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] та 1200 грн. на користь міської кліничної лікарні №1. [PERSON] помер [INFO] . Позивач є донькою померлого та звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак їй відмовлено через обтяження майна. Співвласниками квартири крім померлого є [PERSON] , [PERSON] та позивач. У позасудовому порядку зняти арешт неможливо, оскільки листом Другого Приморського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області позивача повідомлено про знищення виконавчих проваджень. Сторони в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] . позов визнала (а.с.35). За приписом ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено: Співвласниками 462/4000 частки квартири [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). Постановами №В-9/206, В-9/207 від 01.02.2007 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №1-458/04 про стягнення 23000 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] та 1200 грн. на користь міської кліничної лікарні №1 (а.с.7,8). Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на зазначену частку квартири накладено обтяження, що зареєстровано 14.05.2007 року за номером 4947723 , підстава обтяження - постанова Другого ВДВС Приморського РУЮ м.Одеси, зареєстровано Першою одеською державною нотаріальною конторою (а.с.10). [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). У листі Другого Приморського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області позивача повідомлено про знищення виконавчих проваджень за закінченням терміну зберігання (а.с.15). Згідно ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Існування арештів, накладених на вищевказане іпотечне майно, унеможливлює реалізацію позивачем свого права. Суд вважає, що відсутність пояснень третьої особи - Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не дає суду можливость спростувати обставину, що перед знищенням закінчених виконавчих проваджень (п.9.9,п.9.10 Порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженого наказом МЮ України від 25.12.2008 року №2274/5 ), не виконані дії передбачені ст.ст.39,40 Закону України «Про виконавче провадження». Доказів наявності обставин викладених в ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», що унеможливлюють зняття арешту з майна у разі закінчення виконавчого провадження - суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 Цивільного Процесуального Кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved