Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач ПАТ «Укргазвидобування» звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати договір поруки №П 30019775-9 від 28.11.2014 року недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.09.2013 року між позивачем та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2022390, предметом якого були грошові кошти, які надавалися окремими частинами - траншами, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150000000,00 грн., зі сплатою за користування кредитом 24% річних з кінцевим терміном погашення не пізніше 29.09.2014 року. До договору кредитної лінії було укладено додатковий договір №1 від 17.10.2013 року, додатковий договір №2 від 31.10.2014 року, додатковий договір №3 від 20.11.2014 року, додатковий договір №4 від 28.11.2014 року, додатковий договір №5 від 01.12.2014 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредитної лінії, 28.11.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки за яким [PERSON], як поручитель, зобов'язався відповідати за позичальника в межах 50500000,00 грн. У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, 19.02.2015 року банком було здійснено списання з депозитного рахунку [PERSON] грошових коштів, що є еквівалентом 50500000,00 грн. При цьому, позивач вважає що договір поруки є недійсним на тій підставі, що якщо в основному зобов'язанні передбачений лише такий вид забезпечення як застава, то зазначене зобов'язання може бути забезпечене виключно заставою та не може бути забезпечене іншим видом забезпечення без внесення змін в основне зобов'язання у відповідності до положень ст.546 ЦК України та ч.1 ст.548 ЦК України. Оскільки умовами договору кредитної лінії не передбачено забезпечення зобов'язань порукою, вважає, що оспорюваний договір суперечить ч.1 ст.548 ЦК України та в силу ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Третя особа Національний банк України звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], ПАТ «Дельта Банк» та просив визнати недійсним договір поруки №П 30019775-9 від 28.11.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] Свої вимоги обґрунтовував тим, що у відповідності до п. 3 ст. 7, п. 3 ст. 25 Закону України «Про Національний банк України», між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» були укладені кредитні договори №51 від 22.10.2008 року, №64 від 05.11.2008 року, №86/11-08/СТ від 11.11.2008 року, №39/09-08/СТ від 11.09.2008 року, №144 від 29.12.2008 року, №144/1 від 29.12.2008 року, №144/2 від 30.12.2008 року, №144/3 від 31.12.2008 року, №144/4 від 05.01.2009 року, №144/5 від 12.01.2009 року, №144/6 від 29.01.2009 року, №144/7 від 06.02.2009 року, №144/8 від 11.02.2009 року, №144/9 від 13.02.2009 року, №144/10 від 16.02.2009 року, №144/11 від 27.02.2009 року, №144/12 від 04.03.2009 року, №144/13 від 05.03.2009 року. №144/14 від 13.03.2009 року, №144/15 від 20.03.2009 року, №144/16 від 06.04.2016 року, №144/17 від 15.04.2009 року, №144/18 від 17.04.2009 року, №144/19 від 30.04.2009 року, №144/20 від 03.06.2009 року. Відповідно до умов вказаних договорів, Національний банк України надав ПАТ «Дельта Банк» кредит для збереження ліквідності, а ПАТ «Дельта Банк» зобов'язався повернути кредит в порядку та строки, передбачені умовами договору, а також сплатити проценти за його користування. Згідно кредитного договору, забезпеченням за ним виступають майнові права за укладеними АТ «Дельта Банк» кредитними договорами з юридичними та фізичними особами. Оформлення забезпечення відбувається шляхом укладання окремого договору застави майнових прав. З метою забезпечення виконання ПАТ «Дельта Банк» своїх зобов'язань за кредитним договором, між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» 01.11.2013 року було укладено договір застави майнових прав №51/64/144/39/86/ЗМП-9. На підставі договору застави майнових прав, ПАТ «Дельта Банк» передало у заставу Національного банку України майнові права, за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року, укладеним з ПАТ Укргазвидобування, а також усіма забезпечувальними зобов'язаннями до нього. У зв'язку з укладанням та на підставі договору застави майнових прав, у Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05.11.2013 року за №13994180 ДП «Інформаційний центр» було зареєстровано приватне обтяження (застава рухомого майна) за об'єктом: майнові права за договором кредитної лінії від 29.08.2013 року №ВКЛ-2022390, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» та оголошено заборону відчуження предмету обтяження. Обтяжувачем рухомого майна визначено Національний банк України, а боржником ПАТ «Дельта Банк» Згідно п.п. 1.1 застави майнових прав, зобов'язання що випливають з договору кредитної лінії №ВКЛ-2022390 забезпечувались договором застави майнових прав від 29.08.2013 року №ВКЛ-2022390/S-1, укладеним між АТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування». В подальшому між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №П 30019775-9 від 28.11.2014 року. При цьому, вказаний договір поруки було оприбутковано АТ «Дельта Банк» на відповідному позабалансовому рахунку обліку наданих застав 19.02.2015 року. 19.02.2015 року АТ «Дельта Банк» на підставі п. 1.3 договору поруки здійснило договірне списання коштів з депозитного рахунку [PERSON] в сумі 50500000,00 грн., в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання ПАТ «Укргазвидобування». Національний банк України вважає, що договір поруки №П 30019775-9 від 28.11.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] підлягає визнанню недійсним, оскільки у порушення п.п. 3.4.2, 3.4.5 договору застави майнових прав, ст.ст. 1, 3, 50 Закону України «Про заставу» та ст.ст. 576, 587 ЦК України, майнові права ПАТ «Дельта Банк» за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390, які перебували у заставі Національного банку України, фактично були відчужені без його згоди третій особі. Крім того, укладання спірного договору поруки без погодження з Національним банком України як заставодержателем, фактично було внесено зміни до договору кредитної лінії №ВКЛ-2022390, умовами якого (п. 1.3) було визначено вичерпний перелік забезпечувальних зобов'язань, до яких спірний договір не входив. Спірний договір був укладений значно пізніше укладання договору застави майнових прав з Національним банком України, чим фактично було порушено умову договору застави майнових прав (п. 3.4.5), щодо встановлення заборони відносно внесення змін договору кредитної лінії від 29.08.2013 року №ВКЛ-2022390 та забезпечувальних договорів, що забезпечують їх виконання, без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя. Оскільки ПАТ «Дельта Банк» не мав права укладати договір поруки без погодження з куратором банку, такий договір слід вважати укладеним з порушенням ПАТ «Дельта Банк» його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України. Таким чином, вважає, що оскільки договір поруки було фактично укладено після визнання ПАТ «Дельта Банк» проблемним банком, погашення заборгованості відбувалось з рахунку [PERSON] у проблемному банку та на момент погашення якої очевидною була обмеженість у використанні відповідачем коштів на його рахунку та неможливість банку виконувати свої зобов'язання перед кредиторами, є усі підстав вважати, що спірний договір поруки не мав на меті досягнення визначеного чинним законодавством результату для поруки - забезпечення виконання активами ПАТ «Дельта Банк» (майновими права за кредитним договором, переданими в порядку регресу) грошових вимог до ПАТ «Укргазвидобування». На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача за первісним позовом, третьої особи за позовом третьої особи ПАТ «Укргазвидобування» в судовому засіданні свої позовні вимоги та вимоги третьої особи підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Укргазвидобування» та позовні вимоги третьої особи Національного банку України визнав у повному обсязі. Представник третьої особи за первісним позовом та третьої особи з самостійними вимогами Національного банку України в судовому засіданні свої позовні вимоги та вимоги ПАТ «Укргазвидобування» підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Справа перебуває в провадженні суду з 03.08.2015 року та тривалий час не знаходить свого вирішення. З урахуванням викладеного, суд вважає неявку відповідача неповажною, та враховуючи строки розгляду справи приходить до висновку про розгляд справи у його відсутність, за наявними у ній доказами. Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення представника відповідача [PERSON], в яких він проти задоволення позову ПАТ «Укргазвидобування» заперечував посилаючись на те, що п. 1.3 кредитного договору між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» було погоджено укладання договорів застави, згідно яких власником заставного майна та стороною за договорами застави, як заставодавцем, буде виступати саме ПАТ «Укргазвидобування». Зазначив, що АТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» не можуть укладати правочини з умовами згідно яких у третіх осіб, які не є сторонами відповідного правочину, виникають обов'язки укласти з кредитором відповідні договори поруки, як додаткове забезпечення. Тобто, сторони кредитного договору не можуть у відповідному договорі передбачити обов'язок стосовно укладання договору поруки з [PERSON], який не є стороною даного кредитного договору, що підтверджує необґрунтованість позовних вимог. Також зазначив, що порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямована на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою виникнення правовідносин щодо забезпечення виконання зобов'язань є цивільно-правовий договір, укладений з дотриманням вимог глав 16, 52, 53 ЦК України. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язань боржника та кредитором боржника. Отже, між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки у письмовій формі, з повним дотриманням вимог норм чинного цивільного законодавства України. Чинним законодавством не передбачено обов'язкового отримання попередньої згоди боржника в основному зобов'язанні на укладення кредитором із іншою особою договору поруки на забезпечення виконання його зобов'язань. Також, чинним законодавством та умовами як кредитного договору, так і оспорюваного договору поруки не встановлено обов'язок кредитора та поручителя попереджати боржника про укладання договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надіслала на адресу суду письмові пояснення в яких підтримала позовні вимоги ПАТ «Укргазвидобування» та позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами Національного банку України та просила їх задовольнити. Вислухавши думку учасників процесу, врахувавши письмові пояснення представника відповідача [PERSON] та представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Укргазвидобування» та позов третьої особи Національного банку України підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що у відповідності до п. 3 ст. 7, п. 3 ст. 25 Закону України «Про Національний банк України», між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» були укладені кредитні договори №51 від 22.10.2008 року, №64 від 05.11.2008 року, №86/11-08/СТ від 11.11.2008 року, №39/09-08/СТ від 11.09.2008 року, №144 від 29.12.2008 року, №144/1 від 29.12.2008 року, №144/2 від 30.12.2008 року, №144/3 від 31.12.2008 року, №144/4 від 05.01.2009 року, №144/5 від 12.01.2009 року, №144/6 від 29.01.2009 року, №144/7 від 06.02.2009 року, №144/8 від 11.02.2009 року, №144/9 від 13.02.2009 року, №144/10 від 16.02.2009 року, №144/11 від 27.02.2009 року, №144/12 від 04.03.2009 року, №144/13 від 05.03.2009 року. №144/14 від 13.03.2009 року, №144/15 від 20.03.2009 року, №144/16 від 06.04.2016 року, №144/17 від 15.04.2009 року, №144/18 від 17.04.2009 року, №144/19 від 30.04.2009 року, №144/20 від 03.06.2009 року. Відповідно до умов вказаних договорів, Національний банк України надав ПАТ «Дельта Банк» кредит для збереження ліквідності, а ПАТ «Дельта Банк» зобов'язався повернути кредит в порядку та строки, передбачені умовами договору, а також сплатити проценти за його користування. Згідно кредитного договору, забезпеченням за ним виступають майнові права за укладеними АТ «Дельта Банк» кредитними договорами з юридичними та фізичними особами. Оформлення забезпечення відбувається шляхом укладання окремого договору застави майнових прав. З метою забезпечення виконання ПАТ «Дельта Банк» своїх зобов'язань за кредитним договором, між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» 01.11.2013 року було укладено договір застави майнових прав №51/64/144/39/86/ЗМП-9. На підставі договору застави майнових прав, ПАТ «Дельта Банк» передало у заставу Національного банку України майнові права, за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року, укладеним з ПАТ Укргазвидобування, а також усіма забезпечувальними зобов'язаннями до нього. У зв'язку з укладанням та на підставі договору застави майнових прав, у Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05.11.2013 року за №13994180 ДП «Інформаційний центр» було зареєстровано приватне обтяження (застава рухомого майна) за об'єктом: майнові права за договором кредитної лінії від 29.08.2013 року №ВКЛ-2022390, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» та оголошено заборону відчуження предмету обтяження. Обтяжувачем рухомого майна визначено Національний банк України, а боржником ПАТ «Дельта Банк». Згідно п.п. 1.1 застави майнових прав, зобов'язання що випливають з договору кредитної лінії №ВКЛ-2022390 забезпечувались договором застави майнових прав від 29.08.2013 року №ВКЛ-2022390/S-1, укладеним між АТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування». В подальшому між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №П 30019775-9 від 28.11.2014 року. Вказаний договір поруки було оприбутковано АТ «Дельта Банк» на відповідному позабалансовому рахунку обліку наданих застав 19.02.2015 року. 19.02.2015 року АТ «Дельта Банк» на підставі п.п. 1.3 договору поруки здійснило договірне списання коштів з депозитного рахунку відповідача [PERSON] в сумі 50500000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання ПАТ «Укргазвидобування». Позивач ПАТ «Укргазвидобування» та третя особа з самостійними вимогами Національний банк України просили визнати недійсним договір поруки №П 30019775-9 від 28.11.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], на що слід зазначити наступне. Встановлено, що листом від 07.05.2015 року за №1654 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» повідомила [PERSON] про нікчемність договору поруки №П30019775-9 від 28.11.2014 року. Листом від 07.05.2015 року за №1661 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» повідомила ПАТ «Укргазвидобування» про нікчемність договору поруки №П30019775-9 від 28.11.2014 року. [PERSON] звернувся із позовом до Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ПАТ «Укргазвидобування» на свою користь грошових коштів в сумі 50500000,00 грн. та процентів, нарахованих за користування грошовими коштами в сумі 3934849,32 грн., на тій підставі, що 19.02.2015 року банком на виконання п.1.3 договору поруки було здійснено списання грошових коштів в сумі, яка є еквівалентом 50500000,00 грн. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Положеннями ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України передбачено, що забезпечення зобов'язання здійснюється виключно у випадку, якщо це встановлено договором або законом та відповідно сторони вправі забезпечити виконання зобов'язання лише тим видом забезпечення, який визначений у договорі або прямо встановлений Законом. Якщо в основному зобов'язанні передбачений лише такий вид забезпечення як застава, то зазначене зобов'язання може бути забезпечене виключно заставою та не може бути забезпечене іншим видом забезпечення без внесення змін в основне зобов'язання. В той же час, відповідно до п. 1.3 договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 року, забезпечення ПАТ «Укргазвидобування» виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги за цим договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме: 1.3.1 договір застави майнових прав на отримання грошових коштів по договорам (контрактам), що належать позичальнику, тобто ПАТ «Укргазвидобування». Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 року визначено, що його виконання забезпечується лише одним видом забезпечення - заставою, а відтак забезпечення виконання кредитного договору іншим видом забезпечення, ніж застава, не допускається в силу Закону. У випадку, якщо в основному зобов'язанні передбачений лише такий вид забезпечення як застава, то зазначене зобов'язання може бути забезпечене виключно заставою та не може бути забезпечене іншим видом забезпечення без внесення змін в основне зобов'язання. Разом з тим, між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № П 30019775-9 від 28.11.2014 року, яким передбачено, що забезпеченням виконання кредитного договору є порука - вид забезпечення, який не передбачений в кредитному договорі, у зв'язку з чим суд вважає, що договір поруки № П 30019775-9 від 28.11.2014 року суперечить ч. 1 ст. 548 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Окрім того, у порушення ст.ст. 554, 555, 557 ЦК України, не було повідомлено та не отримано згоду ПАТ «Укргазвидобування» про введення поручителів, про що свідчить відсутність листів-повідомлень від АТ «Дельта Банк» до ПАТ «Укргазвидобування» щодо згоди на внесення змін до структури забезпечення за договором кредитної лінії. 14.05.2015 року на виконання ст. 216 ЦК України, АТ «Дельта Банк» застосував наслідки нікчемності правочинів (договору поруки від 28.11.2014 року), а саме: повернув [PERSON] кошти, списані з його рахунку в рахунок погашення заборгованості ПАТ «Укргазвидобування» перед АТ «Дельта Банк», що підтверджується банківськими виписками, наданими у якості додатків до заяви про визнання позову ПАТ «Дельта Банк». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача ПАТ «Укргазвидобування» про визнання недійсним договору поруки № П 30019775-9 від 28.11.2014 року, укладеним між відповідачами [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», а отже позов підлягає задоволенню. Що стосується вимог третьої особи з самостійними вимогами Національного банку України то вони також підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з п.п. 3.4.2 договору застави майнових прав від 01.11.2013 року , ПАТ «Дельта Банк» (заставодавець) зобов'язався не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов'язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя Національного банку України. Відповідно до п.п. 3.4.5 договору застави майнових прав ПАТ «Дельта Банк» зобов'язався е вносити надалі зміни до договору кредитної лінії від 29.08.2013 року №ВКЛ-2022390 та забезпечувальних договорів, що забезпечують їх виконання, без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та статті 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, що виникає на підставі договору, закону або рішення суду, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтею 3 вказаного Закону та ст. 574 ЦК України встановлено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору кредиту тощо. Предметом застави, на підставі ст. 576 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про заставу» можуть бути майно та майнові права. Згідно ст. 587 ЦК України та ст. 50 Закону України «Про заставу» при заставі майнових прав, заставодавець зобов'язаний, зокрема: виконувати дії, необхідні для забезпечення дійсності заставленого права, а також вживати заходів, необхідних для захисту заставленого права від посягань з боку третіх осіб. Імперативними положеннями статті 17 Закону України «Про заставу» та ч. 2 ст. 586 ЦК України передбачено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним тільки за згодою заставодержателя. Проте, в порушення вищевказаних норм закону та умов договору застави майнових прав, майнові права ПАТ «Дельта Банк» за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390, які перебували у заставі Національного банку України, фактично були відчужені без його згоди третій особі [PERSON] Крім того, укладанням спірного договору поруки без погодження з Національним банком України як заставодержателем, фактично було внесено зміни до договору кредитної лінії №ВКЛ-2022390, умовами якого (п. 1.3) було визначено вичерпний перелік забезпечувальних зобов'язань, до яких спірний договір не входив. Спірний договір поруки було укладено значно пізніше укладання договору застави майнових прав з Національним банком України, чим фактично було порушено умови договору застави майнових прав (пункт 3.4.5) щодо встановлення заборони відносно внесення змін договору кредитної лінії від 29.08.2013 року №ВКЛ-2022390 та забезпечувальних договорів, що забезпечують їх виконання, без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя. Згідно правової позиції Верховного Суду України з аналогічного спору, викладеної в постанові від 21.10.2015 року за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 11.06.2015 року у справі №922/5223/14, відчуження майнових прав без згоди заставодержателя, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 86 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України. На підставі статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оспорюваний правочин (договір поруки) було укладено 28.11.2014 року та відповідно до вказаних вище вимог законодавства та положень Національного банку України з порушенням обмежень, встановлених Національним банком України на підставі постанови Правління України № 692/БТ від 30.10.2014 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», а саме щодо отримання попередньої згоди куратора Національного банку України та здійснення погашення заборгованості, що виникла за будь-якими кредитними операціями, тільки у грошовій формі та постанови Правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року № 560 «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» шляхом призначення куратора», якою з метою уникнення можливості невиконання банком своїх зобов'язань перед клієнтами і кредиторами, а також захисту інтересів вкладників і кредиторів АТ «Дельта Банк», Національним банком України

Outcome: approved