Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК «АХА Страхування» 25.08.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, спричиненої внаслідок ДТП, в своєму позові позивач просив суд, стягнути з відповідача на свою користь збитки завдані ДТП в розмірі 23631,37 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 26.08.2010 року приблизно о 18 год. 00 хв. в м Києві по проспекту Перемоги, [PERSON], керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «МАН», д.н.з. [NUMBER] допустив зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль ««Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження № 1060 від 25.09.2010 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] становить 226146,61 грн., що перевищувало 70% його дійсної вартості на момент укладення договору №339-а/09КМВ від 14.09.2009 року добровільного страхування наземного транспорту. Відповідно до п.11.1 вказаного договору повна загибель транспортного засобу - випадок, коли вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу перевищує 70 % його дійсної вартості на момент укладення договору страхування. Відповідно до п. 20.8 договору передбачено, що при повній загибелі транспортного засобу страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми за вирахуванням суми знецінення за період страхування, вартість залишків транспортного засобу та встановленої в договорі страхування франшизи. Відповідно до довідки №8674349 про обставини ДТП, виданої УДАІ ГУ МВС в м. Києві та постанови Святошинського районного суду м. Києва по справі № 1-290/11 від 05.09.2011 року, вказана ДТП сталась внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху України. На час пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «АХА Страхування», у зв'язку з чим. вона звернулась до позивача із заявою про виплату їй страхового відшкодування, та 12.11.2010 року позивач на виконання договору страхування та на підставі страхового акту виплатив їй 58631,37 грн. Відповідальність водія МАН», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована за полісом №ВЕ/1782688 в ВАТ «НАСК Оранта», позивач ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернувся в порядку регресу до ВАТ «НАСК Оранта» з регресною вимогою про відшкодування збитків. ВАТ «НАСК Оранта» відшкодувало ПрАТ «СК «АХА Страхування» завдані відповідачем збитки в розмірі 35000 грн. в межах ліміту відповідальності. Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 23632,37 грн. Відповідачу з метою досудового врегулювання спору була надіслана претензія, однак вона так і залишилась поза увагою відповідача. На підставі наведеного позивач просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні 20.01.2014 року представник позивача Самойленко П.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. В судове засіданні, яке відбулось 20.01.2014 року, відповідач та його представник не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1) ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. У частині 22.1 статті 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб. Постановою Святошинського районного суду м. Києва по справі № 1-290/11 від 05.09.2011 року, звільнено [PERSON]. від кримінальної відповідальності на підставі п «В» ст.ст. 1, 6 Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року, а кримінальну справу відносно нього закрито (а.с. 21-22). Судом встановлено, 26.08.2010 року приблизно о 18 год. 00 хв. в м Києві по проспекту Перемоги, [PERSON], керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «МАН», д.н.з. [NUMBER] допустив зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] (а.с. 23-24). В результаті пригоди ««Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а.с. 25), а відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження № 1060 від 25.09.2010 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, шкода склала 122636,29 грн. (а.с.31-34), витрати на відновлювальний ремонт згідно калькуляції та згаданого висновку - 22146,61 грн. (а.с. 31-43). Судом встановлено, що 14.09.2009 року між позивачем та гр. [PERSON] було укладено договір №339-а/09КМВ від 14.09.2009 року добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля марки «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 10-20). [PERSON] звернулась до позивача із заявою про виплату їй страхового відшкодування (а.с.54, 55-56). Виконуючи умови договору добровільного страхування, позивач виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 58631, 37 грн. (а.с. 26). Відповідальність водія МАН», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована за полісом №ВЕ/1782688 в ВАТ «НАСК Оранта» (а.с. 23). Позивач ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернувся в порядку регресу до ВАТ «НАСК Оранта» з регресною вимогою про відшкодування збитків. ВАТ «НАСК Оранта» відшкодувало ПрАТ «СК «АХА Страхування» завдані відповідачем збитки в розмірі 35886,50 грн. в межах ліміту відповідальності (а.с. 101,101). Згідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що з моменту виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо відшкодування спричиненого збитку в межах фактичних витрат позивача, що складаються з суми страхового відшкодування в розмірі 23631,37 грн., у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 236,31 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення №10244 від 15.02.2013 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved