Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

позивач просить суд визнати за ним, [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,5554 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON]. За життя [PERSON] мав у власності земельну ділянку площею 0,5554 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою [ADDRESS]. Після його смерті спадкове майно, а саме: майновий пай, отримала його дружина [PERSON], яка проживала разом із [PERSON] до самої смерті. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2009 р. успадкувала майновий пай, що належав її чоловікові [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСГП (майновий сертифікат) Серія [NUMBER], виданий Шпендівською сільською радою 03.01.2003 року. На підставі рішення Шпендівської сільської ради від 21.01.2009 р. [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 13.12.2009 р., площею 0,5554 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою [ADDRESS]. Про те, вищевказаний державний акт на ім'я [PERSON] було видано після його смерті та після прийняття спадщини [PERSON] За життя [PERSON] не встигла переоформити успадковану нею після смерті чоловіка земельну ділянку. [INFO] померла [PERSON]. Після [PERSON] у спадщину лишився майновий пай та земельна ділянка, що вона успадкувала після чоловіка [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] з спадкоємців першої черги залишився син [PERSON] та онук [PERSON] (за правом представлення свого батька [PERSON], який помер [INFO]). Шпендівською сільською радою було посвідчено заяву [PERSON], сина померлої, про відмову від прийняття належної йому за законом частини спадщини на користь племінника - [PERSON], 1984 року народження, який є внуком [PERSON] Він звернувся до державного нотаріуса Кагарлицької нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини, в якій йому було відмовлено у зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] видані Шпендівською сільською радою 15.12.2009 року на ім'я вже померлого [PERSON]. В зв'язку з чим, йому було рекомендовано звернутись до суду щодо визнання за ним в порядку спадкування права власності на земельну ділянку [PERSON] Таким чином, у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не виготовила державні акти на успадковану після [PERSON] земельну ділянку, а для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно надати оригінал державного акту він не може оформити через нотаріальну контору свої спадкові права на вказану земельну ділянку. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, нотаріально завірену про те, що він відмовився від прийняття спадщини на користь племінника, позивача по справі, тому заперечення немає. Представник третьої особи в особі Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просять проводити слухання справи у відсутність представника Управління. Представник третьої особи в особі Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вислухавши позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. [INFO] помер [PERSON]. За життя [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,5554 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті спадкове майно, а саме: майновий пай, отримала його дружина [PERSON], яка проживала разом із [PERSON] до самої смерті. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2009 р. успадкувала майновий пай, що належав її чоловікові [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСГП (майновий сертифікат) Серія [NUMBER], виданий Шпендівською сільською радою 03.01.2003 року. На підставі рішення Шпендівської сільської ради від 21.01.2009 р. [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 13.12.2009 р., площею 0,5554 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою [ADDRESS]. Про те, вищевказаний державний акт на ім'я [PERSON] було видано після його смерті та після прийняття спадщини [PERSON] За життя [PERSON] не встигла переоформити успадковану нею після смерті чоловіка земельну ділянку. [INFO] померла [PERSON]. Після [PERSON] у спадщину лишився майновий пай та земельна ділянка, що вона успадкувала після чоловіка [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] з спадкоємців першої черги залишився син [PERSON] та онук [PERSON] (за правом представлення свого батька [PERSON], який помер [INFO]). Шпендівською сільською радою було посвідчено заяву [PERSON], сина померлої, про відмову від прийняття належної йому за законом частини спадщини на користь племінника - [PERSON], 1984 року народження, який є внуком [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 ЦК України). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Державна реєстрація речового права, яка здійснювалась на підставі та у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за № 1952-IV та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7.02.2002 р. за № 7/5, зводилася до реєстрації у відповідному відділі земельних ресурсів, яка визначалася як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу та припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке визначення поняття державної реєстрації речового права залишилось і у новій редакції Закону. Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цього Закону, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. В період встановлення нової системи державної реєстрації прав відповідно до Закону така реєстрація проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, які видані чи оформлені до «01» січня 2013 року. Відповідно до пункту 11 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Отже, після смерті власника неможливо здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість . Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. ст. 392, 1223 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності земельну ділянку площею 0,5554 га для введення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. На підставі викладеного та

Outcome: approved