Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути із відповідачки 33229 гривень заборгованості за кредитним договором. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що ще в квітні 2007 року між банком та відповідачкою укладено договір, відповідно до якого вонаё отримала кредит у розмірі 250 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідачка [PERSON] належним чином не виконує прийняті на себе зобов'язання , своєчасно не повертає кредитні кошти та не сплачує відсотки за користування кредитом , то просить стягнути суму заборгованості 33229 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Ковальчук А.В. підтримав позовні вимоги , просить стягнути суму заборгованості та судові витрати, представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечує, просить відмовити в його задоволенні за пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення, перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги , виходячи з таких підстав. Як встановлено судом 19 квітня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір бн на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 250 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Максимальна сума поповнення вкладу (а.с.8) 10000 гривень. Таким чином, підписавши заяву від 19 квітня 2007 року, [PERSON] підтвердила свою згоду про те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, і тим самим взяла на себе зобов'язання перед позивачем про повернення отриманого кредиту в сумі 250 гривень зі сплатою 36% річних на суму залишку. Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.10) визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка порушила умови договору щодо своєчасного погашення кредиту і станом на 03.03.2013 року заборгувала банку 33229 гривень, з яких 9771,77 гривень - заборгованість за кредитом;16343,20 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом ; 5055, 51 гривня - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 гривень штраф (фіксована частина) та 1558,52 гривні штраф ( процентна складова). Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. За вимогами ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором , а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти . Умовами надання банківських послуг (п.6.5;6.6 та 8.6) передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором , на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань , передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень +5% від суми позову. Виходячи з вимог законодавства та Умов банківських послуг , суд приходить до висновку про повну доведеність позовних вимог і задовольняє їх. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про порушення позивачем строку позовної давності. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.267 ЦК України). Як видно із виписки по особовому рахунку останній платіж [PERSON] вносила ще в березні 2010 року. Термін дії картки до березня 2010 року (а.с. 7). Відповідно до вимог п.7ч.13ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у спорах щодо споживчого кредитування забороняється вимагати повернення споживчого кредиту строк якого минув. Верховним Судом України викладено правову позицію з питань обчислення строків позовної давності та встановлення різних видів цивільно - правової відповідальності у справі №6-116цс13, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. При розгляді вказаної справи Верховний Суд зробив правовий висновок, відповідно до якого пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Із зазначеного рішення вбачається, що кредитодавець може звертатися до суду після спливу строку позовної давності при наявності поважності причин його пропуску суд може поновити останній на підставі ст.267ч.5 ЦК України , що не виключає застосування судом строку позовної давності у справах по поверненню споживчого кредиту незалежно від наявності заяви сторони у спорі з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Оскільки позивачем надано суду докази про сплату платежів, погашення кредиту, отримання коштів із карткового рахунку, що свідчить про вчинення боржницею дій по кредитному договору , а відповідно ,і визнання нею боргу. Останній платіж вчинено в 2010 році. На підставі викладеного та

Outcome: approved