Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач предявив даний позов і просить: 1.Стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER], вул. Мирська, 12 с. Любарці, Бориспільського району Київської області) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER], вул. Б.Хмельницького, 290, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область) борг в розмірі 10000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату звернення до суду складає 226092,78 гривень та 4 відсотків місячних за період прострочення виконання зобовязання починаючи з червня 2014 року 144699,36 гривень, а всього 370792,14 гривень. 2.Стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER], вул. Мирська, 12 с. Любарці, Бориспільського району Київської області) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER], вул. Б.Хмельницького. 290, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область)моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. 3.Стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER], вул. Мирська, 12 с. Любарці, Бориспільського району Київської області) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER], вул. Б.Хмельницького. 290, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область) витрати понесені під час двотижневого перебування на стаціонарному лікуванні в розмірі 40487,67 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що між сторонами виникли правовідносини договірного зобовязання, а саме позикові зобовязання, що підтверджується розпискою відповідача від 05.09.2013 року. Цією розпискою відповідач позичив у нього грошові кошти в сумі 10000 доларів США. і зобовязувалася їх повернути до 05.04.2014 року. Однак своє зобовязання відповідач так і не виконав. Відповідач до суду не зявився, повідомлений належним чином, про причини неявки не сповістив, а тому справа розглядалася згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України в порядку, передбаченому гл.8 розділу ІІІ ЦПК України (заочний розгляд). Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 05.09.2013 року відповідач [PERSON]Л позичив у [PERSON]П грошові кошти в загальній сумі 10000 доларів США і зобовязувалася повернути їх до 05 квітня 2014 року, про що склав відповідну боргову розписку. В силу ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч.2 ст.1047 ЦК України закріплено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Таким чином, представлена розписка позичальника повністю підтверджує укладення договору позики та його умов. Розписки являються письмовими документами, які містять відомості про те, що відповідач має борг перед позивачем і зобовязується його повернути до 05.09.2014 року. На даний час відповідач не повернув позивачу позичені кошти, віддавати автомобіль (DAEWOO NUBIRA 2002 року випуску, держаний номер [NUMBER]), який виступав у вигляді застави, відповідач також відмовляється. Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак в вище зазначеній розписці встановлено, що кошти було надано під чотири відсотки в місяць. На момент звернення [PERSON]П до суду, офіційний курс гривні до іноземної валюти, згідно курсу Національного Банку України, становив 2260,9278 гривень за 100 доларів США. Відтак заборгованість відповідача перед позивачем складає 226092,78 гривень + 4 відсотки за період прострочення (з червня 2014 року), що становить 144699,36 гривень. Загальна сума 370792,14 гривень. Отже, беручи до уваги відповідні законодавчі норми, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини договірного зобовязання, а саме позикового зобовязання, які відповідають загальним принципам приватного права та актам цивільного законодавства України. Проаналізувавши встановлене, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в даний частині позовних вимог. Разом з викладеним вище позивач просить стягнути з відповідача витрати понесені на лікування та моральну шкоду. Так після чергової розмови з [PERSON]Л, а саме 12 грудня 2014 року, [PERSON]П в наслідок схвильованості та душевних переживань, в результаті відмови відповідача повернути заборговані кошти, було госпіталізовано до Київської обласної лікарні з діагнозом інфаркт. Даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки: [PERSON]М та [PERSON] В результаті лікування [PERSON]П провели дві операції на сердці вартістю 37814 гривень. Під час двотижневого перебування в лікарні позивач витратив 2673,67 гривень на комплекс призначених ліків. Дані факти підтверджені в судовому засіданні випискою/експертиз №3424 від 12.12.2014 року, випискою з історії хвороби №106805/807/810, рахунками-фактури, податковою накладною, чеками та квитанціями про оплату медичних препаратів та ліків. Згідно пунктів 8,9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Однак суд вважає, що позивачем не доведено розміру моральної шкоди, та не зазначено з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір. В силу п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, якщо з моменту заподіяння шкоди пройшло достатньо часу для згладжування моральних втрат, то це може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, при цьому суд повинен виходячи з визначення розміру відшкодування розміру моральної шкоди враховувати майновий стан особи, яка заподіяла шкоду, який впливає на розмір відшкодування, якщо він був до заподіяння шкоди, або стане внаслідок її відшкодування вкрай скрутним. На це ж вказує і п. 10 Пленуму ВСУ України від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд

Outcome: partial