Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ 'ПриватБанк' звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов надання продукту кредитних карт б/н від 16.02.2016 року відповідач отримала кредит у розмірі 5617,34 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконав в повному обсязі умов договору, через що виникла заборгованість. Станом на 26.12.2017 року сума заборгованості становить 12 837 грн. 03 коп., з яких: 5 617,34 грн. - заборгованості за кредитом; 1 909,89 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 4 493,80 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 816,00 грн. - штраф. Добровільно відповідачем сума заборгованості не сплачена, а тому позивач вимушений звернутись до суду. Позивач прохає суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 837 грн. 03 коп., а також відшкодувати понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, прохав розглядати справу без його участі, позовні вимоги прохав задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, вважають вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 4 493 грн. 80 коп. необґрунтованими, безпідставними та незаконними, оскільки останнім не наведені підстави нарахування пені, не зазначений спосіб і порядок її нарахування. Крім того прохають суд до вимог позивача в частині стягнення пені та штрафу застосувати річний строк позовної давності. З»ясувавши обставини справи заслухавши пояснення відповідача та її представника, суд вважає , що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до укладеної між сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов надання продукту кредитних карт б/н від 16.02.2016 року відповідач отримала кредит у розмірі 5617,34 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-31). Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого, станом на 26.12.2017 року утворилась заборгованість в сумі 12 837 грн. 03 коп., яка складається з: 5 617,34 грн. - заборгованості за кредитом; 1 909,89 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 4 493,80 грн. - заборгованості за пенею (як зазначає позивач у відповіді на відзив) та 816,00 грн. - штрафу (а.с.5). Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов надання банківських послуг (надалі умов), як складової частини укладеного договору, позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов, у разі невиконання зобовязань за договором, позичальник на вимогу банку зобовязаний виконати обовязки з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. В пункті 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що при порушенні клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф розмір якого встановлений тарифами договору. Разом із тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у справі №6-2003цс15 від 21.10.2015року. Умовами кредитного договору передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості по будь-якому грошову зобов'язанню та нарахування штрафу при порушення строків платежу. Такі умови вказують, що передбачені договором пеня і штраф застосовуються одночасно за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільної відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення штрафу в розмірі 816,00 грн. задоволенню не підлягають. Крім цього, згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Беручи до уваги розрахунки заборгованості, які надані позивачем, суд вважає, що до позовних вимог про стягнення пені слід застосувати позовну давність один рік, починаючи з 11.01.2017 року, зменшивши розмір заборгованості по пені до 2 471, 59 грн. (4 493,80-2 022,21), оскільки стягнення неустойки (штрафу, пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (а.с.5), що збігається з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі №6-3006цс15 від 08.06.2016 року. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 16.02.2016 року станом на 26.12.2017 року в розмірі 9 998 грн.82 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 5617,34 грн., заборгованості за відсотками за користуванням кредитом 1909,89 грн. та заборгованості за пенею з урахуванням строку позовної давності 2471,59 грн. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із частковим задоволенням позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1372,43 грн. судового збору (9998,82 х 1762 грн. /12837,03 грн.).

Outcome: partial