Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовну заяву обґрунтовує тим, що 02.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибабнк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11192743000. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредиту розмірі 8436 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит, у повному обсязі до 02.08.2014 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13 % річних. Банк свої зобовязання виконав, кредит надав, але відповідачка свої зобовязання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання, призначене на 03.11.2014 року представник позивача не з'явився, на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі, всі необхідні документи для розгляду справи ним були надані суду, а тому вважає, що розгляд справи є можливим за відсутності позивача. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена відповідно до положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить оголошення у пресі. В судовому засіданні 08 жовтня 2014 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи (а.с.57). Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача у своєму клопотанні від 03.11.2014 року вказав, що ним були надані документи та пояснення у повному обсязі. Судом встановлено, що 02 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11192743000 (надалі Договір) (а.с.4-8). Відповідно до п. 1.1. Договору банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти в сумі 8436 та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 42601 грн. 80 коп. за курсом НБУ на день укладення договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатися в договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті. Суд звертає увагу на те, що умовами вказаного п. 1.1 договору не вказано у якій саме валюті було надано споживчий кредит. В судовому засіданні 08.10.2014 року представник позивача не надав суду пояснення та доказів з цього приводу. Крім того, суд звертає увагу на абз. 2 п. 1.1 Договору та додаток № 1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу - графік погашення кредиту, які містить суперечливі положення щодо валюти кредитування (долар США та швейцарські франки). Згідно п. 1.2.2. позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі не пізніше 02 серпня 2014 року. Проте, додатковою угодою № 2 від 17.09.2013 року до договору про надання послуг від 17.09.2012 року сторони дійшли згоду про продовження строку дії договору до 17 вересня 2014 року включно (а.с.26). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положенням ст. 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України письмові матеріали справи не містять доказів видачі кредитних коштів (меморіальний ордер, заява на видачу готівки). Довідка - розрахунок заборгованості, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України не є належним та допустимим доказом видачі кредитних коштів відповідачці. Відповідно до п. 1.4 Договору цільове призначення кредиту є особисті потреби позичальника на купівлю автомобіля. Разом з тим, представник позивача не надав, а письмові матеріали справи не містять докази придбання автомобіля, кошти на придбання якого передбачені Договором. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed