Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача борг по позиці в сумі 5000грн. - за договором, підтвердженим розпискою відповідачки, з урахуванням інфляційних витрат 815,76грн. та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання 222,33грн. всього стягнути 6038,09 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 5.10.2014р. вони уклали з відповідачкою договір позики, за яким позивачка зобов'язалась протягом року сплатити йому отримані 5000 грн., дане зобов'язання відповідачка не виконала, гроші не повернула, суму боргу просить стягнути з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних згідно ст.625 ЦК України. Також просить відшкодувати йому судові витрати. В судовому засіданні позивач з приводу конкретних обставин укладення договору і даного боргу пояснив, що у нього виникла заборгованість по аліментам на користь відповідачки, за взаємною домовленістю він погасив позивачці заборгованість передачею відповідачці іншого майна (належної йому земельної ділянки), вартість якого суттєво більша, тому відповідачка, прийнявши більш вартісне майно в рахунок погашення заборгованості по аліментам, взяла на себе зобов'язання сплатити йому різницю - 5000грн. у якості боргу, про що нею було складено одночасно дві розписки: про погашення боргу по аліментам і про зобов'язання сплатити йому борг 5000грн протягом року. Дане зобов'язання відповідачка не виконала протягом року і до даного часу, прострочила виконання взятого на себе зобов'язання, тому просить стягнути борг згідно розписки з урахуванням інфляції і зі сплатою 3% річних на вказану суму. Відповідач подала заперечення проти позову, в яких зазначила, що ніякого договору позики з позивачем вона не укладала, гроші від нього не отримувала, навпаки відповідач має перед нею борг по аліментам, і подавши даний позов, має намір лише ухилитись від виплати їй аліментів і погашення заборгованості по аліментам. Вважає, що позивач не довів укладення договору і наявності у неї грошового зобов'язання у сумі 5000грн. Розписку не оспорила, подала докази, просила у позові відмовити. В судове засідання відповідачка тричі не з'явилась, повідомлена належним чином, є розписка; не повідомила про причини неявки в дане судове засідання, тому суд за згодою позивача ухвалив справу розглянути заочно у відповідності до ст.224 ЦПК України. При розгляді даної справи, суд виходить з наступного: Позивач суду представив оригінал розписки, датованої 5.10.2014р., підписаної [PERSON] 5.10.2014р., в якій [PERSON] зобов'язалась сплатити протягом року [PERSON] борг в сумі 5000грн. Відповідачка в своїх письмових запереченнях не оспорила факт написання нею вказаної розписки, тому суд виходить з того, що дійсно, дана розписка складена і підписана відповідачкою власноручно, 5.10.2014р. Згідно ч.1 ст.509 ЦК - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема сплатити гроші) , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст.509 ЦК зобов'язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.. Згідно ст. 204 ЦК правочин є правомірним , якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 1053 ЦКУ за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК). Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян . Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини , щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно абз. 1, 2 ч.1 ст. 1051 ЦКУ позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Дана розписка від 5.10.2014р., надана як доказ позивачем, свідчить про укладення між сторонами договору, з якого у відповідачки виникло грошове зобов'язання перед ним. Сторони домовились у всіх істотних умовах, зокрема щодо розміру зобов'язання і строку його виконання. За законом до такого виду правочину між фізичними особами закон вимагає просту письмову форму. Форма договору у вигляді розписки відповідає вимогам закону щодо простої письмової форми правочину. Даною розпискою підтверджено наявність у відповідачки грошового зобов'язання в сумі 5000грн., яке виникло у неї 5.10.2014р. і за яким строк виконання грошового зобов'язання визначений сторонами словами «протягом року», тобто до 5.10.2015р. Посилання відповідачки, що між сторонами не укладався договір позики, і вона не позичала грошей у позивача, не спростовують доводів позивача про наявність у відповідачки грошового зобов'язання і боргу, наявність якого підтверджена розпискою відповідачки. З приводу обставин, що призвели до укладення договору, підтвердженого розпискою від 5.10.2014р., і підстав виникнення у відповідачки грошового зобов'язання, позивач представив суду оригінал другої розписки, датованої 5.10.2014р., підписаної [PERSON] 5.10.2014р., в якій [PERSON] підтвердила, що в рахунок погашення боргу по аліментам [PERSON] передав їй права на земельну ділянку (з зазначенням конкретних реквізитів вказаної ділянки) і таким чином у повному обсязі розрахувався з нею по аліментам та по пені за прострочення аліментів за період з 20.12.2-1-р. по 5.10.2014р. дана розписка виконана в одному стилі з іншою розпискою від 5.10,2014р., яка наведена вище, що дає підстави вважати, що вони написані відповідачкою одночасно. З наданих доказів суд робить висновок, що між сторонами існували певні правовідносини, взаємні права та обов'язки, сторони перебували у договірних правовідносинах, уклали договір, який не суперечить вимогам закону і інтересам сторін станом на час укладення даного договору, і є дійсним за принципом презумпції правомірності правочину; вказане грошове зобов'язання виникло у відповідачки з інших правовідносин, і за домовленістю сторін було переведене у позикове зобов'язання (в результаті новації боргу), що відповідає закону. Тому посилання позивача як на підставу стягнення вказаної суми на укладення договору позики не суперечить встановленим конкретним обставинам справи і домовленостям між сторонами. При розгляді даної справи, суд виходить з того, що відповідачка на підставі укладеного договору прийняла на себе грошове зобов'язання (новація у позикове зобов'язання) і у визначений договором між сторонами строк його не виконала. Доказів на підтвердження факту повернення вказаної у розписці суми боргу або факту виконання грошового зобов'язання перед позивачем у інший спосіб відповідачка суду не представила, і не зазначила про такі обставини у своїх запереченнях. Посилання відповідачки на те, що позивач, пред'являючи даний позов, має на меті уникнути сплати аліментів і погашення заборгованості по аліментам, не є підставою для відмови у даному позові і не є підставою для припинення чи звільнення її від грошового зобов'язання, яке виникло у неї з законних підстав. Можливий намір позивача у подальшому використати дане судове рішення (про стягнення з відповідачки боргу на його користь) для проведення з відповідачкою взаємозаліку по його грошовим (аліментним) зобов'язанням, - не є підставою для відмови у позові. Тим більше, це не є предметом розгляду в даній справі, враховуючи межі розгляду - за заявленими позовними вимогами, згідно ст.11 ЦПК. До того ж, зустрічного позову в межах даної справи відповідачем не заявлено. Таким чином, є законні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача вказаної у розписці від 5.10.2014р. суми боргу- як виконання позикового зобов'язання. Підстав для звільнення відповідача від даного зобов'язання в даному випадку не встановлено. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки. Згідно ст. 525 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідач невиконанням зобов'язання порушив майнові права позивача, і ці права підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 526 ЦК України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов'язання, не повернувши позивачу гроші у встановлений строк, то є підстави для застосування наслідків, передбачених у ч.2 ст.625 ЦК України, для стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Розрахунок інфляційних втрат зроблено на підставі індексів інфляції за вказаний період, у відповідності до вимог закону, судом визнається правильним і достовірним, відповідачем не оспорений. Розрахунок 3% річних відповідач не оспорив, даний розрахунок є вірним, виходячи з простроченої суми і строку прострочення. Наслідки, передбачені у ч.2 ст.625 ЦК є відповідальністю боржника за прострочення грошового зобов'язання, що повністю відповідає вимогам закону і не суперечить умовам договору між сторонами, оскільки боржником допущено прострочення виконання грошового зобов'язання . Таким чином, позов підлягає задоволенню, і стягненню з відповідача підлягає борг 5000грн. (згідно розписки від 5.102-014р.); дана сума боргу з урахуванням індексів інфляції за період прострочення має бути збільшена на суму втрат від інфляції 815,76грн.; а також стягненню підлягають 3 % річних за весь час прострочення -222,33грн., всього підлягає стягненню 6038,09грн. Згідно ст.88 ЦПК України (оскільки позов задовольняється) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання даного позову у сумі 640грн. Дані витрати підтверджені квитанцією про сплату судового збору. Щодо відшкодування позивачу відповідачем понесених ним витрат на правову допомогу, то виходячи з наданих доказів (точніше їх відсутності - щодо таких витрат) , суд не вбачає підстав для розгляду і вирішення даного питання. На підставі викладеного і

Outcome: approved