Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» 05.03.2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 21 560 грн. 27 коп. за кредитним договором № PLЕМRX03300047 від 18.09.2006 року, а також судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 18.09.2006 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № PLЕМRX03300047. Згідно з умовами кредитного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 108 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.09.2007 року. Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов’язань не виконує належним чином згідно з умовами договору щодо сплати щомісячних платежів, а тому станом на 18.02.2014 рік має заборгованість на загальну суму – 21 560 грн. 27 коп. Заборгованість, яка виникла, станом на момент звернення позивача до суду боржником [PERSON] добровільно не погашена, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з’явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явилася. Представник відповідача за довіреністю надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, прохав з цієї підстави відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами щомісяця — з 18 по 25 число, тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань — тобто настання строку погашення чергового платежу. Передбачений умовами договору збільшений строк позовної давності у п'ять років, враховуючи дату звернення позивача до суду — сплив. Також, зазначено, що до вимог позивача про стягнення неустойки (штрафу, пені) слід застосовувати спеціальний строк позовної давності — в один рік, передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України, який повинен обчислюватися по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Оскільки строк позовної до основної вимоги сплив, то і строк позовної давності щодо додаткової вимоги (стягнення неустойки), в силу положень ст. 266 ЦК України, вважається пропущеним. Таким чином, відповідно до положень ст. 267 ЦК України, представник позивача прохав відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно з заявою позичальника № PLЕМRX03300047 від 18.09.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на сьогодні ПАТ КБ “ПриватБанк”, далі Банк, Кредитодавець) надав [PERSON] (Позичальник, далі Боржник) строковий кредит у сумі 1 108,80 грн. на строк 12 місяців з 18.09.2006 р. по 18.09.2007 р. включно, з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 17,74 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 100,80 грн., в обмін на зобов'язання Позичальника з повернення Кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії. Позичальник взяв на себе обов'язок здійснювати погашення Кредиту шляхом внесення щомісячних платежів в розмірі 116,34 грн. з “18” по “25” число кожного місяця. Позичальник особистим підписом у заяві позичальника № PLЕМRX03300047 від 18.09.2006 року підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»), Тарифами Банку складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. При укладенi Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згiдно з цiєю статтею договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Сторони домовилися, що при порушенні Позичальником свого зобов’язання щодо повернення Кредиту, відсотків, винагороди, останній зобов’язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу (п. 5.1 Умов). Згідно з розрахунком заборгованості, що наданий до позову, станом на 18.02.2014 рік заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 21 560,27 грн., яка складається з наступного: - 5 183,45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 212,88 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 14 661,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором (відповідно до п. 5.1 Умов); а також штрафи (відповідно до п. 5.3 Умов): - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1 002,87 грн. - штраф (процентна складова). Щодо строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 5.5 Договору сторони домовилися, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, нейстойки – пені, штрафів за даним Договором встановлюється тривалістю в пя’ть років. З даним пунктом умов боржник погодився, про що свідчить його підпис на заяві позичальника та вказаний пункт недійсним не визнано. Позивач звернувся до суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № PLЕМRX03300047 від 18.09.2006 року - 05.03.2014 року. Згідно з наданого представником позивача детального розрахунку заборгованості, судом встановлено, що 28.01.2013 року позичальником був зроблений платіж в сумі 2 000,45 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором № PLЕМRX03300047 від 18.09.2006 року. За рахунок цього платежу, враховуючи систему розподілу коштів на погашення заборгованості, передбаченої умовами договору (п. 4.3 Умов), сума тіла кредиту — в розмірі 1 108,80 грн. - була погашена в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, сплата позичальником коштів по кредиту свідчить про визнання ним свого боргу, а тому суд вважає, що з 28.01.2013 року перебіг позовної давності почався заново. Щодо нарахованої Банком суми пені суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що сума наданого кредиту – 1 108,76 грн. - значно менша від суми нарахованої пені - 14 661,07 грн. - суд вважає за необхідне зменшити суму пені до розміру суми тіла та відсотків. Таким чином, до стягнення підлягає пеня в розмірі — 6 292,25 грн. Також, щодо стягнення суми штрафу у вигляді процентної складової (5%), відповідно до п. 5.3 Умов, суд виходить з наступного. При розрахунку процентної складової штрафу, що рахується від суми сукупних величин заборгованості за кредитом (тіло кредиту, проценти, пеня, винагорода тощо) необхідно враховувати вимоги ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на нейстойку не нараховуються. А тому, суд вважає, що до стягнення підлягає процентна складова штрафу в розмірі 584 грн. 43 коп. (5% від суми: заборгованості по процентам (5 183,45 грн.), комісії (212,88 грн.), пені (6 292,25 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов’язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов’язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial