Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач просить визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину будинку за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Іванівка, вул.Чепиноги 32, посилаючись на те, що вказаний будинок є спільною сумісною з відповідачем власністю, оскільки набутий подружжям в період шлюбу, який розірвано в 2014 році, на підставі договору довічного утримання [PERSON], яка є рідною бабусею позивача. В судовому засіданні позивач та її представник підтимали заявлені вимоги за підставами вказаними у позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, оскільки договір довічного утримання був укладений з ним, при цьому вважає спірний будинок спільною власністю подружжя, в тому числі дітей. Представник відповідача в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, а також на те, що спірний будинок не є спільним майном подружжя, оскільки відповідач сплачував за нього кошти, сторони не утримували бабусю та позивач не ставить питання про реальний поділ будинку та землі. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з вересня 1987 року по вересень 2014 року, що підтверджується відповідними свідоцтвом про реєстрацію шлюбу виданим 12.09.1987 року Токарівською сільською радою Білозерського району Херсонської області та рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 02.09.2014 року. В період шлюбу 29.08.1992 року відповідачем [PERSON] укладено з [PERSON] договір довічного утримання за яким остання передала належний їй жилий будинок розташований за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Іванівка, вул.Чепиноги 32, у власність [PERSON], а він зобовязався довічно утримувати [PERSON] З пояснень сторін та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] є рідною бабусею позивачки [PERSON] та вона деякий час проживала з сімєю [PERSON], а в подальшому проживала у батьків позивачки, при цьому родина [PERSON] надавала посильну допомогу бабусі та приймала участь у її похованні. Вказані обставини узгоджуються з іншими матеріалами справи та сторонами визнаються. За змістом ст. 425 ЦК УРСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобовязується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від їх заробітку та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення щодо спільної сумісної власності подружжя містилися у ст. 22 КпШС України. Згідно ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то майно одержане за цим договором є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 57 СК України та ст. 24 КпШС України містять перелік майна яке є особистою власністю дружини або чоловіка (роздільним майном подружжя). Оцінивши в сукупності досліджені судом докази, суд приходить до висновку що за встановлених обставин відповідач [PERSON] уклав договір довічного утримання з [PERSON] в інтересах своє сімї, що ним фактично в судовому засіданні не заперечувалось. При цьому, з урахуванням того, що позивач [PERSON] є онукою [PERSON], проживання останньої деякий час з сімєю [PERSON] та перебування на їх утриманні, а в подальшому з батьками позивача, участі в її утриманні та похованні сторін по справі, як членів однієї сімї, суд приходить до висновку, що набутий відповідачем за договором довічного утримання від 29.08.1992 року будинок за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Іванівка, вул.Чепиноги 32, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], яке підлягає поділу в передбаченому законом порядку. Поряд з цим, суд враховує що дане майно не відноситься до майна, яке відповідно до закону є особистою власністю одного з подружжя, а доводи відповідача про сплату коштів за спірний будинок не приймаються судом до уваги як такі, що не доведені належними та допустимими доказами й такий обовязок не передбачений для набувача за договором довічного утримання. Доводи представника відповідача про те, що позивачем не ставиться питання про реальний поділ будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, яка є власністю відповідача, не приймаються судом до уваги, як такі, що не стосуються суті виниклого спору та не дають підстав для відмови позивачу у заявлених вимогах. За таких обставин, оскільки спірний будинок зареєстрований за відповідачем, у звязку з чим порушуються права позивача як співвласника будинку, заявлені нею вимоги в силу ст.ст. 69, 70 СК України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з урахуванням відсутності передбачених законом підстав відступати від засад рівності часток подружжя. Доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності також не приймаються судом до уваги як такі, що грунтуються на невірному тлумаченні закону, оскільки встановлений ст. 72 СК України трирічний строк позовної давності, який застосовується до вимог про поділ майна заявлених після розірвання шлюбу, позивачем не пропущено, оскільки шлюб сторонами розірвано 02.09.2014 року, а з даним позовом до суду позивач звернувся 21.06.2017 року. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений останньою судовий збір в сумі 748 грн. 74 коп.

Outcome: approved