Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач просить визнати незаконним його звільнення за прогул, скасувати наказ про звільнення та поновити його на роботі на посаді керівника фізичного виховання у Миколаївському професійному ліцеї торгівлі та ресторанного сервісу, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що акт про відсутність позивача на роботі, на підставі якого видано наказ про звільнення, було сфальсифіковано, а під час відсутності на роботі 21.04.2017 року позивач брала участь як головний секретар спортивних змагань, а отже виконувала свої професійні обовязки, про що було повідомлено заступників директора ліцею. Позивач та його представник позов підтримали, представники відповідача проти задоволення позову заперечували, оскільки позивач за посадою підпорядковується безпосередньо директору ліцею, про свою відсутність на роботі останнього не повідомила, жодного повідомлення від будь-яких установ про участь позивача у змаганнях за станом на 21.04.2017 року до навчального закладу не надходило, тому позивачем допущено грубе порушення трудової дисципліни. Наказом директора Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу від 26.04.2017 року №55к/тр керівника фізичного виховання [PERSON] звільнено 26.04.2017 року відповідно до п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України за відсутність на робочому місці 21.04.2017 року, про що складено акт №4 від 21.04.2017 року. Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Позивач пояснила, що 20.04.2017 року їй зателефонували з Миколаївської обласної громадської організації фізкультурно-спортивного товариства «Спартак» та запросили взяти участь 21.04.2017 року в якості головного секретаря обласної спартакіади серед інвалідів праці «Сила духу». Оскільки директор ліцею 20.04.2017 року знаходився на конкурсі кондитерів, позивач близько 16 години попередила про свою відсутність на роботі заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON], написавши відповідну заяву. Допитана як свідок [PERSON] підтвердила зазначені факти, пояснивши, що заява [PERSON] із її резолюцією про дозвіл на участь у спартакіаді була залишена ввечері у секретаря для передачі її директору. Представниками відповідача заперечувалось існування вищевказаної заяви, доказів її реєстрації в діловодстві ліцею суду не надано. Наказом директора Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу від 01.09.2016 року №75/о встановлено початок занять о 8.30, до 15.30 триває останній урок, час початку роботи кожного викладача - за 15 хвилин до початку свого першого уроку, проведення позакласних заходів відбувається за планом, затвердженим директором. [PERSON] 20.04.2017 року зробила запис у «Журналі реєстрації виходу з території співробітників під час робочого часу в службових та особистих питаннях» про свою відсутність 21.04.2017 року з 8 год.30 хв. по 14 год.20 хв. Згідно довідки від 25.04.2017 року №24 Миколаївської обласної громадської організації фізкультурно-спортивного товариства «Спартак» [PERSON] 21 квітня 2017 року з 9.00 до 14.00 була залучена в якості головного секретаря V обласної Спартакіади серед інвалідів праці «Сила духу» у звязку із багаторічним досвідом роботи по організації проведення вищезазначених змагань та досвідом роботи з інвалідами-учасниками змагань. Враховуючи, що факт відсутності на робочому місці 21.04.2017 року з 8 год.30 хв. по 14 год.20 хв. визнається позивачем, доказуванню він не підлягає. За таких обставин посилання позивача на недостовірність акту про відсутність її на роботі від 21.04.2017 року №4 з підстав підпису його працівником, який на час його складання о 16.50 вже залишив робоче місце, а також зазначення акті про відсутність позивача на роботі впродовж всього дня, не спростовують сам факт відсутності позивача на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Відповідно до п.1.4 посадової інструкції №5 керівника фізичного виховання, затвердженої директором Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу 09 грудня 2013 року, керівник фізичного виховання підпорядковується безпосередньо директору ліцею, за змістом п.2.12 зазначеної посадової інструкції бере участь у заходах, що організовуються і проводяться обласним управлінням з фізичного виховання і спорту. Позивач із посадовою інструкцією ознайомлена 03.09.2015 року. Доказів того, що V обласна Спартакіада серед інвалідів праці «Сила духу» належить до заходів, які проводяться обласним управлінням з фізичного виховання і спорту, суду не надано. Враховуючи, що у зазначених змаганнях приймають участь інваліди, тобто особи зі стійким розладом функцій організму, організація таких змагань має здійснюватися завчасно, а отже посилання представника позивача на те, що позивача повідомлено про необхідність участі у спартакіаді лише напередодні змагань і така її участь не залежала від неї особисто, є безпідставними, оскільки ці дії не належать до трудових обовязків керівника фізичного виховання, визначених посадовою інструкцією. Відповідно до ст.46 Закону України «Про професійно-технічну освіту» підвищення кваліфікації педагогічних працівників державних професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, комунальних - за рахунок коштів місцевого бюджету, а приватних - за рахунок коштів власника. Позивачем не надано доказів відрядження її до громадської організації для підвищення кваліфікації. Відповідно до ст.147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. За змістом ч.1 ст.149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. 25.04.2017 року [PERSON] надала письмові пояснення директору ліцею з приводу відсутності її на робочому місці, в якому зазначила, що про відсутність на робочому місці повідомила свого безпосереднього керівника заступника директора з виховної роботи [PERSON], о 14.20 прибула на робоче місце і проводила урок згідно із розкладом занять з 14.45 до 15.30. За змістом ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи що участь у змаганнях, які організовані громадською організацією, не належало до функціональних обовязків позивача за посадою керівника фізичного виховання і не є поважною причиною відсутності на роботі протягом понад три години протягом робочого дня, про свою відсутність на робочому місці позивач директора ліцею як свого безпосереднього керівника не попередила, перед застосуванням дисциплінарного стягнення від неї відібрані письмові пояснення, тому суд вважає звільнення [PERSON] з роботи за прогул таким, що здійснене за наявності законної підстави, а отже у задоволенні позовних вимог про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Оскільки позивача не поновлено на роботі, підстави для стягнення середнього заробітку відсутні, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. За змістом ст.2371 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача при його звільненні, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст. ст. 40, 235 Кодексу законів про працю України,

Outcome: dismissed