Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» 27.12.2018 р. звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просить: визнати недійсним ордер № 59 від 24.01.2001 р. на заселення в гуртожиток ліжкового типу по [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» [PERSON].; стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» суму судового збору у розмірі 1762,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] , Дочірнього підприємства «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» про визнання ордеру недійсним, позивач ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» посилається на наступне. Так, з 1998 р. ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» є власником гуртожитку, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок серія [NUMBER], видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу № 558-С/ЖБ від 16.09.1998 р. та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 135378618 від 23.08.2018 р. Позивач зазначає, що наразі Київським апеляційним судом розглядається цивільна справа №760/23085/17, провадження № 2/760/5970/18 за позовом ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення. В ході розгляду вказаної справи, [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення, до якої було додано копію ордеру № 59 від 24.01.2001 року, про який позивачу не було нічого відомо. Позивач вважає зазначений ордер № 59 від 24.01.2001 р. на заселення в гуртожиток ліжкового типу по [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» [PERSON]., таким, що був виданий незаконно, внаслідок неправомірних дій службової особи при вирішенні питання про надання жилого приміщення в гуртожитку, а також з порушенням порядку і умов надання жилого приміщення в гуртожитку, що встановлений законодавством України. Так, як вказує позивач, ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» був створений та зареєстрований у встановленому законом порядку 28.09.2000 р., в результаті чого набув статусу окремої юридичної особи, з повним обсягом прав та обов`язків. З 29.10.2000 р. по 01.01.2009 р. гуртожитки позивача, в тому числі і гуртожиток, розташований в [ADDRESS] , на підставі договору безоплатного користування майном перебували в безоплатному користуванні ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2». Згідно з п.2.4 Договору, ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» має право за письмовою згодою власника укладати договори оренди нежитлових приміщень, за погодженням з власником встановлювати ціни і тарифи за проживання у житловому фонді. З копії ордеру № 59 вбачається, що він виданий директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» - [PERSON] - 24.01.2001 р . , тобто в той час, коли гуртожитки, на підставі договору безоплатного користування майном, перебували в користуванні ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2». При цьому, статутом ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2», рівно як і Договором не передбачено право Балансоутримувача видавати спеціальні ордери та/або приймати, сумісні з профспілковим комітетом рішення, видавати розпорядження про надання особам житлової площі в гуртожитках позивача (власника гуртожитків). Відповідач [PERSON] не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, як вказує позивач, ордер № 59 від 24.01.2001 року, виданий директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест» Київміськбуд-2», не містить необхідних реквізитів, передбачених у додатку до Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 208 від 03.06.1986 р., зокрема: невірно зазначена назва ордеру, не зазначено населений пункт, серія ордеру, номер кімнати гуртожитку, квадратура житлової площі, номер і дата рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства, що має право видати ордер. Ордер підписано одноособово директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест`Київміськбуд-2» [PERSON], який не мав відповідних повноважень для видачі ордерів для заселення осіб до гуртожитку. Таким чином, оскільки службовою особою, директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест» Київміськбуд-2» [PERSON] було неправомірно, за відсутності повноважень на вдачу ордеру на поселення до гуртожитку, видано оскаржуваний ордер, який за формою та змістом не відповідає вимогам законодавства України, чинного на час надання оскаржуваного ордеру відповідачу [PERSON] , тому даний ордер має бути визнано недійсним в порядку ст. 59 ЖК України. Надання оскаржуваного ордеру, порушує право власності позивача на кімнату [ADDRESS] , оскільки використовується відповідачем, як документ, що нібито свідчить про законний порядок поселення до гуртожитку. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 27.12.2018 р. зазначену справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 15.01.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» до [PERSON] , Дочірнього підприємства «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» про визнання ордеру недійсним, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.07.2019 р. до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 24.07.2019 р., залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . 31.07.2019 р. до суду від представника позивача ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» надійшла відповідь на відзив. 20.08.2019 р. до суду від представника відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив. 04.09.2019 р. до суду від представника позивача ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» надійшли письмові пояснення (заперечення) на заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та визнати недійсним ордер № 59 від 24.01.2001 р. на заселення в гуртожиток ліжкового типу по [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» [PERSON]., посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Відповідач [PERSON] та представник відповідача просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Представник відповідача Дочірнього підприємства «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи відповідача було повідомлено належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надійшло. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача [PERSON] та представника відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18 вересня 1998 року серії [NUMBER], виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу від 16 вересня 1998 року № 558-С/ЖБ, позивачу ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» належить на праві власності житловий будинок (гуртожиток), який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на житловий будинок (гуртожиток), який розташований за адресою: [ADDRESS] , підтверджується також Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 135378618 від 23.08.2018 р. 29 жовтня 2000 року між ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» раніше - ВАТ «Трест «Київміськбуд-2») та ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» було укладено договір безоплатного користування майном (далі - договір) та за Актом прийому-передачі передано на баланс ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» вказаний гуртожиток, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з пунктом 2.4 договору Балансоутримувач (тобто ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2») має право за письмовою згодою власника (позивача) укладати договори оренди нежитлових приміщень, за погодженням з власником встановлювати ціни і тарифи за проживання у житловому фонді. Встановлено, що 24 січня 2001 р. директор ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» [PERSON] видав ордер №59 на заселення в гуртожиток ліжкового типу по [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , яка працювала в СБУ-38 ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» на посаді штукатура на постійній роботі. В ордері зазначено, що він дійсний протягом 5 днів. Відповідач [PERSON] працювала у позивача з 18 грудня 2000 року по 21 червня 2006 року та була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки. Відповідач [PERSON] та її неповнолітня донька - [PERSON] вселились до кімнати [ADDRESS] , 24.01.2001 р. Підставою для вселення відповідача є ордер №59 від 24.01.2001 р., в якому зазначено, що [PERSON] вселяється до гуртожитку, як працююча в СБУ-38 ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» на посаді штукатура на постійній роботі. Згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , 22 травня 2015 р. зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] , в зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2», 3-я особа: [PERSON] , позивач ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» просить визнати недійсним ордер № 59 від 24.01.2001 р. на заселення в гуртожиток ліжкового типу по [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» [PERSON]., посилаючись на те, що даний ордер було видано незаконно, оскільки керівник ДП «Житлоексплуатація» згідно зі статутом не мав повноважень на видачу ордерів на заселення у гуртожиток, належний на праві власності позивачу, а саме форма ордеру не відповідає встановленому зразку для спеціального ордера. Оскаржуваний ордер не містить положень про тимчасове проживання у кімнаті зазначеного гуртожитку. Ордер №59 на підставі якого була вселена відповідач [PERSON] не містить необхідних реквізитів передбачених у додатку до Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР №208 від 03.06.1986 року. При цьому, адміністрацією підприємства (позивача) та профспілковим комітетом спільного рішення про видачу спеціального ордера відповідачу [PERSON] на заселення у гуртожиток не приймалося. А тому, позивачем заявлено позовні вимоги про визнання ордеру недійсним з підстав, передбачених ст. 59 ЖК України. Однак, суд не погоджується з такою позицією позивача з огляду на наступне. Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі у гуртожитку. Частиною 2 статті 128 ЖК України передбачено, що жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. Відповідно до статті 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. Аналогічне положення міститься в п. 10 Розділу II Примірного Положення про гуртожитки, в якому зазначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. З системного аналізу вказаних норм вбачається, що вселення у гуртожиток і користування житловим приміщенням у гуртожитку відбувається на законних підставах у разі вселення на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету, а отримання спеціального ордеру є формалізованим підтвердженням наявності такого рішення. Таким чином, для застосування до правовідносин між сторонами положень ст. 59 ЖК України , необхідним в першу чергу є доведення факту видачі спеціального ордера саме на підставі рішення адміністрації підприємства про надання жилої площі в гуртожитку. Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЖК України форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Згідно з додатком до Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 208 від 3 червня 1986 року в спеціальному ордері, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку, зазначаються: дата видачі ордеру; найменування населеного пункту, а також підприємства, установи, організації, яким належить гуртожиток; номер і серія ордеру; прізвище, ім`я, по батькові особи, яка отримує жилу площу у гуртожитку, місце її роботи або навчання; адреса місцезнаходження гуртожитку; номер корпусу і кімнати; на підставі якого рішення видано ордер; склад сім`ї особи, яка отримує житлову площу у гуртожитку. Ордер підписується керівником підприємства, установи, організації та скріплюється відбитком печатки підприємства, установи, організації. В установленому порядку право на підписання ордерів може бути надане іншій посадовій особі (наприклад, керівнику структурного підрозділу, у складі якого діє гуртожиток). Відтак, враховуючи, що наявний у справі документ під назвою «ордер» ані по формі, ані по змісту не відповідає спеціальному ордеру, форма якого встановлена Примірним положенням про гуртожитки у додатку до Положення, він не є належним та допустимим доказом факту видачі [PERSON] спеціального ордера на право заселення у спірне житлове приміщення у гуртожитку. Оскільки за приписами ст. 59 ЖК України та 129 ЖК України визнанню недійсним підлягає лише спеціальний ордер виданий на підставі рішення адміністрації підприємства, а факт видачі такого ордеру матеріалами справи не підтверджується, неможливим є застосування статті 59 ЖК для визнання документу, який має назву «ордер №59», недійсним. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2008 року у задоволенні позову ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.10.2018 року, у задоволенні позову ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення, - відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 30.01.2019 р., рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18.10.2018 року, - залишено без змін. Згідно із змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства України. Кожна особа має право на судовий захист. Отже об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наводиться в ст. 16 ЦК України Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зазначений перелік способу захисту не є вичерпним, а тому суд може застосувати інші способи захисту. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який належить від виду правопорушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, потерпіла сторона не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Таким чином, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність вимог ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» до [PERSON] про визнання недійсним ордеру № 59 від 24.01.2001 р. на заселення в гуртожиток ліжкового типу по [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» [PERSON]., оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про визнання ордеру на вселення до гуртожитку недійсним з підстав, передбачених ст. 59 ЖК України, проте, в даному випадку, доведенню підлягає факт видачі спеціального ордера саме на підставі рішення адміністрації підприємства про надання жилої площі в гуртожитку, а потім з`ясування обставин, передбачених ст. 59 ЖК України для визнання ордеру недійсним. Враховуючи викладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed