Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.07.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 1957 грн. 20 коп., із сплатою 25,08 % річних. Відповідач підтвердив свою згоду, підписавши заяву разом із умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кошти не повернув, відсотки не сплачує, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом, та просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 14617 грн. 76 коп. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суд від представника позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що відповідач грошові кошти отримав, здійснював погашення, та в подальшому вважав, що кредит повернув у повному обсязі. Крім того, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, після спливу якого позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Вислухавши пояснення представника відповідача вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 31.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNH4ТР23670242, відповідно до якого Банк надав строковий кредит у сумі 1957 грн. 20 коп. для придбання мобільного телефону, строком на 12 місяці до 31.07.2007 року, із сплатою 2,09 % у місяць. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Представник відповідача в судовому засіданні факт отримання відповідачем грошових коштів не заперечував. З пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач умови кредитного договору виконав, однак всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України належні та допустимі докази вказаному суду не надав. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлено законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У п.5.5 умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. З письмових матеріалів справи вбачається, що кредит було видано 31.07.2006 року строком на один рік - по 31.07.2007 року, а позивач звернувся до суду із відповідним позовом лише 12.03.2014 року, тобто після спливу позовної давності передбаченої договором. Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що позивачу було відомо про невиконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору, позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду за захистом порушених прав, однак жодних дій з приводу захисту своїх порушених прав ними не вжито, а відтак позивач пропустив строк у межах якого він мав можливість звернутись до суду з відповідною вимогою, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підстав викладеного,

Outcome: dismissed