Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 4137 грн. 27 коп. та стягнення судових витрат по справі. Представник ПАТ «ПРОСТО-страхування» Осадчий А.М. в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, подав до суду клопотання про розгляд справи в їх відсутність. Відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмове заперечення, в яких зазначив, що до даних правовідносин необхідно застосувати положення про суброгацію, а не регресу, а тому в позові слід відмовити. Суд, враховуючи позицію сторін висвітлену в письмових заявах, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. 16.12.2011 року між ПАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] укладено договір, поліс №АВ/1512922 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким була застраховані застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5). 18.02.2012 року в м. Львів на вул. Зелена, на АЗС «Окко» відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «LATRE», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] 20.01.2012 року власник автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] повідомив позивача про настання страхового випадку (а.с.6-7). 20.01.2012 року складено протокол № 28/12 огляду транспортного засобу - Chevrolet», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.17-18). 02.03.2012 року Костопільським районним судом Рівненської області винесено постанову відповідно до якої винним в скоєнні ДТП визнано [PERSON] (а.с.10). Згідно рахунку страхового відшкодування № 285 від 30.03.2012 року та Звіту про оцінку автомобіля Chevrolet Aveo SF 69 Y, реєстраційний номер [NUMBER], складеного 23.01.2012 року, позивачем було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування в сумі 4137 грн. 24 коп. (а.с.11-16). 19.03.2012 року власник автомобіля Chevrolet Aveo SF 69 Y, реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] звернувся до страхувальника ПАТ «Просто страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування, в зв'язку з чим було складено страхований акт від 30.03.2012 року та видано розпорядження №001387 від 03.04.2012 року на виплату страхового відшкодування в сумі 4137 грн. 24 коп. (а.с.22, 37, 38). На підставі заяви [PERSON], договору страхування, страхового акту, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 4137 грн. 24 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1044 від 11.04.2012 року та заявою [PERSON] на видачу готівки № 42018 від 19.04.2012 року (а.с.39, 40). Отже, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку у розмірі 4137 грн. 24 коп., оскільки зазначена шкода особисто винуватцем ДТП - [PERSON] відшкодована не була. Вимогою уповноваженого представника ПАТ «ПРОСТО-страхування» від 02.04.2014 року та рекомендованим повідомленням стверджується, що позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою про досудове врегулювання спору та обов'язок сплатити ПАТ «ПРОСТО-страхування» кошти в сумі 4137 грн. 24 коп., однак, відповіді на зазначену вимогу отримано не було. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст.4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Враховуючи викладені обставини та роз'яснення щодо застосування понять «регресу» та «суброгації», суд дійшов до висновку, що до позивача ПАТ «ПРОСТО-страхування» не перейшло право регресної вимоги до відповідача [PERSON], а виникло право вимоги саме в порядку суброгації. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «ПРОСТО-страхування» про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed