Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку № 63 по вул. Шевченка у с. Богданівка Броварського району Київської області, позначений на плані літерою А-1 з господарськими будівлями та спорудами: сарай Б, баня В, гараж Г, сарай Д, погріб під Д, сарай Е, вбиральня Ж, колонка К, ворота з хвірткою N1, огорожа N2 в порядку спадкування за заповітом після баби [PERSON], яка померла 04.09.2015р., мотивуючи тим, що померлій при житті належав вказаний будинок, на який за життя вона склала заповіт, яким заповідала все своє майно їй та її сестрі [PERSON]. Вони є єдиними спадкоємцями, хто прийняв спадщину, у звязку з чим позивач звернулася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на вказаний жилий будинок з тих підстав, що відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно. Позивачем подана заява про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада просила розглянути справу без участі їхнього представника. Третя особа подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши докази, суд дійшов таких висновків: Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 04.09.2015р. у с. Богданівка Броварського району Київської області. Згідно заповіту від 05.07.2006 р. [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті заповідала [PERSON] та [PERSON]. Заповіт на день смерті спадкодавця не змінений і не скасований. Як видно зі спадкової справи № 43/2016, позивачка у строк, визначений ст. 1270 ЦК України, подала до [PERSON] районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] З такою ж заявою до нотаріальної контори звернулася [PERSON] Спадкоємцям нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні померлій земельну ділянку площею 0,1182 га, кадастровий номер 3221280801:01:012:0035, земельну ділянку площею 2,1400 га, кадастровий номер 3221280800:11:007:0022, земельну ділянку площею 0,1546 га, кадастровий номер 3221280801:01:007:0006., по Ѕ частки кожній. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2016р. за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину спадкового житлового будинку. Згідно довідки Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №\~1668 від 19.10.2016р. [PERSON] проживала та була зареєстрована у власному будинку за адресою с. Богданівка Броварського району Київської області, вул. Шевченка, 63, до дня смерті, разом з нею у вказаному будинку ніхто не проживав та зареєстрований не був. Інших осіб, які б подали заяви про прийняття спадщини, або які б мали право на спадкування та які б постійно проживали з спадкодавцем, не встановлено. [PERSON] районної державної нотаріальної контори Київської області від 05.09.2018р. №\~3010/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок, оскільки не було надано правовстановлюючих документів на вищезазначений будинок. Згідно технічного паспорту, виготовленого 14.03.2016р., на будинок № 63 по вул. Шевченка у с. Богданівка, даний житловий будинок та ганок побудовані у 1950 році, площа будинку 40,1 кв.м., житлова площа 24,6 кв. м., такі господарські будівлі та споруди сарай Б, баня В, ворота з хвірткою N1 та огорожа N2 побудовані у 1970році, сарай Д та погріб під Д у 1950 році, гараж Г та сарай Е 1985р., вбиральня Ж побудована у 2010 році. Із облікової картки обєкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки вбачається, що домогосподарство у с. Богданівка по вул. Шевченка, 63 належить [PERSON]. Разом з нею у вказаному будинку проживала онука [PERSON], однак із копії спадкової справи видно, що із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] дана особа не зверталася. Згідно довідки КП КОР «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» від 10.03.2016р. встановлено, що згідно архівних даних інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок № 63 по вул. Шевченка у с. Богданівка відсутня. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, з наданих доказів встановлено, що спадкодавцю [PERSON] за життя належав на праві власності житловий будинок № 63 по вул. Шевченка у с. Богданівка Броварського району Київської області, який вона збудувала при житті. Дане нерухоме майно належало [PERSON] на праві власності незалежно від того, чи було воно зареєстроване. При цьому суд враховує дату забудови (створення) нерухомого майна до 1992р., і існуючі на той час порядок обліку і прийняття в експлуатацію житлових будинків та оформлення на них прав власності, згідно якого ведення обліку житлових будинків, прав власності на них у сільській місцевості покладався на сільські ради шляхом ведення по господарських книг і внесення до них відповідних поточних записів. Оскільки спадкодавець набув право власності на законних підставах, то дане право власності зберігалось за ним протягом подальшого часу до самої смерті, незалежно від наявності чи відсутності державної реєстрації такого права, і незалежно від подальших змін у законодавстві з цього приводу. Право власності на даний будинок [PERSON] при житті не втратила. Тому даний будинок увійшов до майна, на яке відкрилась спадщина разом з її смертю. Правилами статті 1216\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу частин першої та другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З наданих доказів встановлено, що спадкодавиця за життя залишила заповіт, яким розпорядилася належним їй майном на випадок смерті на користь своїх онук [PERSON] та її сестри [PERSON], яким заповідала усе належне майно. Третя особа [PERSON] оформила своє право власності на належну їй Ѕ частку вказаного житлового будинку в судовому порядку ще у 2016р. Позивачка є спадкоємцем за заповітом, у визначений законом строк звернулася за прийняттям спадщини до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вказаного нерухомого майна через відсутність правовстановлюючих документів і відсутність реєстрації права власності на спадкове майно, то позивач може захистити і довести свої спадкові та майнові права у суді. Позов підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не перебирає на себе повноважень технічного органу, і не визначає технічного складу обєкту нерухомого майна, а у своєму рішенні, розглядаючи справу і вирішуючи спір, надає оцінку правовідносинам з правової точки зору: наявності права на обєкт нерухомого майна в цілому (у тому складі, в якому цей обєкт належав спадкоємцю станом на день його смерті і відкриття спадщини). Тому у рішенні суду суд не зазначає технічного змісту обєкту нерухомого майна, а зазначає лише ті відомості про обєкт , які підлягають внесенню до державного реєстру речових прав на нерухоме майно і ті відомості, які б були зазначені у свідоцтві про право на спадщину - у разі видання такого свідоцтва нотаріусом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved