Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 06.03.2013 року, а рішенням суду від 18.09.2015 року розірваний. В період шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач батьківських обовязків по відношенню до дитини не виконує. Дитина знаходиться на повному її утриманні та потребує матеріальної допомоги. Відповідач в добровільному порядку цього робити не бажає, хоча має таку можливість, оскільки працює на тимчасових роботах. Провадження в справі відкрито ухвалою від 12.09.2018 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - пятиденний строк для подання відповіді на відзив з дня одержання копії відзиву.\~ 24.10.2018 року в канцелярії суду зареєстрований відзив на позовну заяву, у якому відповідач одночасно просив розглядати справу в загальному порядку з викликом сторін. Ухвалою суду від 02.11.2018 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено за його безпідставністю. У відзиві на позовну заяву відповідач позов визнав частково. Просив зменшити заявлений позивачкою розмір аліментів до 1000 гривень з огляду на його необґрунтованість та перебування на його утриманні малолітнього сина та дружини, яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною і ніякого доходу не має, а також бабусі похилого віку, яка хворіє і отримує незначну пенсію. Сама ж позивач по питанню утримання дочки до нього в добровільному порядку не зверталась. Під час розлучення зазначала про її краще матеріальне становище та спроможність самостійно утримувати дитину. При цьому, вона працює, отримує пенсію та проживає з мамою від якої отримує допомогу. У строк, визначений судом та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, позивачка відповіді на відзив не подала. Дослідженням доказів по справі встановлено таке. 06.03.2013 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 18.09.2015 року. У період шлюбу 19.10.2013 року у сторін народилась дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва серії 1-ЕГ №188393. Довідкою про склад сімї відділу «ЦНАП» виконкому Любомльської міської ради від 20.08.2018 року стверджено, що дитина сторін проживає із позивачкою, дана обставина відповідачем не спростована і не заперечується. Згідно із копією свідоцтва серії І-ЕГ №117919 відповідач 14.02.2017 року уклав шлюб із [PERSON], взявши її прізвище. В цьому шлюбі у відповідача 19.07.2017 року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва серії І-ЕГ №255933. Як вбачається із копії наказу ФОП [PERSON] від 19.09.2017 року №09, нинішній дружині відповідача [PERSON] з 19.09.2017 року надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до довідки Любомльської районної філії Волинського обласного центру зайнятості від 24.10.2018 року відповідач як зареєстрований безробітний на обліку не перебуває. Надана до відзиву копія одного аркуша трудової книжки судом до уваги не приймається, оскільки вона не доводить належності її саме відповідачу. Копія паспорта та пенсійного посвідчення особи [PERSON] без інших належних документів не дають можливості відслідкувати ступінь родинного звязку цієї особи з відповідачем, тому до уваги судом також не приймаються. Відтак перебування на утриманні відповідача його бабусі належними доказами не доведено. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, і водночас визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на дату розгляду справи дочці сторін виповнилось 5 років. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» з 01 липня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1559 гривні, з 01 грудня 1626 гривень. Виходячи із наведених норм законодавства та принципу рівності батьківського обовязку по утриманню дитини, суд вважає визначений позивачем розмір аліментів на рівні 2000 гривень завищеним, оскільки не має достатнього обґрунтування та підтвердження належними і допустимими доказами необхідності стягнення у такому розмірі. З урахуванням передбачених ст.182 СК України обставин, а саме перебування на утриманні у відповідача ще однієї малолітньої дитини від другого шлюбу, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти в сумі 1200 гривень. Такий визначений розмір аліментів відповідатиме потребам дитини у її матеріальному забезпеченні згідно її віку та водночас на певному рівні забезпечить виконання відповідачем батьківського обов'язку. Таким чином, вимоги позивача слід задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. Згідно із ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial