Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 31.05.2019 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив: стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 7400,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» витрати по оплату судового збору в розмірі 1921,00 грн. та 4000,00 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правової допомоги. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування, позивач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» посилається на наступне. Так, 24 квітня 2018 р. між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування серії PKS № 1800640 майнових інтересів власника автомобіля «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] . 16.09.2018 р. в м. Києві на вул. Кайсарова, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Subaru», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «BMW», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2018 р., вказана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Звіту № 131716 від 10 січня 2019 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW», д.н.з. [NUMBER] , становить 11403,34 грн., а відповідно до Рахунку № [NUMBER] від 02.10.2018 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW», д.н.з. [NUMBER] , становить 7400,00 грн. Як вказує позивач, зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 11.10.2018 р. співробітниками АТ «ПРОСТО-страхування» було складено Страховий акт № 131716, відповідно до якого страхове відшкодування становить 7400,00 грн. Відповідно до платіжного доручення № 18426 від 11.10.2018 р., АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило частину страхового відшкодування в розмірі 4171,14 грн., а іншу частину страхового відшкодування в розмірі 3228,86 грн. відповідно до Страхового акту № 131716 від 11.10.2018 р. зарахувало у сплату недооплаченої частини страхової премії шляхом взаємозаліку із Центром продажів - 09 в м. Києві ЦОК - 01 АТ «ПРОСТО-страхування». Таким чином, фактичні витрати АТ «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 7400,00 грн. Крім того, АТ «ПРОСТО-страхування» понесло додаткові судові витрати в розмірі 4000,00 грн., які пов`язані із наданням правничої допомоги, наданої позивачу фахівцем у галузі права. Враховуючи те, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2018 р., [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому особою, відповідальною за завдані потерпілому збитки, є відповідач, а тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 31.05.2019 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 03.07.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ПрАТ «ПРОСТО-страхування» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача 25.10.2019 р. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідно до якого позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 24.04.2018 р. між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] (страхувальник) був укладений договір страхування серії PKS № 1800640 майнових інтересів, за яким позивач застрахував майнові інтереси Потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер [NUMBER] . 26.09.2018 р. о 17 год. 10 хв., в м. Києві по вул. Кайсарова, 15, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трьох транспортних засобів, зокрема: автомобіля марки «Subaru», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «BMW», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Так, вбачається, що [PERSON] , 26.09.2018 р. о 17 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Subaru», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по вул. Кайсарова, 15, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , який, в свою чергу, відкинуло на автомобіль «BMW», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень усіх транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3 б, 13.1 ПДР України. Крім того, [PERSON] , 26.09.2018 р. о 17 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Subaru», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по вул. Кайсарова, 15, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2018 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. в дохід держави. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Як свідчать матеріали справи, внаслідок ДТП, що мала місце 26.09.2018 р. о 17 год. 10 хв., в м. Києві по вул. Кайсарова, 15, автомобіль марки «BMW», д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Вбачається, що 27.09.2018 р. власник пошкодженого автомобіля марки «BMW», д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] звернувся до АТ «Просто-страхування» з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, та 10.10.2018 р. з метою отримання відшкодування, звернувся до АТ «Просто-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до Звіту №131716 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного ФОП « [PERSON] » 10.01.2019 р. за замовленням АТ «ПРОСТО-страхування», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ - автомобіля марки «BMW», д.н.з. [NUMBER] , становить 11403,34 грн. Відповідно до Рахунку № [NUMBER] від 02.10.2018 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW», д.н.з. [NUMBER] , становить 7400,00 грн. Встановлено, що зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 11.10.2018 р. співробітниками АТ «ПРОСТО-страхування» складено Страховий акт № 131716, відповідно до якого страхове відшкодування (вартість матеріального збитку) визначено в розмірі 7400,00 грн. Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Встановлено, що згідно платіжного доручення № 18426 від 11.10.2018 р., АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило частину страхового відшкодування в розмірі 4171,14 грн., а іншу частину страхового відшкодування в розмірі 3228,86 грн. відповідно до Страхового акту № 131716 від 11.10.2018 р. зарахувало у сплату недооплаченої частини страхової премії шляхом взаємозаліку із Центром продажів - 09 в м. Києві ЦОК - 01 АТ «ПРОСТО-страхування». Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З огляду на викладене вище суд вважає обґрунтованими доводи позивача в обґрунтування права регресної вимоги до відповідача за вказаних вище обставин. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого (позивача) були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази на спростування розміру завданої шкоди. Сума страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач АТ «ПРОСТО-страхування» становить 7400,00 грн. Вбачається, що відповідачу була направлена претензія від 26.09.2018 року. Проте, на момент розгляду справи відповідачем по справі не сплачено суму страхового відшкодування. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування у розмірі 7400,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Що стосується понесених витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що 03.01.2019 р. між АТ «Просто-Страхування» та Адвокатським бюро «Синюк та Партнери» було укладено договір про надання правової допомоги № 23. Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги, від 29.03.2019 р. вбачається, що Адвокатським бюро «Синюк та Партнери» виконано робіт (консультація замовника, підготовчі дії, підготовка та подання позовної заяви в суд) на суму 4000,00 грн. Оплата вказаних послуг на правничу допомогу підтверджується копіями платіжних доручень № 4297 від 07.03.2019 р. та № 4298 від 07.03.2019 р. Від відповідача будь-яких заперечень чи пояснень з приводу витрат на правничу допомогу не надходило. Позивач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» надав суду докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000, 00 грн., що підтверджується дослідженими судом документами. Оцінивши надані представником позивача матеріали в обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000, 00 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved