Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач уклали кредитний договір № б/н від 04.06.2010 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Але, відповідач неналежно виконував свої зобов'язання за договором, та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 31.10.2016 року становить 87 598 грн. 85 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами по справі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю, зазначив, що термін виконання зобов'язання відповідачем пов'язаний з терміном дії картки, строк дії якої на час пред'явлення позову до суду не закінчено, просить позов задовольнити і в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування позовної давності відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 04.06.2010 року, останній платіж за договором був здійснений відповідачем 18.11.2013 року, саме з цієї дати починається перебіг позовної давності за правовідносинами, встановленими кредитним договором, надала заяву про застосування позовної давності, просить відмовити в задоволенні позову з цих підстав. За вимогами ч. 3 ст. 12, ст. 81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04.06.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитний ліміт у розмірі 7 000 грн. 00 коп. на умовах його забезпечення строковості, повернення і плати за користування, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 30 % на рік в порядку, на умовах і в строки, визначені договором. Згідно із п. 2.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнтові карту, її вид та строк дії визначений у заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. На підставі п. 2.1.1.2.6 Умов і правил надання банківських послуг платіжні карти використовуються як засіб для безготівкових розрахунків за товари та послуги, для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банку, фінансових установах, через банкомати і здійснення інших операцій, передбачених угодою сторін. Станом на 31.10.2016 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 87 598 грн. 85 коп., а саме: 10 477 грн. 81 коп. -заборгованість за кредитом, 69 684 грн. 12 коп. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 2 789 грн. 36 коп. - заборгованість за пенею і комісією за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 4 147 грн. 56 коп. - штраф (процентна складова). Однак відповідач вимоги кредитного договору № б/н від 04.06.2010 року не виконує, в обумовлені строки кредит і відсотки по ньому не сплачує, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.06.2010 року останній платіж за договором на суму 250 грн. 00 коп. був здійснений відповідачем 18.11.2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] 28.11.2016 року, тобто через більше ніж 3 роки від дня (18.11.2013 року) останнього внесення часткового платежу відповідачем. З огляду на те, що факт звернення банку за захистом своїх прав відбувся за межами позовної давності, судом встановлені обставини, які є підставою для її застосування. Судом також враховується, що позивач не заявляв про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності, що відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України надало б можливість суду захистити порушене право. Відповідно до п. 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до статті 256ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Окрім того, зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Переривання перебігу позовної давності визначається ст. 264 ЦК України. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України у зв'язку із залишенням позову без задоволення, не підлягають стягненню і судові витрати.

Outcome: dismissed