Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки він є власником спірної квартири на підставі договору дарування, відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає, у квартирі не проживає з січня 2010 року, тому позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом адже його право, як власника вказаного рухомого майна є порушеними. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , згідно договору дарування від 11 березня 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г. та зареєстровано в реєстрі за №91. Згідно витягу №1091957 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.03.2013 року, [PERSON] на праві приватної власності у розмірі 1/1 частки належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 11.03.2013 року. Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 31 травня 2020 року складеного за участю двох свідків та посвідченого керівником ОСББ «Електрон 56-А», [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , починаючи з січня 2010 року фактично не проживає. Згідно з Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 26.10.2020 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 19 грудня 1995 року. Відповідно до ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи, що реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі порушує його права як власника, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. На підставі ст.ст.317, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved