Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 30.06.2006р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2013р. має заборгованість перед банком в сумі 24693.99 грн., із них: 5072.16 грн.- заборгованість за кредитом, 17968.78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи- 500 грн. штраф ( фіксована частина), 1152.05грн. штраф( процентна складова). У зв'язку з тим, що відповідачка добровільно не бажає сплатити суму заборгованості за кредитом, позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання представника не надіслали, надали на адресу суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність. Відповідач [PERSON] та її представник за дорученням [PERSON] позовні вимоги визнали частково, пояснивши суду, що банк уже звертався до суду про стягнення з позичальника кредитної заборгованості і судом був виданий з цього приводу судовий наказ. Представник відповідача просить відмовити в задоволені позову в частині стягнення тіла кредиту, так як відносно цієї суми є судовий наказ, зменшити заборгованість по процентам за користуванням кредитом з урахуванням строків позовної давності та відмовити в стягненні штрафних санкцій, так як позичальник не отримувала Правила користування платіжною карткою, про це свідчить відсутність підпису під даним документом. Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Із матеріалів справи вбачається, що 30.06.2006р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Позичальник неналежно виконував свої зобов'язання за договором, тому станом на 31.08.2013р. утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 24693.99 грн., із них: 5072.16 грн.- заборгованість за кредитом, 17968.78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи- 500 грн. штраф ( фіксована частина), 1152.05грн. штраф (процентна складова). Згідно п.1ч2ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Відповідно до ст..627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилами ч 1 ст.1049 і 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені договором. Дослідженими судом матеріалами справи № 2н-170 за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості, встановлено , що 14.05.2008р. суддею Доманівського районного суду було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» -5732.54 грн. заборгованості по кредитному договору. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», про що свідчить Статут банку в новій реджакції. Із заяви заявника вбачається, що судовий наказ видано на суму заборгованості по укладеному договору б/н від 30.06.2006р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Кредит був наданий у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Заборгованість за кредитним договором була визначена станом на 13.04.2008р. на загальну суму 5732.54 грн., із якої: 5072.15 грн.- заборгованість за кредитом; 660.39грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом. Судовий наказ від 14.05.2008р. набрав чинності і був отриманий заявником для передачі його на виконання. Згідно листа відділу ДВС Доманівського РУЮ від 26.12.2013р. даний судовий наказ надходив на виконання. 29.10.2009р. було відкрите виконавче провадження. 23.12.2011р. виконавчий документ був повернутий стягувачу ЗАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до ст..38,п.2ч1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, позивач двічі звернувся до суду з заявами про стягнення з позичальника [PERSON] заборгованості за одним і тим же кредитним договором, сума якого складає 5072.16 грн. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо було про видачу судового наказу про стягнення кредитної заборгованості. На виконання даного виконавчого документу коштів вона не сплачувала. На даний час судовий наказ ще не виконаний. Враховуючи, що рішення щодо стягнення заборгованості за кредитом на суму 5072.16 грн. вже прийнято, суд вважає необхідним в даній частині позову в задоволені позовних вимог відмовити. Щодо вирішення питання про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом , суд вважає необхідним застосувати вимоги закону щодо строків позовної давності. Згідно ст..ст.256,257 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначено або визначено моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явлення вимоги про виконання. Згідно положень ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Досліджуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі передбаченому договором. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, у зв'язку з чим у неї перед банком виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2013р. складає 24692грн.99 коп. Заборгованість за кредитом судовим наказом від 14.08.2008р. вже з позичальника стягнуто. Із пояснень відповідачки в судовому засіданні встановлено, що кошти щодо виконання судового наказу вона не сплачувала і на даний час він залишається невиконаним. Беручи до уваги, що судовий наказ невиконаний, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки заборгованість по процентам за користування кредитом, але в межах строку позовної трьохрічної давності, що буде складати 10553.10 грн. Позовні вимоги щодо стягнення з позичальника штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань, суд вважає безпідставними. Посилання позивача на Правила користування платіжною карткою, як на підставу для стягнення неустойки, суд не приймає до уваги, оскільки вони не є складовою частиною кредитного договору . Крім того, позивачем не доведено факту одержання позичальником зазначених Правил, як додатку до договору. Відповідно до ст..88 ЦПК України у разі задоволення позову частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволені яких позивачеві відмовлено. Оскільки загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку становить 10553.10 грн., тобто 43% від заявлених позовних вимог, отже відповідач повинен сплатити 106.21 грн.

Outcome: partial