Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідачки у його користь 98233 грн. грошової компенсації половини вартості автомобіля марки «Peugeot 308 1.6», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. В обґрунтування позову вказав, що даний транспортний засіб було придбано під час шлюбу і у судовому порядку за ним визнано право на ? ідеальної частки останнього. Однак як співвласник він не має можливості ні користуватися, ні розпоряджатися своєю часткою у майні, мотивуючи тим, що автомобіль перебуває у володінні відповідачки, спільної згоди щодо порядку користування ним вони досягти не можуть в силу конфліктних взаємовідносин. Зазначив, що погоджується на одержання компенсації вартості своєї частки у спірному автомобілі з повним виділенням такого відповідачці. Представник відповідачки подав відзив, у якому просить відмовити у позові, оскільки позивач не представив суду висновок про вартість майна, а також із-за того, що спірний автомобіль є особистою власністю відповідачки. Вказав, що попередні судові рішення у спорі про поділ майна сторін оскаржені у касаційному порядку і судом касаційної інстанції 14.09.2017 р. відкрито відповідне провадження. У судовому засіданні позивач та його представник позов просили задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги заперечили, вказавши, що позивач має інший транспортний засіб, а спірний автомобіль використовується відповідачкою для заробітку й утримання дитини. Вислухавши учасників справи, оцінивши докази, суд встановив таке. Спірний автомобіль марки «Peugeot 308 1.6», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], був придбаний сторонами у період їхнього шлюбу. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.12.2016 р. у справі № 459/1850/16-ц, що було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.08.2017 р., за позивачем визнано право власності на ? ідеальної частки цього автомобіля. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09.2017 р. відкрито касаційне провадження у справі № 459/1850/16-ц, проте не застосовувалося зупинення виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23.12.2016 р. до закінчення касаційного провадження. 25.01.2018 р. суд за клопотанням позивача призначив судову товарознавчу експертизу з метою зясування ринкової вартості спірного транспортного засобу. Згідно зі звітом про оцінку вартості майна, ринкова вартість цього автомобіля станом на 19.03.2018 р. становить 196466 грн. З огляд на встановлені судом обставини справи та в силу приписів ст.ст. 355-356 ЦК України, даний автомобіль є спільною частковою власністю сторін. Виходячи з норм ч. 2 ст. 183 ЦК України, таке майно є неподільним, виділ частки в натурі не можливий. Як вбачається з пояснень і позицій сторін, між ними є конфліктні неприязні відносини, обопільної згоди щодо здійснення права спільної часткової власності не досягнуто, що є очевидним свідченням неможливості спільного володіння і користування цим автомобілем. Позивач бажає виділити свою частку автомобіля позивачці з одержанням від неї грошової компенсації. Таким майном користується відповідачка, остання не сплачує матеріальну компенсацію позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України. Відсутні докази й підстави для висновку, що відповідачка не спроможна виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за нею права власності на спільне майно, а також того, що це становитиме для неї надмірний тягар. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Виходячи з фактичних обставин справи, аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Судові витрати складаються з 640 грн., сплачених позивачем у якості судового збору, і в силу приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню у його користь з відповідачки.

Outcome: approved