Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач просить зобов'язати лікарів [PERSON], [PERSON], [PERSON], комунальний заклад Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2»(далі - Центр) провести його медичний огляд як працівника, який працював на роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці, а також зобов'язати лікаря [PERSON] та Центр провести медичний огляд для отримання направлення на МСЕК. Позивач позов підтримав та пояснив, що влітку та восени 2016 року неодноразово звертався із самостійно розробленим бланком до сімейних лікарів Центру [PERSON], [PERSON], [PERSON] для проходження позачергового медичного огляду, який йому необхідний для звернення із позовом до суду про зміну формулювання причин звільнення, оскільки має професійне захворювання, однак сімейні лікарі відмовились зробити запис у наданому позивачем бланку медичного огляду про придатність або непридатність до роботи із шкідливими та важкими умовами праці, такими діями порушивши ст.19 Закону України «Про охорону праці» та Положення про медичний огляд працівників певних категорій, затверджене наказом Міністерства охорони здоров'я України від 31.03.1994 року №45. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, під час попереднього судового засідання проти задоволення позову заперечували, представник Центру також позовні вимоги не визнав. Позивачу з 11.11.1999 року по 26.11.1999 року проведено повторний огляд та на підставі акту №884/6 спеціалізованою психіатричною медико-соціальною експертною комісією 26.11.1999 року встановлено безстроково другу групу інвалідності, що засвідчено оглянутою в судовому засіданні копією довідки МСЕ 005636. У 2004 році позивачу проведено медичний огляд у Міській поліклініці №2 міста Миколаєва, за яким його визнано непридатним для роботи слюсарем-ремонтником. 24.05.2012 року спеціалізованою психіатричною медико-соціальною експертною комісією [PERSON] видано індивідуальну програму реабілітації інваліда №835. Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред'явленими позовними вимогами. Відповідно до ст.169 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За змістом ч.1 ст.17 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров'я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров'я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Відповідно до ст.31 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» з метою охорони здоров'я населення організуються профілактичні медичні огляди неповнолітніх, вагітних жінок, працівників підприємств, установ і організацій з шкідливими і небезпечними умовами праці, військовослужбовців та осіб, професійна чи інша діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення або підвищеною небезпекою для оточуючих. Власники та керівники підприємств, установ і організацій несуть відповідальність за своєчасність проходження своїми працівниками обов'язкових медичних оглядів та за шкідливі наслідки для здоров'я населення, спричинені допуском до роботи осіб, які не пройшли обов'язкового медичного огляду. Перелік категорій населення, які повинні проходити обов'язкові медичні огляди, періодичність, джерела фінансування та порядок цих оглядів визначаються Кабінетом Міністрів України. На виконання статті 17 Закону України «Про охорону праці» наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21.05.2007 року №246 затверджено Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій(далі - Порядок). Відповідно до п.2.4 Порядку для проведення попереднього (періодичних) медичного огляду працівників роботодавець повинен укласти або вчасно поновити договір з закладом охорони здоров'я та надати йому список працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду. За змістом п.2.8 Порядку проведення попереднього (періодичних) медичного огляду здійснюється комісією з проведення медичних оглядів закладів охорони здоров'я (далі - Комісія). Комісію очолює заступник головного лікаря або уповноважена головним лікарем особа, який має підготовку з професійної патології. Відповідно до п.2.9 Порядку на підставі списку працівників, які підлягають періодичним медоглядам, заклад охорони здоров'я складає план-графік їх проведення, погоджує його з роботодавцем і закладом державної санітарно-епідеміологічної служби. У плані-графіку вказуються строки проведення медоглядів, лабораторні, функціональні та інші дослідження та лікарі, залучені до їх проведення. Медогляд лікарями проводиться тільки за наявності результатів зазначених досліджень. За змістом п.4.1 Порядку заклад охорони здоров'я: видає наказ про створення комісії з проведення медоглядів з визначенням часу, місця їх проведення, переліку лікарів, обсягів лабораторних, функціональних та інших досліджень згідно з Переліком шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу та Переліком робіт, для виконання яких є обов'язковим попередній (періодичні) медичні огляди працівників; приймає рішення про профпридатність працівника, про що робиться запис у Картці працівника. Виходячи з аналізу зазначених норм права та заявлених позивачем вимог до сімейних лікарів про зобов'язання провести медичний огляд для працевлаштування належними відповідачами за позовом [PERSON] є юридичні особи, а саме його роботодавець, який має видати направлення для проходження медичного огляду, і заклад Міністерства охорони здоров'я України, який за результатами медичного огляду має прийняти рішення про професійну придатність позивача для виконання певних робіт, а не лікарі [PERSON], [PERSON], [PERSON] як фізичні особи. Враховуючи, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є неналежними відповідачами, у задоволенні позову в частині зобов'язання зазначених фізичних осіб провести медичний огляд для працевлаштування слід відмовити. Оскільки позивачем не надано доказів видачі йому роботодавцем направлення для проходження попереднього або періодичного медичного огляду, не надано доказів укладення роботодавцем позивача договору із закладом охорони здоров'я на проведення медичних оглядів працівників, у задоволенні позову в частині зобов'язання Центру провести медичний огляд для працевлаштування слід відмовити. Посилання позивача на ст.19 Закону України «Про охорону праці» та пункти 4 і 5 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 31.03.1994 року №45 правового значення не мають, оскільки спірні правовідносини зазначеними нормами законодавства не врегульовані. Відповідно до ст.35-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» первинна медична допомога - медична допомога, що надається в амбулаторних умовах або за місцем проживання (перебування) пацієнта лікарем загальної практики - сімейним лікарем і передбачає надання консультації, проведення діагностики та лікування найбільш поширених хвороб, травм, отруєнь, патологічних, фізіологічних (під час вагітності) станів, здійснення профілактичних заходів; направлення відповідно до медичних показань пацієнта, який не потребує екстреної медичної допомоги, для надання йому вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги; надання невідкладної медичної допомоги в разі гострого розладу фізичного чи психічного здоров'я пацієнта, який не потребує екстреної, вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. Надання первинної медичної допомоги забезпечують центри первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, які є закладами охорони здоров'я, а також лікарі загальної практики - сімейні лікарі, які провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи - підприємці та можуть перебувати з цими закладами охорони здоров'я у цивільно-правових відносинах. До складу центрів первинної медичної (медико-санітарної) допомоги можуть входити як структурні чи відокремлені підрозділи фельдшерсько-акушерські пункти, амбулаторії, медичні пункти, медичні кабінети. Центр первинної медико-санітарної допомоги згідно із Переліком закладів охорони здоров'я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року №385, віднесено до лікувально-профілактичних закладів. Відповідно до п.1 Інструкції про застосування переліку професійних захворювань, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України, Академії медичних наук України, Міністерства праці та соціальної політики України 29.12.2000 року №374/68/338, до професійних захворювань належать такі захворювання, які виникли внаслідок професійної діяльності працюючого та зумовлені виключно або переважно впливом шкідливих речовин, певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. За змістом пунктів 65-69 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, у разі підозри на професійне захворювання лікувально-профілактичний заклад направляє працівника на консультацію до лікаря-профпатолога Автономної Республіки Крим, області або міста з документами, перелік яких визначено у додатку 14. Спеціалізовані профпатологічні лікувально-профілактичні заклади проводять амбулаторне та/або стаціонарне обстеження хворих і встановлюють діагноз професійного захворювання. За наявності ознак стійкої втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання лікувально-профілактичний заклад, що надає медичну допомогу працівникам підприємства, на якому працює хворий, або лікувально-профілактичний заклад за місцем його проживання направляє хворого на медико-соціальну експертну комісію для встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності. Згідно із додатком 14 вищевказаного Порядку №1232, професійний характер хронічного захворювання (отруєння) встановлюється лікарсько-експертною комісією спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу (далі - комісія), склад якої затверджує керівник такого закладу. Висновок комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність)професійного захворювання видається працівникові, а копія надсилається головному спеціалістові з професійної патології Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя за місцем роботи або проживання працівника та робочому органові Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У зазначеному висновку, крім діагнозу, обов'язково зазначаються відомості про наявність (відсутність) професійного захворювання та придатність(непридатність) до роботи за професією у несприятливих (шкідливих) умовах праці. Відповідно до п.1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.06.2012 року №420, медико-соціальна експертиза потерпілого здійснюється МСЕК у складі комісії відповідно до пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, за наявності, зокрема, направлення закладу охорони здоров'я, за формою № 088/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974. Відповідно до пунктів 2,3,13 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №088/о «Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14.02.2012 року №110, форма №088/о заповнюється лікуючим лікарем закладу охорони здоров'я за місцем проживання чи лікування хворого, підписується головою і членами лікарсько-консультаційної комісії і надсилається в медико-соціально-експертну комісію (далі - МСЕК). Підставами для направлення на МСЕК є, зокрема, наявність ознак інвалідності, закінчення терміну інвалідності, необхідність продовження листка непрацездатності. Заповнена форма № 088/о завіряється головою лікарсько-консультаційної комісії (прізвище, ім'я та по батькові, підпис) та її членами, завіряється печаткою закладу охорони здоров'я, який направив хворого на МСЕК. Оскільки направлення хворого на МСЕК здійснюється лікувально-профілактичним закладом, сімейний лікар [PERSON] є неналежним відповідачем, а тому в частині позовних вимог до зазначеної фізичної особи про зобов'язання провести медичний огляд для направлення на МСЕК слід відмовити. Враховуючи, що позивач до профпатолога лікувально-профілактичним закладом не направлявся, належних доказів отримання позивачем висновку комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання і подання зазначеного висновку до Центру суду не надано, тому у Центра були відсутні підстави для направлення позивача на медико-соціальну експертну комісію для встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності, а отже позовні вимоги в частині зобов'язання провести медичний огляд для направлення на МСЕК задоволенню не підлягають. Позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому за відсутності підстав для задоволення позовних вимог судові витрати стягненню не підлягають. На підставі ст.17 Закону України «Про охорону праці», ст.31 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», п.69 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232,

Outcome: dismissed