Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач - ПАТ «Українська страхова компанія», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування та судових витрат. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, ща ним було здійснено страхове відшкодування згідно договору добровільного страхування кредитів №9 від 02.07.2018 року на користь КС «Українська кредитна спілка» в розмірі 7 597,30 грн. Як наслідок, до позивача перейшло право вимоги в порядку регресу зазнаної ним матеріальної шкоди до [PERSON] (відповідач, боржник за кредитним договором), що стало приводом для звернення з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з&apos;явився, надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Підтвердження даного факту є належні в матеріалах справи поштові повідомлення (а.с. 43, 45). Беручи до уваги наявність доказів належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, з огляду на відсутність з боку позивача заперечень проти заочного вирішення спору, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів за ст.ст.280-283 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За результатами долідження наявних у справі матеріалів та надання правової оцінки наявним у справі доказам, судом встановлено наступне: між кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №63Д від 08.06.2018 року в розмірі 5 000,00 грн. строком на 12 місяців, починаючи з 08.06.2018 року по 08.06.2019 року включно, зі сплатою процентів у розмірі 39% річних (а.с. 14). Згідно з п. 3.1. договору про споживчий кредит №63Д від 08.06.2018 року, кредит надається шляхом безготівкового перерахування основної суми кредиту на визначений позичальником рахунок, відкритий в ТВБВ №10004/0405 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» 1 типу [NUMBER] та л.р. № [NUMBER] (а.с.14). Разом з цим, платіжне доручення №2882, надане в якості доказів перерахування коштів відповідачеві кредитних коштів за договором про споживчий кредит №63Д від 08.06.2018 року, датоване днем раніше, а саме, 07.06.2018 року (а.с. 23). Більш того, вказаний в зазначеному вище платіжному дорученні рахунок отримувача, а саме, 26257000686404, відрізняється від рахунків для безготівкового перерахування основної суми кредиту, визначених в кредитному договорі, як-то, [NUMBER] та л.р. № [NUMBER] . Виписку з банківського рахунку позичальника ( [PERSON] ) на підтвердження реального стану крединої заборгованості за договором про споживчий кредит №63Д від 08.06.2018 року позивачем не надано. З матеріалів справи вбачається, що з метою здійснення страхування кредитних ризиків, між ПАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» 02.07.2018 року був укладений договір добровільного страхування кредитів №9, предметом якого є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до кредитних договорів на загальну суму 3 950 598,90 грн. Підпунктом 2.1.1 договору встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного кредитного договору, що внесений до реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними кредитним договором, внаслідок будь-яких подій. Страхова сума за окремим кредитним договором, зазначеним в реєстрі наданих кредитів, визначається за згодою сторін та зазначається в додатку №1 до договору страхування. (п.п.1.2, 3.2 договору). Однак, доказів здійснення КС «Українська кредитна спілка» на користь ПАТ «Українська страхова компанія» повної чи часткової сплати страхового внеску згідно п.п. 3.5, 3.6 договору добровільного страхування кредитів №9 від 02.07.2018 року, від чого залежить безпосередньо розмір страхового платежу у разі настання страхового випадку (п. 3.7 договору), суду не представлено (а.с. 17-18). Також, суд звертає увагу на той факт, що на підтвердження суми страхування ризиків за кредитним договором №63Д від 08.06.2018 року позивачем суду надано додаток №1 до незрозуміло якого договору страхування без дати та номеру. Більш того, номер кредитного договору на ім`я [PERSON] згідно реєстру № 2 кредитних договорів, що підлягають страхуванню, містить зовсім інший номер, а саме, №000063Д від 08.06.2018 року (а.с.19). Страховий акт № 25кр від 22.01.2020 року, на підставі якого було здійснено страхове відшкодування, складений до договору страхування кредита № 9 від 01.07.2018 року, тоді як договір добровільного страхування кредитів № 9, на який посилається позивач у справі, укладений лише 02.07.2018 року. Окрім того, даний страховий акт складений у зв`язку з невиконанням кредитного договору №000063Д від 08.06.2018 року, тоді як матеріали справи доказів укладення [PERSON] кредитного договору з таким номером не містять (а.с.21). У підсумку, необхідно зазначити, що згідно з п.п. 7.1, 7.3 договору добровільного страхування кредитів №9 від 02.07.2018 року, строк дії останнього визначений сторонами з 02.07.2018 року по 31.12.2019 року, при цьому, підставою припинення даного договору зазначено, зокрема, закічення терміну дії (а.с.18). Разом з цим, вищезгданий страховий акт № 25кр датований 22.01.2020 року, тобто, після спливу строку дії договору страхування (а.с. 21). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 546, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В свою чергу, ст.ст. 979, 980, ч. 1 с. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги. яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. В свою чергу, згідно зі ст.ст. 80, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Натомість, представлені позивачем в обгрунтування позовних вимог документальні докази містять безліч невідповідностей, суперечать викладеним в позові твердженням, а отже, не дають суду змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, суд вважає, що позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено обставини, на які вона він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що є підставою для відмови у позові в повному обсязі. Судовий витрати у вигляді судоого збору в розмірі 2 102,00 грн. покладається на позивача, відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed