Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до суду позовну заяву в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 14179,03 гривень за кредитним договором б/н від 04 липня 2014 року та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на такі обставини: Відповідно до укладеного договору б/н від 04 липня 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належно не виконав. У звязку із зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідача станом на 31 травня 2017 року має заборгованість 14179,03 грн., яка складається з: - 400,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 9627,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов кредитного договору: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 651,38 грн. - штраф (процентна складова). На підставі наведеного Позивач просить суд позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, у позовній заяві наявне клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задоволити. Про заочний розгляд справи не заперечує. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений, про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 04 липня 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов вказаних кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 31 травня 2017 року має заборгованість 14179,03 грн., яка складається з: 400,00 грн. - заборгованість за кредитом; 9627,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 651,38 грн. - штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача суд зазначає наступне. Умовами договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов»язань щодо сплати винагорода та процентів, позичальник сплачує пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу, але не менше 30 гривень в місяць. При цьому, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 500,00 гривень штрафу (фіксованої частини) та 651,38 гривень штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 13027,65 гривень, яка складається з: - 400,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 9627,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені. На підставі викладеного і

Outcome: partial