Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач просить\~визнати автомобіль\~марки автомобілем\~марки Volkswagen\~Т5,\~легковий пасажирський,\~2003\~року випуску,\~державний номер\~ [NUMBER] спільним майном подружжя та стягнути із відповідача Ѕ вартості даного автомобіля, що становить 99\~142, 5 грн. В обґрунтування позову вказала, що даний транспортний засіб було придбано під час шлюбу за спільні кошти та зазначений транспортний засіб було відчужено без її згоди, оскільки за весь час спільного проживання та станом на сьогодні транспортний засіб перебуває у користуванні відповідача. Погоджується на одержання компенсації вартості своєї частки у спірному автомобілі. 24.11.2017 року у справі було відкрито провадження. 07.12.2017 року представник третьої особи без самостійних вимог подав відзив на позовну заяву, в якому позов заперечив, просив справу розглядати у його відсутності. 11.01.2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву. 15.01.2018 року, 16.02.2018 року, 20.03.2018 року розгляд справи відкладався за клопотаннями сторін. 13.04.2018 року позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Вказала, що спірний автомобіль був придбаний у шлюбі та зареєстрований на відповідача. Шлюб між ними було розірвано 23.05.2016 року. З часу його придбання відповідач постійно користувався даним автомобілем, і користується на даний час. Зазначений автомобіль відповідач без її згоди переоформив на свого брата, щоб таким чином уникнути його поділу. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково вказав, що спірний автомобіль продав своєму братові, а отримані кошти були витрачені на сім'ю, проживання, а також на придбання легкового автомобіля для дружини. Вважає, що позивачка пропустила строк звернення до суду з даним позовом, тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. 16.05.2018 року у справі оголошувалась перерва за клопотанням відповідача. 16.06.2018 року представник позивача подав суду заяву про уточнення позовних вимог та копію звіту про оцінку майна. 15.06.2018 відповідач подав суду письмову заяву про застосування строку позовної давності. 04.09.2018 року оголошувалась перерва для повторного виклику позивача та її представника. 04.10.2018 року відповідач надав суду письмові пояснення на звіт про оцінку автомобіля. 04.10.2018 року оголошувалась перерва для вручення копії висновку про оцінку майна відповідачу та витребування у позивача оригіналу висновку. 09.11.2018 року оголошувалась перерва для повторного виклику відповідача та його представника. 11.12.2018 року відповідач подав заперечення на письмове пояснення від 04.10.2018 року, в судовому засіданні оголошувалась перерва для виклику свідка. 26.12.2018 року відповідач подав письмові пояснення відносно позову, допитано свідка [PERSON], який суду пояснив, що він являється братом відповідача. Спірний автомобіль на даний час належить йому, брат продав йому по дорученню. З 2010 року він користується даним автомобілем, відповідачеві давав користуватись ним. Позивачка не була присутня при продажі автомобіля. Чи давала вона на це згоду йому не відомо. 26.02.2019 року позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення. Заперечили з приводу заяви про застосування строків давності із мотивів того, що позивачка такий строк не пропустила, оскільки шлюб розірвали лише 23.05.2016 року. Спірний транспортний засіб постійно перебував у користуванні відповідача. До суду вона звернулась у 2017 році, тому вважає, що строк позовної давності нею не пропущено. Відповідач та його представник заперечили проти позову та підтримали відзив, та письмові пояснення, просили суд відмовити у задоволенні позову по строках. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши докази, суд встановив наступне. Спірний автомобіль марки Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], був придбаний сторонами у період шлюбу. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.05.2016 року по справі № 459/1306/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Автомобіль марки Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], був зареєстрований 08.10.20001 року та був знятий з обліку для реалізації через комісійний магазин 01.09.2009 року та 17.09.2009 року перереєстрований на брата відповідача [PERSON], згідно біржової угоди від 01.09.2009 року на спірний транспортний засіб був виданий новий д.н.з. [NUMBER]. Позивач подала суду уточнення позовної у звязку із проведенням звіту про оцінку майна, згідно якого вартість спірного транспортного засобу становить 198\~285 грн., а тому просила суд стягнути із відповідача Ѕ вартості автомобіля в сумі 99\~142, 5 грн. Відповідно до пункту 9 Розділу\~XIII\~Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції\~Закону №\~2147-VIII\~від 03\~жовтня 2017\~року «Про\~внесення змін\~до Господарського\~процесуального кодексу\~України,\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~Кодексу адміністративного\~судочинства України\~та інших\~законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому\~ЦПК України\~у редакції\~Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Відповідно до\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із\~ст.63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69\~СК України). Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга\~статті 71 СК України). У пункті 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня\~\~\~\~\~2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз'яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її\~\~потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.1999 року, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.05.2016 року. За час шлюбу 08.10.2001 року ними придбано автомобіль Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований за відповідачем. Даний автомобіль було придбано для потреб сім'ї та за спільні грошові кошти. Як встановлено з матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу 17.08.2009 року позовна заява була залишена позивачкою без розгляду у звязку із примиренням із відповідачем. 17.09.2009 року автомобіль марки Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] було перереєстровано на брата відповідача [PERSON], тобто відповідач, діючи недобросовісно з метою уникнення поділу майна подружжя, перереєстрував даний автомобіль на свого брата, та як встановлено у судовому фактично користується ним і по даний час. Згідно із ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль марки Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], був відчужений відповідачем без згоди позивачки і не в інтересах сім'ї, а також не на її потреби. Інших доказів відповідач не надав. Відповідач не представив доказів того, що спірний автомобіль був його особистою власністю. Обовязок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №654/5243/14-ц. Таким чином, оскільки автомобіль марки Volkswagen Т5, легковий пасажирський, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], був відчужений відповідачем без годи позивачки, не в інтересах сім'ї, не на її потреби, а на думку суду з метою фактичного виведення даного майна з поділу, тому вартість зазначеного автомобіля слід врахувати при поділі майна подружжя, а враховуючи, що автомобіль відчужений, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина його вартості. Відповідно до наданого звіту про оцінку майна вартість транспортного засобу на час оцінки становить 198285 грн.. Відповідач заперечив даний звіт, з оцінкою був не згідний, однак із клопотанням про призначення експертизи для визначення вартості спірного майна не звертався. Вказав, що не бажає проводити експертизу. У матеріалах справи відсутні інші докази щодо вартості спірного автомобіля, тому суд бере до уваги оцінку спірного майна відповідно до звіту від 13.06.2018 року. Також відповідач, просить застосувати строк позовної давності та відмовити в позові з тих підстав. Відповідно до ст.ст. 256,\~257,\~259\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки відповідно до ст.71\~СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, відповідач заявив про застосування строку позовної давності, мотивуючи, що позивачка знала про продаж автомобіля у 2009 році, а з позовом до суду вона звернулась лише 07.11.2017 року, пропустивши строк позовної давності. Однак суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки обовязковою умовою застосування позовної давності в даних правовідносинах є порушення прав на майно одним із співвласників. У звязку з цим позовна давність не розпочнеться, якщо після розірвання шлюбу права того, хто залишив свою частку у спільному майні, за попереднім місцем проживання, не вимагаючи його поділу, не будуть порушені колишньою дружиною або колишнім чоловіком. Тобто строк позовної давності почнеться з часу порушення співвласником права власності на майно. Крім того, з оглянутих в судовому засіданні матеріалів справ 2-552/10 та 2-955/10 встановлено, що позивачка звернулась до відповідача із позовом про розірвання шлюбу 17.08.2009 року та із позовом про поділ майна подружжя 20.01.2010 року. 11.02.2010 року дані позови були залишені без розгляду за заявою позивача у звязку з примиренням, що підтверджується ухвалами суду. В подальшому сторони проживали однією сімєю та користувались спірним автомобілем. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду від 23.05.2016 року. Тому строк позовної давності розпочався з цього часу. А тому суд приходить до переконання, що позивачка звернувшись з позовом до суду 07.11.2017 р. встановлений законом строк позовної давності не пропустила. Аналогічні правові висновки щодо застосування строків давності зробив Верховний Суд у постановах від 30.05.2018 року по справі № 441/1224/15-ц, від 04.07.2018 року по справі № 594/1319/16-ц. Виходячи з фактичних обставин справи, аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п.6\~ст.3 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Судові витрати складаються з 640 грн., сплачених позивачем у якості судового збору, і в силу приписів\~ст.\~141\~ЦПК України підлягають\~стягненню у\~її користь\~з відповідача.\~Крім того\~з відповідача\~в користь держави слід стягнути недоплачений позивачем при подачі позову судовий збір, який становить різницю між 1% ціни позову (991,43 грн.) та сплаченим судовим збором при подачі позову (640 грн.), що становить 351,43 грн..

Outcome: approved