Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач просить звільнити його від виплати неустойки за прострочку сплати аліментів в розмірі 5000,00 грив., яка стягнута з нього рішенням апеляційного суду Харківської області по цивільній справі №643/20944/13-ц, звільнити його повністю від сплати заборгованості по аліментам, що стягнути з нього на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2011 року на користь відповідачки [PERSON] на утримування сина [PERSON], звільнити від виплати заборгованості в розмірі 4279,92 грив. по аліментам, тягнутої на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2014 року, які стягнути на утримування сина за час навчання до досягнення ним 23 років, зменшити розмір суми аліментів, які стягуються з нього на утримування повнолітнього сина в період його навчання до досягнення ним 23 років або переривання навчання, на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2014 року. Вказує, що він знаходився у шлюбі з [PERSON] і вони мають сина [PERSON], [INFO], відповідача по справі. На підставі рішення суду з нього стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримування сина в розмірі 800,00 грив. щомісячно. За період з 24.03.2011 по [INFO] року у нього склалась заборгованість по аліментам в сумі 16 563,97 грив.. Рішенням суду від 17.02.2014 року з нього стягнута вказана сума заборгованості і неустойка в сумі 88 455,76 грив.. Рішенням апеляційного суду сума неустойки зменшена до 5000,00 грив.. В подальшому за позовом [PERSON] рішенням суду від 06.11.2014 року з нього стягнуті аліменти на утримування повнолітнього сина, відповідача, у зв'язку з його навчанням до досягнення ним 23 років, в сумі 200,00 грив. щомісячно. Але ці суми аліментів він також не сплачує, у зв'язку з чим склалась заборгованість в сумі 4279,92 грив.. У зв'язку з травмою ока, яку він отримав в дитинстві, він не має можливості працювати і займатись підприємницькою діяльністю. У липні 2014 року він отримав інвалідність 3 групи і отримує соціальну допомогу в сумі 949,00 грив.. в період з 2011 по 2014 роки він був не працездатним, оскільки його стан здоров'я погіршувався і він був направлений на обстеження для встановлення групи інвалідності, і не мав ні якого доходу, а тому не міг сплачувати аліменти на утримування сина в повному обсязі. Заборгованість склалась не з його вини, а тому відповідальність платника аліментів не настає. Він також змушений проводити оплату комунальних послуг за квартиру за себе і за відповідача і колишню дружину, які також зареєстровані в неї але не сплачують комунальні послуги, а також надає матеріальну допомогу своєї матері, що позбавляє його можливості сплачувати стягнути за рішенням судів заборгованість, неустойку і аліменти на утримування вже повнолітнього сина. Оскільки заборгованість по аліментам склалась у зв'язку з його хворобою і він за матеріальним станом не може її сплатити, то це є підставою для звільнення його від сплати заборгованості і неустойки, а також зменшення розміру стягуваних з нього аліментів. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що позивач є приватним підприємцем і отримує дохід, але аліменти не сплачує. Також ухиляється від сплати стягнутих за рішенням суду заборгованості і неустойки. В судовому засіданні встановлене наступне. Рішенням Московського районного суду м. Харкова №2-3312 від 26.07.2011 року з позивача на користь [PERSON] стягнути аліменти на утримування сина [PERSON], [INFO], в розмірі 800,00 грив. щомісячно. Але позивач не сплачував аліменти на утримування сина, а тому утворилась заборгованість в розмірі 5000,00 грив. станом на листопад 2011 року. Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про звільнення його від сплати заборгованості, але рішенням суду від 03.07.2012 року в задоволенні його позову було відмовлене, оскільки доказів, що його стан здоров'я погіршився і він є непрацездатним не було. Позивач продовжив не сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримування неповнолітнього сина за рішенням суду і на день повноліття сина, [INFO] року, заборгував 16563,97 грив.. [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з платника аліментів [PERSON] вказаної суми заборгованості і пені за весь час прострочення сплати аліментів в сумі 88455,76 грив.. Рішенням суду від 17.02.2014 року вказаний позов був задоволений в повному обсязі, стягнути вказані суми на користь [PERSON]. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.07.2014 року, апеляційна скарга відповідача [PERSON] відхилена, а рішення районного суду залишене в силі. При цьому в ухвалі суду вказано, що посилання апелянта [PERSON] на те, що заборгованість склалась не з його вини, є безпідставними і ні чім не доводиться. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2014 року касаційна скарга [PERSON] задоволена частково, ухвала апеляційного суду від 02.07.2014 року частково скасовано в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 88455,76 грив. і справа в цієї частині направлена на новий розгляд до апеляційного суду. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25.12.2014 року сума пені за прострочення сплати аліментів зменшена і стягнуто пеня на користь [PERSON] в сумі 5034,09 грив.. Також було встановлено, що доказів того, що вказана пеня склалась не звини платника аліментів [PERSON] немає. Таким чином, рішеннями вказаних судів встановлене, що заборгованість і пеня по аліментам, які стягувались з позивача на користь [PERSON] на утримування неповнолітнього сина [PERSON], відповідача по даної справі, на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова №2-3312 від 26.07.2011 року, склалась з вини платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, позивач подав даний позов до [PERSON], неналежного відповідача, і представник позивача в судовому засіданні відмовився притягнути належного відповідача [PERSON], на користь якої стягнути заборгованість по аліментам і пеня, до участі в справі в якості співвідповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦКПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.04.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримування повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500,00 грив. щомісячно на час навчання у вищому навчальному закладі, починаючи з 18.11.2013 року, але не більш як до досягнення сином 23 років. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.09.2014 року апеляційна скарга представника [PERSON] задоволена частково і сума стягнутих на користь [PERSON] аліментів на утримування повнолітнього сина зменшена до 200,00 грив. щомісячно. При цьому були враховані доводі апелянта про те, що він, [PERSON], ні де не працює, є інвалідом третьої групи по зору, отримує соціальну допомогу, надає допомогу матері. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи з часу винесення апеляційним судом Харківської області рішення про стягнення аліментів в розмірі 200,00 грив. матеріальне становище позивача поліпшилось, з01.07.2015 року він отримує соціальну допомогу в сумі 949,00 грив., а при вирішенні суми аліментів апеляційний суд брав до уваги соціальну допомогу в сумі 730,00 грив., здоров'я позивача не погіршилось. Всі наявні докази про стан здоров'я на час проведення освідчення МСЕК у липні 2014 року. Ні яких належних доказів того, що позивач не має можливості виплачувати встановлені судом аліменти в розмірі 200,00 грив. позивачем суду не надано. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем, заборгованість по виплаті аліментів за вказаними рішенням суду за період з 18.11.2013 року по 01.09.2015 року складає 4 279,92 грив.. Ст. 197 СК України встановлене, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи позивач мав можливість сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 200,00 грив. і ні яких обставин, які б не дозволяли йому сплачувати аліменти у нього не було. Як вбачається з довідки про нарахування позивачу соціальної допомоги, така допомога нараховувалась і виплачувалась йому щомісячно. Ні яких відрахувань з цієї допомоги не було. Позивач не надав суду належних доказів того, що позивач не мав можливості сплачувати аліменти на утримування повнолітнього сина. З урахування наведеного, а також того, що вказаний позов поданий не до належного відповідача, а від притягнення до участі у справі стягувача аліментів [PERSON] представник відповідача відмовився, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed