Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (до зміни прізвища Спинул) П.Т. про стягнення на його користь суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 08 серпня 2006 року відповідно до кредитного договору № ZZZ 501705 банк надав відповідачу кредит в сумі 15000 доларів США із сплатою 11 % на рік, терміном користування до 07 серпня 2021 року. Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином договірні зобовязання в частині своєчасного погашення кредиту, у звязку з чим, станом на 14 травня 2015 року допустив прострочену заборгованість по кредиту, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2137 доларів США 05 центів, несплачених відсотків в розмірі 150 доларів США 94 цента, комісії в розмірі 90 доларів США 41 цент та пені в розмірі 2769 доларів США 02 цента. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з нього в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідач сплачував кредитні платежі, у звязку із чим не визнає зазначену в позові суму заборгованості за кредитним договором. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності досліджені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] (до зміни прізвища Спинул) П.Т. відповідно до укладеного кредитного договору № ZZZ 501705 від 08 серпня 2006 року отримав від ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач ПАТ КБ «Надра», кредит в сумі 15000 доларів США терміном користування до 07 серпня 2021 року із сплатою відсотків в розмірі 11 % на рік та комісії в розмірі 0,42 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.п. 3.3.1, 3.3.2 вказаного кредитного договору позичальник зобовязується щомісячно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом та комісію, мінімальна сума платежу яких складає 222 доларів США 22 цента. Відповідно до п. 5.1 договору кредиту у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1 % відсотку від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що в порушення умов договору станом на 14 травня 2015 року відповідач допустив прострочену заборгованість по кредиту, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2137 доларів США 05 центів, несплачених відсотків в розмірі 150 доларів США 94 цента, комісії в розмірі 90 доларів США 41 цент та пені в розмірі 2769 доларів США 02 цента. Останній платіж відповідачем був проведений 08 жовтня 2014 року в розмірі 2000 доларів США. Судом за клопотанням сторони відповідача, який оспорив проведений банком розрахунок заборгованості, ухвалою від 10 грудня 2015 року була призначена судово-економічна експертиза для зясування правильності проведеного банком розрахунку, яка не була проведена у звязку із тим, що відповідач на якого було покладено оплату її вартості, не оплатив проведення вказаної експертизи. За вказаних обставин, розрахунок заборгованості банку суд бере за основу як доказ, який підтверджує кредитну заборгованість відповідача станом на 14 травня 2015 року, оскільки відповідачем даний розрахунок не спростований іншими належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернувся до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Приймаючи до уваги, що зобовязання між сторонами не припинено з підстав, передбачених законом (ст. 598 ЦК України), оскільки воно не виконано відповідачем належним чином, правовідносини між сторонами за кредитним договором не припинились, а тому позивач вправі вимагати від відповідача виконання грошового зобовязання за кредитним договором. У звязку з тим, що відповідач не виконує умови договору кредиту і не повернув борг позивачу в повному обсязі, суд вважає, що кредитну заборгованість слід стягнути з нього в примусовому порядку. Визначаючи валюту стягнення кредитної заборгованості, суд враховує, що відповідно до розяснення, викладеного в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, у разі якщо кредит наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої\~статті 533 ЦК. За таких обставин, стягнення заборгованості за основною сумою кредиту та відсотків за ним повинно проводитись у валюті надання кредиту з зазначенням еквіваленту до національної валюти\~гривні. Що стосується стягнення неустойки у вигляді пені, обрахованої в іноземній валюті, то за правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. За ч. 1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Положення ч. 2\~ст. 192 ЦК України\~та ч. 3\~ст. 533 ЦК України,\~Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»\~можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14. Оскільки пеня є способом забезпечення виконання зобовязання і одночасно відповідальністю позичальника за його неналежне виконання, то відповідно до закону має стягуватись в гривнях. Тому, вимога банку про стягнення пені в іноземній валюті є безпідставною, оскільки не відповідає вимогам закону. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути кредитну заборгованість станом на 14 травня 2015 року, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2137 доларів США 05 центів, що в гривневому еквіваленті станом на час ухвалення рішення 28 вересня 2017 року становить 56567 гривень 71 копійка; несплачених відсотків в розмірі 150 доларів США 94 цента, що в гривневому еквіваленті станом на час ухвалення рішення 28 вересня 2017 року становить 3995 гривень 38 копійок; комісії в розмірі 90 доларів США 41 цент, що в гривневому еквіваленті станом на час ухвалення рішення 28 вересня 2017 року становить 2393 гривні 15 копійок та пені станом на 14 травня 2015 року в розмірі 56960 гривень 83 копійок. Виходячи з змісту ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, останній має бути стягнутий на користь держави з відповідача пропорційно до задоволеної суми. На підставі ст.ст. 192, 207, 526, 533, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 1049, 1054 ЦК України, суд

Outcome: partial