Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові вказував, що 13.09.2006 року між банком та [PERSON] укладено договір кредиту, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним ба банком Договір. При цьому сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Посилався на те, що відповідач належним чином умови договору не виконав, внаслідок чого станом на 30.06.2015 року відповідач має заборгованість в розмірі 35 445, 64 грн., яка складається з наступного: 7453, 77 грн. - заборгованість за кредитом; 27 991, 87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 18 728, 81 грн., яка була задоволена судовим рішенням Вижницького районного суду від 29.03.2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 16 716, 83 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 835, 84 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 18 052, 67 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 18 052, 67 грн. за кредитним договором від 13.09.2006 року; стягнути з відповідача 1218 грн. судового збору. Представник позивача в адресованій суду заяві позов підтримала, просила справу розглянути у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак, направив на адресу суду заяву, в якій просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПриватБанк про стягнення заборгованості у зв»язку з пропуском процесуальних строків звернення до суду. Просив справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.09.2006 року між «ПриватБанк» та [PERSON], шляхом підписання заяви, укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] встановлено кредитний ліміт в розмірі 4650 грн., з базовою відсотковою ставкою 36 % з розрахунку 360 днів в році, зі строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки, з порядком погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов»язання за кредитним договором від 13.09.2006 року належним чином не виконував і представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в 2012 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Вижницького районного суду від 29 березня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено; стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 18 728, 81 грн. та судовий збір в сумі 214, 60 грн. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов»язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статтей 1049, 1050 та 1054 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути кредит та сплатити проценти. Однак, відповідно до вимог статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п»ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, кредитор скористався судовим захистом своїх прав, подавши 15.03.2012 року позов до [PERSON] про стягнення заборгованості, а тому, виходячи з вимог, встановлених ч.2 ст.264 ЦК України, строк позовної давності слід вираховувати з дати пред»явлення позову - 15.03.2012 року. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» подано позовну заяву про стягнення заборгованості 15.03.2012 року, а позовну заяву про стягнення заборгованості, яка є предметом даного судового розгляду - 06.10.2015 року - то вказане свідчить про пропуск строку позовної давності. Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, в той же час, відповідачем до суду було подано заяву про застосування строку позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

Outcome: dismissed