Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» у червні 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідачів : [PERSON], Київського ВДВС Полтавського МУЮ, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. В якому просхав : звільнити з-під арешту, квартиру, загальною площею 52,9 кв.м, житловою площею 30,40 кв.м, яка розташована за адресою - [ADDRESS]. 09 вересня 2014 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача ВПВР УВС ГУЮ у Полтавській області в особі ГУЮ у Полтавській області. 07 жовтня 2014 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПАТ «ВТБ Банк». У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду уточнену позовну заяву в якій остаточно прохав: звільнити з-під арешту, накладеного постановою старшого держвиконавця ВПВР УВС ГУЮ у Полтавській області Нездійминогою О.О. ВП №33526600, та постановою держвиконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ Козюрою М.С. ВП №27657304: квартиру, загальною площею 52,9 кв.м, житловою площею 30,40 кв.м, яка розташована за адресою - [ADDRESS]. Позивач в судове засідання свого представника не направив, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена (ст.76 ЦПК України) про час та місце розгляду справи в судове засідання не з*явилася. Відповідач Київський ВДВС Полтавського МУЮ, будучи належним чином повідомлений (ст.76 ЦПК України) про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений (ст.76 ЦПК України) про час та місце розгляду справи в судове засідання не з*явивася. Відповідач ГУЮ у Полтавській області, будучи належним чином повідомлений (ст.76 ЦПК України) про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Відповідач ПАТ «ВТБ банк», будучи належним чином повідомлений (ст.76 ЦПК України) про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Як встановлено судом, 25 травня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №PLOKG100000065, згідно якого позичальник отримала кредит у розмірі 22 973 доларів США з кінцевим терміном повернення 25 травня 2037 року, а [PERSON] зобов'язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. 29 травня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором «ПриватБанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки № б/н, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 52,9 кв.м, житловою площею 30,40 кв.м, яка розташована за адресою - [ADDRESS] . В зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору №PLOKG100000065 від 25 травня 2007 року, «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLOKG100000065 від 25 травня 2007 року в розмірі 551 814 грн. 68 коп. - звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 52,9 кв.м, житловою площею 30,40 кв.м, яка розташована за адресою - [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені банка договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено громадянина, яка зареєстрована і проживає у квартирі, яка розташована за адресою - [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у м. Полтава. На підставі укладених договору іпотеки і у відповідності до Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек (затверджений постановою КМ України від 31.03.2004р.№ 410) ЗАТ КБ «ПриватБанк» подав заяви про внесення інформації про обтяження нерухомого майна. На підставі поданих заяв було внесено відповідні записи до державного реєстру іпотек. Державним виконавцем Київського ВДВС Полтавського МУЮ, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження в межах виконавчого провадження 33526600 від 14 березня 2013 року, відкритого на підставі виконавчого листа №1609/4800/12, виданого 11 липня 2012 року Київським районним судом м.Полтави, накладено арешт на квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], що належить боржнику. Вищезазначене обтяження зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №5529126 від 01 липня 2013 року. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» № 74/5 від 15 грудня 1999 року та ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 52 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду з заявою про звільнення заставленого майно з - під арешту. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову оскільки, право застави у «ПриватБанку» виникло, як зазначено вище, - 29 травня 2007 року, а такі виконавчі документи як: виконавчі листи №2-983/10 виданий 30 травня 2011 року та постанова про накладення арешту на майно боржника, були видані набагато пізніше, ніж було укладено договір іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями.

Outcome: approved