Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 22.08.2016 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що з відповідачем був укладений договір №PLCURT01420504 від 12.02.2006 року, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 869 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування вимог позивач вказав, що відповідач всупереч норм закону та умов договору, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 12.07.2016 року створилась заборгованість в сумі 13396,97 гривень, яка складається з: 160,03 гривень - заборгованість за кредитом, 3643,72 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9593,22 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язань і заборгованість по договору не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою суду від 15.09.2016 року було відкрито провадження в даній справі. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27.01.2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредиту в сумі 13396,97 гривень, яка складається з: 160,03 гривень - заборгованість за кредитом; 3643,72 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9593,22 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, та повернення судового збору у розмірі 1378 гривень. 26.07.2018 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила скасувати зазначене заочне рішення суду, оскільки про розгляд справи не була повідомлена, рішення отримала лише 19.07.2018 року. Крім того, вказала, що вона дійсно укладала кредитний договір з позивачем на строк до 12.03.2007 року. Вона поступово сплачувала кредит відповідно до встановлених щомісячних платежів. 12.03.2007 року закінчився строк погашення кредиту за договором, з цього часу ніяких платежів за кредитним договором від 12.05.2006 року відповідач не робила. Жодних претензій від ПАТ КБ «Приватбанк» відносно заборгованості по даному кредитному договору до неї не надходило. Позовна заява подана банком у 2016 році, тобто через 6 років з моменту закінчення позовної давності, а саме: 12.03.2007 року, коли позивач довідався про порушення свого права (а.с.82-83). Позивач подав до суду відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якій, зокрема вказав на те, що умовами договору, а саме п.5.1 визначено, що договір набуває сили з моменту підписання даного договору обома сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. На даний час відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконав. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своїй заяві, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду (а.с.104-106). Ухвалою суду від 22.08.2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 27.01.2017 року, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача до суду неодноразово не з'являвся, про розгляд справи позивач повідомлений належним чином. Суд вирішив розглядати справу у відсутність представника позивача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до положень ст.223 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, у задоволенні позову просили відмовити, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачем з відповідачем був укладений договір №PLCURT01420504 від 12.02.2006 року, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 869 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-6). Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором №PLCURT01420504 від 12.02.2006 року, станом на 12.07.2016 року створилась заборгованість в сумі 13396,97 гривень, яка складається з: 160,03 гривень - заборгованість за кредитом, 3643,72 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9593,22 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.4). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Позивач наполягає на тому, щовідповідач не виконала кредитних зобов'язань, у неї створилась заборгованість на загальну суму 13396,97 гривень. Відповідач стверджує, що позивач пропустив строк позовної давності, йому необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд вважає доводи відповідачапідставними, порушене право позивача не підлягає захисту, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідач звернулася до суду з заявою про застосування позовної давності до спірних відносин. 22.08.2016 року позивачПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.05.2006 року, строком дії до 12.03.2007 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. За таких обставин, суд доходить висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити на підставі ч.4 ст. 267 ЦПК України. Крім того, слід зазначити, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (статті 1054, 1048, 1050 ЦК України). Саме з моменту прострочення боржника й до закінчення строку кредитування в межах позовної давності кредитор має право на одержання процентів за кредитом. Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та після закінчення строку кредитування, зі спливом якого право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже, суд вважає, що сплила позовна давність за вимогами позивача, включно з вимогою за процентами та пенею. Таким чином, позов про стягнення заборгованості представником банку поданий у серпні 2016 року, відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності, позивач не заявляв про поважність причин пропуску строку позовної давності, тому суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити за пропуском трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed