Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», 04 квітня 2014 року, звернулося до суду з позовом до [PERSON] наполягало при цьому на стягненні з останнього на користь банку заборгованість за кредитним договором № ODXRRX10850090 від 12 травня 2007 року у розмірі 27399,00 грн. Представник позивача, у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач, заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Наполягав, на тому, що позивач пропустив строк звернення до суду і просить з цих підстав у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем до позову додана копія кредитного договору № ODXRRX10850090 від 12 травня 2007 року, укладеного відповідачем [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк»), за яким відповідач по справі, [PERSON] отримав кредит у розмірі 1702,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, що також визнано відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно умов договору, позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати позивачу нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах, не менше, ніж відповідно вказано у договорі. Згідно кредитного договору, кредит мав бути повернутий в повному обсязі не пізніше 12 травня 2008 року. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Однак, відповідно до кредитного договору, при порушенні строків сплати кредиту позивач має право нарахувати пеню, а позичальник зобов'язується сплатити цю пеню. У кредитному договорі чітко визначений строк виконання зобов'язання, а саме 12 травня 2008 року і саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності. Згідно п. 5.5 договору, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Тобто, з моменту порушеного права позивача минуло більше п'яти років і причини пропущення позовної давності позивачем не вказані. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; - за ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позивачем позов до суду поданий 04 квітня 2014 року (штамп суду). Відповідно, позовні вимоги про стягнення простроченої суми кредиту подані до суду поза межами визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності почався з 12 травня 2008 року, оскільки за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд не вбачає поважних причин пропущення строку позовної давності, позивач на такі поважні причини не посилається, а відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності. За наведених обставин, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові згідно ст.. 88 ЦПК України витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed