Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації, в якому просить стягнути з відповідача завдану ним майнову шкоду у розмірі 42243,98 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19.03.2018 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна»» та [PERSON] (далі - страхувальник) було укладено Договір №111013-2101-1000013 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» (далі - Договір страхування), за яким були застраховані майнові інтереси. Страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. « [NUMBER] » (надалі - застрахований ТЗ). 17.06.2018 р. на Брест-Литовському шосе (поворот на с. Чайка) відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі Страхувальника та [PERSON] , який, керуючи транспортним засобом Suzuki Grand Vitara, д.н.з. « [NUMBER] », не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із застрахованим ТЗ, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 09.07.2018 р. по справі № 759/9859/18 встановлено, що ДТП відбулася внаслідок порушення [PERSON] п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Крім того, зазначеною постановою визнано відповідача винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 18.06.2018 р. позивач отримав від Страхувальника Повідомлення № 18405 про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування. 24.07.2018 р. позивач здійснив страхове відшкодування Страхувальнику за Договором страхування відповідно до ст. ст. 20, 25 Закону України «Про страхування», за якими здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Позивачем на підставі Рахунку № С4342136 від 26.06.2018 р. було складено Страховий акт № 18405/18, відповідно до якого сума страхового відшкодування за Договором страхування склала 141 243,98 грн. На підставі цих документів вказана сума була перерахована позивачем на рахунок Страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 11402 від 24.07.2018 р. На момент ДТП (17.06.2018 р.) транспортний засіб Suzuki Grand Vitara, д.н.з. « [NUMBER] », яким керував відповідач, відповідно до інформації, що міститься в Централізованій базі даних МТСБУ, був застрахований ПрАТ «Просто-страхування» за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АК/8690948. Отже, до позивача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги, яке потерпілий мав до ПрАТ «Просто- страхування» як до страховика цивільно-правової відповідальності Відповідача. У зв`язку із цим позивач звернувся до ПрАТ «Просто-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з зазначеним ПрАТ «Просто-страхування» було виплачено Позивачу страхове відшкодування у розмірі 99 000,00 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу претензію вих. № 214 від 21.06.2019 р. про відшкодування шкоди. Станом на момент подання до суду цього позову вказану вимогу не задоволено. Тому, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 01.04.2020 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідач отримав 22.04.2020 р. Відповідно у встановлений судом строк, з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, яким процесуальні строки, визначені Кодексом та встановлені судом, продовжуються на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Поряд з тим, 17.07.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-ІХ від 18.06.2020 року, відповідно до якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України №540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020 року (включно). Протягом цього 20-денного строку учасники справи мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Проте, протягом зазначеного 20-денного строку відповідач не заявляв до суду клопотання про продовження їй процесуального строку, встановленого судом, для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19.03.2018 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна»» та [PERSON] (далі - страхувальник) було укладено Договір №111013-2101-1000013 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» (далі - Договір страхування), за яким були застраховані майнові інтереси. Страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. « [NUMBER] » (надалі - застрахований ТЗ). 17.06.2018 р. на Брест-Литовському шосе (поворот на с. Чайка) відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі Страхувальника та [PERSON] , який, керуючи транспортним засобом Suzuki Grand Vitara, д.н.з. « [NUMBER] », не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із застрахованим ТЗ, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 09.07.2018 р. по справі № 759/9859/18 встановлено, що ДТП відбулася внаслідок порушення [PERSON] п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Крім того, зазначеною постановою визнано відповідача винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 18.06.2018 р. позивач отримав від Страхувальника Повідомлення № 18405 про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування. 24.07.2018 р. позивач здійснив страхове відшкодування Страхувальнику за Договором страхування відповідно до ст. ст. 20, 25 Закону України «Про страхування», за якими здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Позивачем на підставі Рахунку № С4342136 від 26.06.2018 р. було складено Страховий акт № 18405/18, відповідно до якого сума страхового відшкодування за Договором страхування склала 141 243,98 грн. На підставі цих документів вказана сума була перерахована позивачем на рахунок Страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 11402 від 24.07.2018 р. Відповідно до ст. 993 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальним правилом відповідальність за заподіяну шкоду несе особа, яка її завдала. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), вона відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань (зобов`язання із завдання шкоди) допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала її, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно- правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон про ОСЦПВ). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом про ОСЦГІВ порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього (п. 69 Постанови Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 755/18006/15-ц). Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону про ОСЦПВ страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, якщо настав страховий випадок. На момент ДТП (17.06.2018 р.) транспортний засіб Suzuki Grand Vitara, д.н.з. « [NUMBER] », яким керував відповідач, відповідно до інформації, що міститься в Централізованій базі даних МТСБУ, був застрахований ПрАТ «Просто-страхування» за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АК/8690948. Отже, до позивача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги, яке потерпілий мав до ПрАТ «Просто- страхування» як до страховика цивільно-правової відповідальності Відповідача. У зв`язку із цим позивач звернувся до ПрАТ «Просто-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з зазначеним ПрАТ «Просто-страхування» було виплачено Позивачу страхове відшкодування у розмірі 99 000,00 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що сплатило ПрАТ «Просто- Страхування». Вказана різниця складає: 141 243,98 грн - 99 000,00 грн = 42 243,98 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу претензію вих. № 214 від 21.06.2019 р. про відшкодування шкоди. Станом на момент подання до суду цього позову вказану вимогу не задоволено. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 19.12.2019 року при пред`явленні позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921,00 гривні. Оскільки позов задоволений в повному обсязі, тому з відповідача користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1921,00 гривні. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved