Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10004/0336 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що 27.05.2008 р. між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 20080087, за умовами якого останній було надано кредит в сумі 90000 грн. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 27.05.2008 р. між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є кв. [ADDRESS] посвідчений державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Донецької області. Також, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 27.05.2008 р. між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 1, де [PERSON] виступав як поручитель. [PERSON] порушила свої зобов'язання за договором кредиту, тому рішенням Володарського райсуду Донецької області від 23.12.2009 р. з [PERSON] і [PERSON] на користь Банку була стягнута солідарно заборгованість за кредитним договором, за відсотками та пеня, а всього 91 433,59 грн. за рахунок майна переданого в іпотеку. Відповідачам були надані вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, яка була отримана відповідачкою [PERSON] 24.07.2013 р., відповідачем [PERSON] - 25.09.2013 р., а відповідач [PERSON] вимогу не отримав. До теперішнього часу відповідачі не звільнили житлове приміщення. Наявність зареєстрованих осіб у домоволодінні, на яке звертається стягнення, негативно відобразиться на ціні його продажу, може бути перешкодою у реалізації будинку, а тому на підставі ст.109 ЖК України, Закону України «Про іпотеку» просить виселити усіх відповідачів з [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації з зазначеної адреси. У судовому засіданні представник позивача Косачова Л.К. позов підтримала по підставам, викладеним у позовній заяві, наполягала на його задоволенні, також пояснила, що вищезазначеним рішенням Володарського райсуду від 23.12.2009 р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на кв. [ADDRESS] в зв'язку з невиконанням відповідачами [PERSON] та [PERSON] грошових зобов'язань згідно укладених договорів кредиту та поруки, і дане рішення піддано примусовому виконанню, однак звернути на нього стягнення в порядку виконання органами ДВС не представилося можливим. Відповідачі зареєстровані та проживають у зазначеній квартирі, але не мають на це достатніх правових підстав, а тому їх необхідно виселити та зняти з реєстрації. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник відповідача Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області - Шляхова Н.А. в судове засідання неодноразово не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності нез'явившихся відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представника відповідача Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області. Вислухавши пояснення представника позивача Косачову Л.К., дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, у судовому засіданні встановлено, що 27.05.2008 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 20080087, за умовами якого останній були надані кошти в сумі 90000 грн. строком до 26.05.2018 р. зі сплатою 20% річних. Також, з метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, 27.05.2008 р. між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній несе солідарну відповідальність з боржницею, у разі невиконання нею своїх зобов'язань. Відповідно до п.1.4.2 Кредитного договору, в забезпечення його виконання, також укладається договір іпотеки нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. 27.05.2008 р. між Банком та позичальницею [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Донецької області Будикою Н.М., предметом якого була належна їй квартира [ADDRESS]. Заочним рішенням Володарського райсуду Донецької області від 23.12.2009 р. були задоволені позовні вимоги прокурора Володарського району, який діяв в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] і [PERSON] та з останніх на користь Банку була стягнута солідарно заборгованість за кредитним договором № 20080087 від 27.05.2008 р., загалом 91 433,59 грн. за рахунок майна, переданого в іпотеку, згідно іпотечного договору від 27.05.2008 р. З довідок адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Донецькій області вбачається, що в квартирі [ADDRESS], станом на 17.12.2013 р. зареєстровані з 23.05.2008 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] Також з даних довідок вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за іншою адресою, а саме в будинку [ADDRESS] з 03.10.2006 р. 24.07.2013 року відповідачка [PERSON], а 25.05.2013 року відповідач [PERSON] отримали вимогу щодо звільнення житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як вбачається із п. 45 зазначеної постанови у разі якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то в порядку статті 373 ЦПК України суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості відповідно до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що рішенням Володарського райсуду від 23.12.2009 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, оскільки згідно наданого позивачем копії Заочного рішення Володарського райсуд від 23.12.2009 року вбачається, що даним рішенням було стягнуто саме суму боргу за рахунок майна переданого в іпотеку, а інших доказів з приводу того, що було звернуто стягнення на предмет іпотеки суду не надано. Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що оскільки позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки Банком не заявлялись, вимоги щодо виселення відповідачів є передчасними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Крім цього відмовляючи позивачу саме в цій частині позовних вимог, суд також виходить з того, що позивачем не надано суду жодних належних доказів, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично мешкають в зазначеній квартирі. Щодо позовних вимог про зняття відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з реєстрації в спірному будинку, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, які постійно проживають в Україні, зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 зазначеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, окрім іншого, судового рішення про виселення. Таким чином, позовні вимоги щодо зняття з реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] є похідними від вимог про їх виселення та відповідно також є передчасними, оскільки вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не заявлено. Крім того, відповідач [PERSON], як встановлено у судовому засіданні, в спірній квартирі не зареєстрований, а тому вимоги про зняття його з реєстрації у квартирі є безпідставними та недоведеними. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Крім цього, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесенні ним при зверненні до суду відшкодуванню з боку відповідачів на його користь не підлягають.

Outcome: dismissed