Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Свої вимоги мотивуючи тим, що після смерті батька - [PERSON] він як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, але її оформити не може, оскільки покійний за життя не отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надіслав лист, згідно якого просить справу слухати без участі їх представника. Щодо задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть (а.с.5) [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно: житловий будинок [ADDRESS], 1975 року побудови, що підтверджується довідкою № 873 від 19.09.2014 року виданою виконавчим комітетом Черепинської сільської ради (а.с.16). Як вбачається із заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Черепинської сільської ради від 25.02.2002 року (а.с.6) [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] Із свідоцтва про народження (а.с.7) вбачається, що [PERSON] являється сином нині покійного [PERSON]. По факту прийняття спадщини заведена спадкова справа в Овруцькій ДНК за заявою позивача про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується повідомленням № 1766/01-16 від 05.11.2014 року (а.с.20) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.21). Інших спадкоємців не встановлено. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Постановою Овруцької ДНК № 1688/02-31 від 21.10.2014 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що ним не пред'явленні правовстановлюючі документи, встановленні чинним законодавством України (а.с. 4). З інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за результатом розгляду запиту наданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Овруцького РУЮ Житомирської області (а.с.25) вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Реєстрі прав власності відсутня інформація стосовно реєстрації права на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Овруцького РУЮ Житомирської області вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Отже, [PERSON] при житті не отримав свідоцтво про право власності на домоволодіння, а тому позивач не може оформити правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до вищенаведеного, слід враховувати зміну редакції ч. 4 ст. 331, ч. 4 ст. 334 ЦК України і застосовувати редакцію закону, що діяла на час виникнення права у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва, зокрема, положення ЦК УРСР 1963 року Закону « Про власність», Закон України від 07.12.1990 р. «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве та регіональне самоврядування», Постанову КМ України від 11.03.1985 р. № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, вказівки по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року № 5-24-26. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджений постановою Госкомстату СРСР, жилий будинок - будівля, яка має поштовий номер, уся або не менше половини загальної площі якої призначена для постійного проживання, розташована на земельній ділянці з усіма розміщеними на цій ділянці допоміжними будівлями, спорудами, елементами благоустрою у визначених межах. В рядку «рік побудування» при визначенні року побудування ураховується рік, в якому цей будинок було введено в експлуатацію. Оскільки на вищевказаний будинок відкрито господарство із зазначенням номеру та року забудови, то будинок вважається таким, що прийнятий в експлуатацію. Відповідно до постанови № 7 Постанови Пленуму ВС України від 04.10.1991 року зі змінами від 25.05.1998 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», право власності на житловий будинок виникало з моменту його реєстрації у виконкомі місцевої ради, тобто питання узаконення таких будівель відносилось до компетенції виконкомів місцевих рад. Відповідно до ст. 328 ЦК України право вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Так як право власності на нерухоме майно не може бути зареєстроване за особою яка померла, оскільки зі смертю особи її права та дієздатність припиняються ст. 25 та 346 ЦК України, то відповідно до роз'яснень Міністерства Юстиції України, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрації права власності на яке не була проведена в БТІ, питання визначення цього майна попередньому власнику та наступного його власника/спадкоємця/ повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вартість нерухомого майна становить 33052,00 грн. (а.с.11-15). Позивачем сплачено судовий збір у сумі 330,52 грн.

Outcome: approved