Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач пред'явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області, який в подальшому неодноразово уточняла та в остаточній редакції просила визнати за нею право власності на ? частину будинку №18А, розташованого по вул.. Свободи в сел. Нова Березівка Харківського Харківської області, а саме на: частину домоволодіння літ. А-1 з приміщенням 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, верандою літ. а3 та надвірними спорудами вбиральнями літ. «Г», «Н», навісом літ. «П», літнім душем літ. «М», сараєм літ. «О», огорожами №5,6,7, замощеннями 1,2, колодязем К, вигрібною ямою К1 та виділити в натурі ? частину зазначеного житлового будинку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2018 року позов [PERSON] в частині позовних вимог про виділ в натурі частки зі спільного майна залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Нова Березівка, вул.. Свободи, 18А на підставі договору дарування, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 11 листопада 1979 року за реєстровим №1-9835. На день укладення вищевказаного договору дарування, дарувальнику належала ? частка вищевказаного житлового будинку. Однак, при посвідченні договору нотаріусом було допущено помилку в договорі дарування та зазначено, що будинок подаровано позивачу в цілому. Наслідком такої помилки стала неправильна реєстрація права власності співвласників нерухомого майна і на даний час будинок одночасно зареєстрований в цілому за позивачем та 1/2 частині за [PERSON] Оскільки виправити зазначену помилку іншим шляхом, окрім як у судовому порядку, неможливо, позивач вважає за необхідне заявити вимогу про визнання права власності за нею на ? частину спірного будинку, посилаючись на вимоги ст. 392 ЦК України. Позивач також зазначила, що 24 грудня 2015 року рішенням Виконкому [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області №22 частині будинку, яка знаходиться у користуванні позивача, було присвоєно поштову адресу: Харківська область, Харківський район, с. Нова Березівка, вул.. Свободи, 18А. [PERSON], якій належить інша частина вищевказаного будинку, померла 25 лютого 1994 року, спадщину після її смерті ніхто не прийняв. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2017 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. У визначений в ухвалі Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2017 року строк позивач усунув зазначені в ній недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року провадження у справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2017 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів. З Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області витребувані відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої в 1990 році, яка на день смерті проживала в [INFO], чи маються відомості щодо складання заповітів від її імені; з Харківського обласного державного нотаріального архіву витребувані відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої в 1990 році, яка на день смерті проживала в [INFO], чи маються відомості щодо складання заповітів від її імені. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 липня 2017 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів. З Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області витребувано копію актового запису про смерть [PERSON], [INFO], яка померла 25 лютого 1994 року та на день смерті проживала за адресою: [INFO]. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2017 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів. З Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області витребувані відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої 25 лютого 1994 року, яка на день смерті проживала в [INFO], чи маються відомості щодо складання заповітів від її імені. З Харківського обласного державного нотаріального архіву витребувані відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої 25 лютого 1994 року, яка на день смерті проживала в [INFO], чи маються відомості щодо складання заповітів від її імені. Сторони у судове засідання не зявилися. Позивач жодного разу не зявився у судові засідання, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляла. В матеріалах справи мається заява представника позивача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Разом з тим, представник позивач [PERSON] надала суду заяву про відкладення розгляд справи, призначеного на 21 червня 2018 року, у звязку із знаходженням її на стаціонарному лікуванні, при цьому жодних документів на підтвердження зазначених обставин суду не надала. Підстави для відкладення розгляду справи встановлені в ч. 1 ст. 240, ст. 223 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, зазначена справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, а саме з 16 лютого 2017 року, представник позивача неодноразово не зявлялася в судові засідання, надаючи при цьому заяви про відкладення розгляду справи з різних причин, при цьому будь-яких документів на підтвердження поважності причин своєї неявки жодного разу не надала. Зокрема у судове засідання, призначене на 19 квітня 2017 року представник позивача не зявилася у звязку з погодними умовами та сімейними обставинами; у судове засідання, призначене на 24 травня 2017 року у звязку із необхідністю уточнення позовних вимог та витребування доказів; у судове засідання, призначене на 19 жовтня 2017 року у звязку з хворобою; у судове засідання, призначене на 18 грудня 2018 року у звязку з необхідністю уточнення позовних вимог; у судові засідання, призначені на 26 січня 2018 року та 20 лютого 2018 року взагалі не повідомила про причини своєї неявки; надалі надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначені дії представника позивача свідчать про зловживання нею своїми процесуальними правами як учасника справи, такі дії представника позивача є неприпустимим відповідно до вимог п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, не узгоджуються із принципами справедливості та добросовісності та порушують права та інтереси інших сторін по справі. Враховуючи викладене, виходячи із завдань та основних засад цивільного судочинства, встановлених ст. 2 ЦПК України, з метою не порушення прав всіх учасників розгляду у даній справі, суд вважає можливим вирішити спір у даному судовому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи доказів у звязку з наявністю в матеріалах справи заяви представника позивача про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не зявився, в матеріалах справи маються заяви за підписом [PERSON] селищного голови [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі змісту договору дарування від 11 листопада 1979 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району [PERSON] 11 листопада 1979 року за реєстровим №1-9835, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в сел. Нова Березівка по вул.. Свободи, 18 [PERSON] селищної ради Харківського району та області. Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №150 від 24 вересня 2015 року та технічного паспорту на житловий будинок №18 по вул.. Свободи в сел. Нова Березівка Харківського району Харківської області, зазначений житловий будинок зареєстровано в ? частині за [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 23 квітня 1969 року та в цілому за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 11 листопада 1979 року за реєстровим №1-9835. В результаті реєстрації права власності на житловий будинок №18 по вул.. Свободи в сел. Нова Березівка Харківського району Харківської області в ? частині за [PERSON] та в цілому за [PERSON], загальна частка співвласників житлового будинку дійсно в сумі складає частку більшу за одиницю, що суперечить вимогам діючого законодавства України щодо реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду\~за захистом\~своїх порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. \~\~ Відповідно до\~ст.15 ЦПК України\~в порядку цивільного судочинства підлягають захисту порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Захист цивільних прав\~ це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, обов'язковою передумовою виникнення права на звернення до суду з позовною заявою є наявність спору між особами, визначеними у позовній заяві, наявність порушеного або оспорюваного права (законного інтересу) з точки зору норм процесуального права. Способи захисту цивільного права та інтересів визначені в ст. 16 ЦК України, відповідно до якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного \~способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, та і від характеру його порушення. \~ \~ \~ \~ \~З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Так, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених\~статтею 16 ЦК України\~з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За змістом\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Отже особа має право пред'явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Звернувшись до суду із даним позовом, позивач просить зменшити її частку у праві власності на будинок №18, розташований по вул.. Свободи в сел. Нова Березівка Харківського Харківської області до ? частки та визнати на зазначену частку право власності, тобто просить визнати право власності на частку, яка входить до складу майна, яке належить позивачу на підставі договору дарування від 11 листопада 1979 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району [PERSON] 11 листопада 1979 року за реєстровим №1-9835 в цілому. Відомості щодо визнання зазначеного договору недійсним, частково недійсним або інші відомості, які б давали підстави вважати, що на даний час цей договір припинив свою дію в матеріалах справи відсутні. Отже,\~наявність в\~матеріалах справи\~правовстановлюючого документу\~на імя\~позивача на\~спірний будинок\~в цілому\~позбавляє суд\~можливості визнати\~право власності\~на частину\~цього будинку. Посилаючись на норми ст. 392 ЦК України, відповідно до якої особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами та у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, позивач під час судового розгляду не довела, яким чином її право власності в тому числі на частину житлового будинку порушується, не визнається або оспорюється саме в контексті зазначеної статті або ж втрату нею документу, який засвідчує її право власності. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed