Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в листопаді 2015 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.11.2007 року на підставі заяви [PERSON] між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, позивачем було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% річних від суми залишку заборгованості за кредитом. Між тим, відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв'язку із порушенням умов договору, станом на 30.09.2015 рік відповідач має заборгованість та повинен сплатити: заборгованість за кредитом - 6370,41 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9844,34 грн., заборгованість по пені та комісії - 2109,60 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 916,22 грн., а всього заборгованість складає - 19740,57 грн. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але в позовній заяві просив розглянути справу за відсутністю представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судовому засіданні просив в задовленні позову відмовити, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, який розпочинає свій відлік на його думку з 2007 року . Також вказав на те, що попереднім рішенням суду з відповідача на користь банку за цим же договором вже було стягнуто заборгованість по кредиту. Дослідивши пояснення представника відповідача та письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 30.11.2007року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 8-15). Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Позивачем вказано, що Заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг становить укладений Договір про надання банківських послуг. Згідно умов вказаного Договору позивач видав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% річних від суми залишку за кредитом. При цьому, при підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив, що він ознайомився з умовами Договору, який є публічним та розміщений на офіційному сайті позивача, а також підтвердив ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами відповідно до обраного тарифного пакету (а.с. 11). Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг (далі умов та правил), зобов'язався погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до положень ст.ст. 1048, 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. За умовами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов»язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За умовами п.8.6 правил та умов банку визначено, що порушення клиєнтом строком платежів по будь-якому грошовому зобов»язанню за цим договором більш ніж на 120 днів, він зобов»язаний сплатити штраф банку в розмірі -500 грн. + 5% від суми позову. Вказана умова визначена та погоджена стороною відповідача при підписання заяви-анкету, що в розумінні ст.634 ЦК України є договором приєднання. Як вбачається із матеріалів справи, позивач повністю виконав перед відповідачем свої зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, але останній в свою чергу порушив умови договору, а тому станом на 30.09.2015 рік відповідач має заборгованість та повинен сплатити: заборгованість за кредитом - 6370,41 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9844,34 грн., заборгованість по пені та комісії - 2109,60грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 916,22грн., а всього заборгованість складає - 19740,57грн. Між тим, вказані суми хоч і є заборгованістю відповідача перед банком, але підлягають частковому стягненню на користь банку з огляду на наступне. Так, згідно рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03.11.2014 року, що відповідно до зазначених в автоматизованій базі Д-3 документообігу суду станом на даний час набуло законної сили, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором від 30.11.2007 року було стягнуто заборгованість за кредитом станом на 30.04.2014 року в сумі - основного боргу, процентів, пені та комісії та штрафів в загальній сумі - 12430,97 грн. З огляду на викладене, підстав для повторного стягнення зазначених сум у цій справі суд не вбачає, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь банку відсотки за продовження користування кредитом за розрахований банком період, а саме з 01.05.2014 року по 30.09.2015 року в сумі - 6111,52 грн. та пеню і комісію в межах 12-ти місяців, що передує зверненню до суду за період з 01.11.2014 року по 30.09.2015 року в розмірі - 500 гривень з огляду на наступне. Так, за умовами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно умов ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов»язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За таких обставин, судом було встановлено необхідність стягнення нарахованих банком сум пені з позичальника. Сстаттею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги, до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Між тим, в судовому засіданні у поданих запереченнях відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності до вимог щодо нарахованих сум пені, оскільки заборгованості по сплаті розрахованих позивачем коштів пені обрахована з перевищенням 12-ти місячного строку позовної давності. Вказане клопотання суд вважає за можливе задовольнити, зменшити період нарахування відповідних сум пені у відповідності до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України в межах 12-ти місяців, що передує дню зверненню позивача із цим позовом до суду, яке із урахуванням розрахунків позивача визначено як 30.09.2015 року. Підстав для відмови у позові шляхом застосування строку позовної давності суд не вбачає з огляду на безпідставність таких посилань представника відповідача про її застосування з 2007 року з огляду на вищевикладені докази стягнення боргу. Відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності , а не окремими видами штрафних санкцій. З огляду на те, що за невиконання зобов'язань за кредитним договором в даному випадку з Відповідача вже стягнута пеня суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення штрафів (фіксованого та його процентної складової), оскільки стягнення двох санкцій за одне і те саме порушення умов договору є недопустимим. Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). З огляду на викладене, з відповівдача на користь банку підлягають стягненню проценти закрристування кредитом та пеня і комісія за визначений вище період та у вказаних розмірах. Згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача кошти судового збору в сумі - 1218 грн.

Outcome: partial