Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач ПАТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду з позовом до Великокучурівської сільської ради, [PERSON], третя особа на стороні відповідачів Відділ Держгеокадастру у Сторожинецькому районі Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку. Посилається на те, що позивачем із землевпорядною організацією ПП «Ріга» укладено договір від 30.12.2013 р. №Л/П-134382/НЮ про виконання робіт з інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в межах смуги відведення. На виконання умов зазначеного договору ПП «Ріга» виготовило Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об'єктами залізничного транспорту за напрямком Чернівці - Вадул-Сирет від 283км+894м до 287км+608м в адміністративних межах Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області. В результаті проведеної інвентаризації встановлено, що земельна ділянка, яка перебуває у власності [PERSON] частково, площею 0,2144 га накладається на смугу відведення залізниці від 283км+894м до 287км+608м. Вказана земельна ділянка передана у власність [PERSON] рішенням Великокучурівської сільської ради від 30.05.2007 року №44-07/07, на неї видано державний акт серії [NUMBER] від 28.09.2007 року та зареєстровано в державному земельному кадастрі за [NUMBER]. Згідно «Плана границ полосы отвода линии Черновцы-Адынката Львовской железной дороги в административных границах Черновицкого района Черновицкой области», який є доказом землекористування залізниці, розроблений та погоджений в 1959 році, ширина смуги відведення на вказаній вище ділянці становить 70 м від осі колії. Земельна ділянка відповідача [PERSON] входить в ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину становить 0,2144 га. На земельній ділянці, розміри якої визначені Планом смуги відведення, розташована головна колія №020122036, яка є державною власністю і перебуває на балансі ДТГО «Львівська залізниця», що є державним підприємством. Посилаючись на те, що вищевказаним рішенням порушується право позивача на користування земельною ділянкою та воно суперечить чинному законодавству, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Великокучурівської сільської ради №44-07/07 від 30.05.2007 року в частині передачі земельної ділянки [PERSON] у приватну власність в с.Великий Кучурів, Сторожинецького району Чернівецької області, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] серії [NUMBER] від 28.09.2007 року з кадастровим номером [NUMBER], скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у державному реєстрі прав, скасувати запис у Поземельній книзі шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування, а також стягнути з відповідачів сплачені судові витрати. В ході розгляду справи представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, в якій посилається на те, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] подарував земельну ділянку [PERSON] на підставі договору дарування від 10.06.2015 року, отже державний акт серії [NUMBER] від 28.09.2007 року втратив чинність, а право залізниці на користування належною їй земельною ділянкою в розмірі 0,2144 га порушено вказаним договором дарування та оскаржуваним рішенням Великокучурівської сільської ради. Просив визнати незаконним та скасувати рішення Великокучурівської сільської ради №44-07/07 від 30.05.2007 року в частині передачі земельної ділянки [PERSON] у приватну власність в с.Великий Кучурів, Сторожинецького району Чернівецької області, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 10.06.2015 р., зареєстрованого в реєстрі за №936 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування. В ході розгляду справи за клопотанням позивача - ухвалою суду від 09.10.2017 року було витребувано у ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.09.2007 року за кадастровим номером [NUMBER], виданого [PERSON]; -ухвалою від 24.11.2017 року залучено до участі в справі як співвідповідача [PERSON] Представники позивача в ході судового розгляду позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення, аналогічні, викладеним в заявах по суті, пояснивши, що внаслідок проведеної інвентаризації земель було встановлено, що земельна ділянка [PERSON] входить в смугу відведення залізниці. Рішення сільською радою, на підставі якого [PERSON] передано у власність спірну земельну ділянку, прийнято з перевищенням повноважень і порушує права позивача. В ході розгляду справи було встановлено, що в подальшому земельна ділянка була подарована [PERSON] вказаним правочином порушуються права позивача користуватися належною йому землею, оскільки подарована земельна ділянка накладається на землі залізниці. Незважаючи на користування [PERSON] земельною ділянкою протягом 22 років, увесь цей час позивач вважає належність спірної ділянки саме йому. Мета використання земельної ділянки для здійснення статутної діяльності - забезпечення безпеки використання і технічного обслуговування колії. В даний час [PERSON] не перешкоджають у здійсненні статутної діяльності. Вважає, що ними обрано належний спосіб захисту своїх прав. Позовні вимоги просили задовольнити. Представник відповідача Великокучурівської сільської ради в ході судового розгляду позовні вимоги не визнала, вважає, що оскаржуване рішення, відповідає ст.12 Земельного кодексу, Закону України «Про місцеве самоврядування», прийнято сільською радою в межах компетенції, земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту. Даним рішенням затверджувалася технічна документація на передачу у власність земельної ділянки, яка вже багато років використовувалася [PERSON], це не було нове відведення. Розмежувань між землями сільської ради і залізниці не було, якби спеціалісти держгеокадастру бачили червону лінію, яка розмежовує землі, то документація не була б виготовлена і земельна ділянка не була б передана у власність [PERSON] Вважає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження його прав землекористування. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, пояснив, що він працює в Укрзалізниці з 1971 року, з 1986 року - на станції Великий Кучурів. В 1995 році він звернувся до керівництва за місце роботи, щоб йому надали ділянку для будівництва житлового будинку. Йому виділили місце для будівництва за будівлями станції і надали дозвіл на будівництво. В подальшому він оформив земельну ділянку, якою користувався, у власність. Вважає позовні вимоги безпідставними, так як Івано-Франківська залізниця надала йому дозвіл на землю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, з тих підстав, що в 1995 році [PERSON] отримав земельну ділянку для будівництва житлового будинку, було складено акт виносу меж земельної ділянки, розроблено проект забудови. [PERSON] дотримався всіх вимог законодавства щодо набуття права на спірну земельну ділянку. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження права користування земельною ділянкою. План полоси відводу не є допустимим доказом, бо ніким не погоджений і не затверджений. Згідно ст.20 ЗК України відведення земель здійснюється на підставі рішення органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Рішення такого органу про виділення полоси залізниці немає. Технічна документація щодо інвентаризації земель також не є допустимим доказом, оскільки вона не погоджена із сільською радою. Вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON], вважає безпідставними. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням сесії Великокучурівської сільської ради від 30.05.2007 року №44-07/07 року було передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до викопіювання із зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» за напрямком Чернівці - Вадул-Сирет в адміністративних межах с.Великий Кучурів Великокучурівської сільської ради, виконаного ПП «Ріга», земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] накладається на смугу відведення залізниці площею 0,2144 га. Згідно «Плана границ полосы ж.д. отвода линии Черновцы - Адынката Львовской железной дороги в административных границах Черновицкого района Черновицкой области от 269 км+000м до 293 км+090м» розробленого Дорпроект Юго-Западной ж.д. в 1959 році ширина смуги відведення з лівої сторони по ходу становить 70 м від осі колії. Відповідно до Інвентарної картки обліку основних засобів ВП «Чернівецька дистанція колії Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» головна колія (ВБК) направлення Чернівці - Держкордон з км 267 до км 314 інвентарний №020122036, введена в експлуатацію в 1944 році, перебуває на балансі позивача. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Так, відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» 30.01.1963 року «Положение о землях предоставленных транспорту» 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог» 27.01.1962, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі. Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого Великокучурівської Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Позивач мав право на землі в межах [PERSON] сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, в тому числі і на земельну ділянку, яка була виділена [PERSON], і таке право не було жодним чином припинене. Наведене також підтверджується довідкою Відділу Держземагенста у Сторожинецькому районі, відповідно до якої під об'єктами залізничного транспорту в межах Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району знаходиться площа 23 га. За змістом ч.4 ст.84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність. Пунктом «г» ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.но до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка є смугою відведення залізниці, знаходилася у правомірному користуванні позивача, то Великокучурівська сільська рада як орган місцевого самоврядування не мала права розпоряджатися нею. Посилання відповідачів на те, що земельна ділянка виділялася [PERSON] для будівництва житлового будинку за погодженням позивача не підтверджене відповідними доказами, оскільки з рішення №34 від 14.06.1995 року про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON], вбачається, що прийняте воно було виконкомом Великокучурівської сільської ради. Разом з тим, пояснення відповідача [PERSON] щодо погоджень позивача надати земельну ділянку для будівництва житлового будинку, підтверджують право позивача на спірну земельну ділянку і з них слідує, що зі сторони позивача мало місце погодження на будівництво житла, а не на передачу земельної ділянки у власність. З огляду на наведене, суд вважає, що рішення Великокучурівської сільської ради від 30.05.2007 року №44-07/07 року про передачу [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,24 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є незаконним і підлягає скасуванню. Позивач просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 10.06.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №936 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, посилаючись на ст.ст.203,215 ЦК України. Судом встановлено, що 10.06.2015 року укладено нотаріально посвідчений договір дарування земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за №936, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,2411 га, розташовану в с.Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером [NUMBER]. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину. Такою підставою є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визначний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач, як на підставу своїх вимог про визнання недійсним договору дарування, посилається на ст.ст.203,215 ЦК України, при цьому, ні в заяві по суті, ні в поясненнях, наданих в судовому засіданні, не зазначає підстав, передбачених зазначеними нормами, через які слід визнати договір недійсним, вказуючи лише на те, що вказаним договором порушено право залізниці на користування належною їй земельною ділянкою. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач зобов»язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. При цьому доведенню також підлягає факт добросовісності чи недобросовісності набувача майна. Крім того, статтею 216 ЦК України визначені правові наслідки недійсності правочину. При цьому, частина 3 статті передбачає, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Разом з тим, Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності, зокрема, статтями 386-388. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не наведено підстав, визначених законом, для визнання його недійсним. Окрім того, на думку суду, позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Також не підлягають задоволенню вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки вони є похідними від оспорювання правочину щодо цього майна. Стосовно позовних вимог в частині скасування запису у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], то суд вважає, що в ній підлягає скасуванню запис про передачу зазначеної земельної ділянки [PERSON], оскільки судом визнано обгрунтованими позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення Великокучурівської сільської ради від 30.05.2007 року №44-07/07, яке стало підставою передачі [PERSON] зазначеної ділянки у власність. На підставі викладеного,

Outcome: partial