Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 38 195 грн. 30 коп. страхового відшкодування, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ПП «Охорона-004» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №110567 від 31.05.2017 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Рено» д.н.з. [NUMBER] . 13.06.2017 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Рено» д.нз. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (відповідача по справі). В результаті даної дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 11.09.2017 року [PERSON] було визнано винною у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, притягнуто останню до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до рахунку - фактури № 17062370 від 23.06.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіль становить 38 195 грн. 30 коп. Згідно умов договору страхування позивачем було сплачено страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 38 195 грн. 30 коп. Виплата позивачем була здійснена у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 15.06.2017 року, а також страхового акту від 10.08.2017 року. Після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача, на підставі ст.. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», про відшкодування завданої майнової шкоди. Разом з тим, позивач вказує, що цивільно - правова відповідальність відповідача на момент ДТП була забезпечена в ПрАТ «АСК «Омега» за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1573887. Проте, ПрАТ «АСК «Омега» відмовила у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 17.05.2019 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в досудовому порядку, яка була отримана відповідачем 22.05.2019 року та яка залишилася поза увагою, відповідачем виконана не була. У зв`язку з викладеними обставинами позивач звертається до суду захистом свого порушеного права. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 21.10.2019 року від відповідача по справі надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому остання заперечує щодо позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву відповідач вказує, що дійсно 13.06.2017 року сталася дорожньо - транспортна пригода за участю її автомобіля та авто «Рено» д.н.з. [NUMBER] , який було застраховано за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 110567 від 31.05.2017 року. 14.06.2017 року нею було повідомлено страхувальника про ДТП від 13.06.2017 року, складено пояснення щодо обставин даної ДТП, надано усі необхідні документи. Відповідач вважає, що оскільки позивачем пред`явлено даний позов несвоєчасно та у зв`язку з невірними діями останнього, в його задоволенні слід відмовити. 23.10.2019 року від третьої особи по справі ПрАТ «АСК «Омега» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник третьої особи просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування даного відзиву представник третьої особи вказує на те, що 13.06.2017 року в м. Києві по вул. Костянтинівській, 57 відбулась ДТП за участю транспортних засобів «Рено» д.н.з. [NUMBER] та «Рено» д.н.з. [NUMBER] . На момент ДТП цивільно - правова відповідальність водія авто «Рено» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в даній страховій компанії за полісом № АК/1573887.04.04.2019 року ПрАТ «АСК «Омега» отримало від позивача по справі вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди заподіяної автомобілю «Рено» д.н.з. [NUMBER] , подавши дану вимогу пізніше ніж через рік після настання ДТП. А тому, вважає, що з урахуванням вимог п. 37.1.4 ст. 37 ЗК «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не має юридичних підстав для виплати страхового відшкодування та задоволення даної позовної заяви. 25.10.2019 року від представника позивача по справі надійшла відповідь на відзив, в якому остання зазначає, що після виплати страхувальнику (на рахунок СТО) 38 195 грн. 30 коп. страхового відшкодування, у позивача виникло право вимоги до відповідача, як до особи винної в настанні ДТП, яка мала місце 13.06.2017 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в ПрАТ «АСК «Омега» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1573887. Відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Саме на підставі вказаної норми спеціального закону ПрАТ «АСК «Омега» відмовило у здійсненні страхового відшкодування. Відповідно до постанови від 05.06.2018 року по справі № 910/7449/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що річним строком обмежено звернення лише до страховика договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто до ПрАТ «АСК «Омега». У п. 56 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 04.07.2018 року, дійшла до висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди на особу, винну в завданні шкоди все ж таки можливе у випадку, коли страховик відмовив у здійснення страхової виплати (зокрема з підстав неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого). В матеріалах справи наявний лист від ПрАТ «АСК «Омега», в якому страховик відмовив у здійсненні страхової виплати на підставі п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З цього випливає, що у страховика ПрАТ «АСК «Омега» не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, а отже завдана шкода повинна бути відшкодована страхувальником за полісом № АЕ/1573887, як собою, з вини якої сталось ДТП. Враховуючи викладене, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.06.2017 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Рено» д.нз. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (відповідача по справі). В результаті даної дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 11.09.2017 року [PERSON] було визнано винною у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, притягнуто останню до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до ремонтної калькуляції № АА8415РА від 23.06.2017 року про оцінку автомобіля «Рено» д.н.з. [NUMBER] вартість ремонту з ПДВ складає 38 195 грн. 30 коп. Крім того, згідно страхового акту №UA2017061300036/L01/01 від 10.08.2017 року загальний розмір страхового відшкодування по даній події на підставі розрахунку становить 38 195 грн. 30 коп. 14.08.2017 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було перераховано страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 38 195 грн. 30 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 24741. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідач у відзиві зазначає, що заява про страхове відшкодування була подана більше ніж через рік з дати пригоди. Таким чином, на підставі п.п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимоги позивача не можуть бути задоволені. Відповідно до п.п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Зазначена стаття визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків. Разом з тим, положення цієї статті не містять підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Оскільки позивач виплатив грошові кошти на відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків, він має право регресної вимоги до відповідача на відшкодування понесених збитків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З огляду на наведене, позовна заява ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1921 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved