Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між позивачем і відповідачем договору б/н від 25.01.2013 року відповідач отримав у позивача платіжну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 2000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % (2,5% в місяць на залишок заборгованості) на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 31.12.2017 року у нього утворилась заборгованість в сумі 11818,74 грн., яка складається з: 979,27 грн. - заборгованість за кредитом; 9800,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи в сумі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 538,99 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 11818,74 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 1762,00 грн. Ухвалою судді від 17.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження і справа призначена до розгляду. Позивач в судове засідання не з'явився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, на підставі обставин викладених у відзиві та письмових запереченнях. Також просив суд застосувати строки позовної давності. У відзиві на позов відповідач позов не визнав, зазначив, що договір про отримання кредиту у розмірі 2000,00 грн. з ПАТ КБ «Приватбанк» не підписував, грошові кошти у сумі 2000,00 грн. не отримував. Також відповідач вказує, що в заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 25.01.2013 року не вказано яку саме платіжну картку він отримував, а тому докази отримання картки в матеріалах справи відсутні. Також відповідач не згодний з нарахованими відсотками та штрафами за користування кредитними коштами. У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача, зазначивши про правомірність укладення кредитного договору і виконання його умов, а також надав документи про встановлення і зміну кредитного ліміту, фотокартку відповідача разом з отриманою кредитною карткою № 5211537334849382, строку дії картки та виписку по рахунку. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилається на відсутність в матеріалах справи доказів на отримання ним кредиту у розмірі 2000,00 грн. Також відповідач вказує, що в заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 25.01.2013 року не вказано яку саме платіжну картку він отримував та який строк її дії, а тому позивачем взагалі не доведений факт отримання відповідачем платіжної картки. Також з матеріалів справи вбачається постійна плутанина кредитного ліміту (2000,00 грн або 1010,00 грн.) Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. В розумінні\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення суду має бути справедливим. Згідно зі\~статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3\~ст. 10 ЦПК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що 25.01.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав у позивача кредитну картку, що також підтверджується фотокарткою відповідача/а.с.129/ відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 300,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, обумовивши Умовами і правилами надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент. Як вбачається з заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 25.01.2013 року відповідач при підписанні заяви не узгоджував розмір кредитного ліміту та строк дії кредитної картки, однак у відповідності до виписки з рахунку наданого банком /а.с.92-101/ використовував кредитні кошти банку та здійснював поповнення карткового рахунку. Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування, відповідачу змінювався кредитний ліміт: 25.01.2013 року - 300 грн., 07.02.2013 року - 2000 грн., 30.09.2013 року - 1810 грн., 06.02.2014 року - 1520 грн., 04.03.2014 року - 1440 грн., 25.03.2014 року - 1340 грн., 05.05.2014 року - 1250 грн., 21.05.2014 року - 1130 грн., 20.06.2014 року 1010 грн./а.с. 130/ Згідно з Витягом про умови кредитування, підписаною відповідачем, він мав погашати використаний кредитний ліміт щомісячно до 25 числа кожного місяця в сумі 7 % від розміру заборгованості, але не менше 50 грн./а.с.12/ Відповідачем зобов'язання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, який охоплює період з 25.01.2013 року по 31.12.2017 року, починаючи з липня 2014 року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у зв'язку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 31.12.2017 року у нього утворилась заборгованість в сумі 11818,74 грн., яка складається з: 979,27 грн. - заборгованість за кредитом; 9800,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи в сумі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 538,99 грн. - штраф (процентна складова).. В силу\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Враховуючи заперечення відповідача і беручи до уваги, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних. Суд враховує нарахування банком процентів за користування кредитом на поточну і прострочену заборгованість лише до 01.05.2017 року включно (строк дії картки). Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу в розмірі 4216,29 грн. (500 грн. - фіксована частина та 538,99 грн. - процентна складова), суд виходить з наступного. Довідкою про умови кредитування та Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено суму штрафу за порушення клієнтом строків платежів більш ніж на 120 днів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Водночас, Довідкою про умови кредитування передбачено сплату позичальником пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Таким чином, сума штрафу та пені передбачені за однакове по суті порушення - несвоєчасну сплату обов'язкових платежів, і визначення підстав для сплати штрафу як порушення зобов'язань більше ніж на 120 днів, не змінює суті і характеру такого порушення. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. У зв'язку з не стягненням на користь позивача суми пені, то стягнення суми штрафів, які нараховані також за прострочення виконання грошового зобов'язання, не суперечить\~ст. 61 Конституції України, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Крім того, банком заявлено суму штрафу в розмірі 5 % суми позову, але позовні вимоги задоволено судом лише частково. Стосовно доводів представника позивача про сплив строків позовної давності, то суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідно до пункту 3.1 Умов та правил карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти. Користуючись кредитними коштами, відповідач періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом. Згідно з Умовами та правилами, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Наведений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у постановах від 07.02.2018 року № 751/5977/17, від 30.05.2018 року № 181/467/17. Крім того, суд звертає увагу, що хоча умовами даного кредитного договору і передбачено обов'язок позичальника повертати кредитні кошти частинами, але розмір таких щомісячних платежів договором не встановлювався і залежить від використання позичальником кредитного ліміту в кожному конкретному випадку. На переконання суду доводи представника позивача про безпідставне підвищення відсоткової ставки не заслуговують на увагу, оскільки як роз'яснено в постанові пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог\~статей 641\~-\~642\~ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою\~статті 1056-1 ЦК. Наданими позивачем доказами підтверджено правомірність підвищення відсоткової ставки по кредиту, що кореспондувалось із правом позичальника у випадку незгоди погасити заборгованість і не використовувати кредитні послуги. Також, суд не погоджується з доводами представника позивача про недопустимість письмових доказів, наданих банком, через їх незасвідчення, оскільки хоча\~ЦПК України\~і встановлює обов'язок для учасників справи подавати суду письмові докази в оригіналі або належним чином засвідченій копії, але водночас закон не визначає, що подання таких доказів у незасвідченому вигляді має наслідком їх обов'язкову недопустимість. В такому випадку питання недопустимості доказів має вирішуватись судом в кожному конкретному випадку, якщо у суду є сумніви щодо поданих стороною доказів чи їх копій. Невиконання банком положень\~ст.\~95\~ЦПК щодо засвідчення копій документів свідчить лише про неналежне виконання своїх процесуальних обов'язків, за що суд має право вживати заходи примусу. Враховуючи, що у даній справі у суду немає сумнівів щодо копій письмових доказів, поданих банком, суд вважає за можливе їх прийняти, і одночасно звернути увагу ПАТ КБ «Приватбанк» на необхідність належного виконання своїх процесуальних обов'язків, що буде достатнім без застосування до позивача заходів примусу. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в загальному розмірі 8114 грн. 10 коп. з яких: 979,27 грн. - заборгованість за кредитом; 6248,45 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; сума штрафів 500 фіксованої частини та - 386,38 (5% від задоволеної частини позову) грн. На підставі\~ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1209 грн. 69 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial