Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19.01.2006 року відповідач 19.01.2006 року отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладаннi договору [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а сааме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно із п.6.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Ббанку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач, як на думку позивача, зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач, станом на 08.10.2013 року, має заборгованість 27864,07 грн., яка складається з наступного: 7560,89 грн. - заборгованість за кредитом; 16100,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2400,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1303,05 грн. - штраф (процентна складова), яку й просив позивач стягнути з відповідача на свою користь, а також просив стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю Попельнюх Т.І. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зазначила, що мав місце кредитний договір від 19.01.2006р., відповідачеві була видана кредитна картка [NUMBER] з 19.01.2006р. на 2 роки. По закінченні картки [NUMBER] йому у січні 2008р. була видана нова картка «Голд» [NUMBER], строк дії якої до 31.01.2010р. Крім того, [PERSON] 23.02.2009р. замовив і отримав додаткову картку [NUMBER], дія якої співпадала із дією картки [NUMBER], тобто до 31.10.2010р. При цьому, [PERSON] мав можливість користуватися цими двома картками одночасно. Кредитний ліміт становив 25000грн. зі сплатою відсотків 16,80% річних. При визначенні розміру боргу процентна ставка не змінювалась (крім того, що 15.10.2008р. збільшено процентну ставку до 30% річних і за цією ставкою відповідач 13.02.09р. погасив заборгованість). Останнє погашення заборгованості (картка [NUMBER]) [PERSON] здійснив 13.02.2009р. в сумі 29847грн. 84коп., тобто сплатив повністю тіло кредиту, відсотки та залишились на картці його особисті кошти в розмірі 268грн. 96коп. Після 13.02.2009р. [PERSON] протягом березня місяця 2009р. до 25.03.2009р. зняв з карткового рахунку (додаткова картка [NUMBER]) кошти на суму 7560грн. 89коп., які до цього часу не повернув. Таким чином, мається заборгованість: 7560грн. 89коп. - тіло кредиту; 16100грн. 13коп. відсотки за період з 13.02.09р. по 08.10.13р. (процентна ставка 16,80% річних); 2400грн. 00коп. - комісія за Тарифами за користування карткою (враховані дві картки) за період з 20.01.2010р. по 08.10.2013р.; штрафи за п. 8.6 Умов - 500грн. фіксована частина та 1303грн. 05коп. процентна складова (за порушення сплати коштів більш ніж 30 днів), а також судовий збір 278грн. 64коп. Також пояснила, що в банку відсутня заява [PERSON] про припинення кредитного договору. Вважає, що починаючи з березня 2009р. відбувались дії щодо користування карткою (здійснювались покупки у магазинах, оплачувались послуги та інш.). Банк вважає, що строки позовної давності, про які вказує відповідач, не збігли, т.я. за п.9.12 Умов договір лонгується на такий же термін автоматично, поки не буде подана заява про припинення договору. Письмова заява подається менеджеру банку чи до канцелярії відділення банку. За п.9.5 Умов, картковий рахунок відкривається на необмежений строк. Картка має термін дії, а якщо строк дії картки закінчився, то нею користуватися неможливо. Про наявність боргу банк відповідачеві, шляхом направлення письмових вимог-листів чи СМС-повідомлень, не повідомляв, оскільки це не передбачено умовами договору. Крім того, зазначила, що саме 23.02.2009р. [PERSON] подав заяву, але не письмову, на отримання додаткової картки [NUMBER]; останнє користування карткою відбулось 25.03.2009р. - зняті кошти в розмірі 175грн. 94коп. При цьому, клієнт банку лише при отриманні першої картки розписується за її отримання, про що зазначено у Заяві позичальника, а в подальшому, коли договір лонгується, то при отриманні інших карток підпис не вимагається. По додатковій картці [NUMBER] мали місце погашення боргу, з яких останнє - 04.03.2009р. в сумі 550грн. 00коп., яке здійснювалось через касу банку, але платіжного документу немає, оскільки за збігом трирічного терміну строку зберігання такі документи не збереглися. Додаткова картка видається клієнту банку для того, щоб інші особи могли користуватися допуском до карткового рахунку клієнта банку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі і просив відмовити у їх задоволенні. Заперечив факт отримання ним додаткової картки «Голд» [NUMBER] та користування даною карткою, в т.ч. отримання грошових коштів в розмірі 7560грн. 89коп. Пояснив, що з 19.01.2006р. по січень 2008р. він користувався карткою [NUMBER]. Потім ця картка була анульована і він отримав нову картку «Голд» [NUMBER], якою користувався до 13.02.09р. Таким чином, визнає факт отримання ним лише вказаних двох карток. Цього ж дня, він звернувся до відділення банку з заявою про закриття рахунку та картки, погасивши повністю боргові зобов»язання і здав менеджеру відділення банку саму пластикову картку. При цьому, він не продовжував дію картки та договору, не отримував інші картки, в т.ч. додаткові для інших осіб і не отримував грошові кошти в банку. Про борги по вказаному кредитному договору йому ніхто не повідомляв. Лише в жовтні 2013р. йому зателефонував менеджер банку та повідомив про борг. Надав заяву про застосування строків позовної давності. Заперечує факт наявності боргу за кредитним договором. Вважає, що повністю виконав умови кредитного договору, враховуючи застосування змінених процентних ставок. Кошти, які є його особистими в сумі 268грн. 96коп., він не знімав, т.я. не знав про їхнє існування. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що між сторонами 19.01.2006р. укладено договір № б/н, за умовами якого [PERSON] 19.01.2006 року отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Голд» із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, йому була видана картка «Голд» [NUMBER], строк дії якої 2 роки. Строк дії кредитного ліміту співпадає із строком дії договору картки, про що зазначено у Заяві позичальника. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Під час розгляду справи сторони не заперечували обставин про те, що після анулювання картки [NUMBER], [PERSON] була отримана картка «Голд» [NUMBER], строк дії якої до 31.01.2010р. Крім того, сторони визнали факт погашення [PERSON] заборгованості в розмірі 29847грн. 84коп. щодо картки [NUMBER], що також підтверджується відповідною квитанцією від 13.02.09р. За даними розрахунку заборгованості та з виписки по картці вбачається, що 13.02.2009р. [PERSON] внесено до банківської установи ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в розмірі 29847грн. 84коп., а також мається залишок коштів на рахунку в сумі 268грн. 96коп., які є особистими коштами [PERSON] Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). З»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позивачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів про те, що відповідачем [PERSON] після погашення заборгованості 13.02.2009р. (картка [NUMBER]) було продовжено дію кредитного договору від 19.01.2006р., отримано нову додаткову картку [NUMBER] та отримано за нею грошові кошти за кредитним лімітом. Таким чином, оцінивши сукупність доказів, суд не встановив підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed