Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 4209,77 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 92576,95 грн., оскільки укладений між сторонами договір про принципи здійснення «Трейдером» торгових операцій з валютами на ринку «Forex» на засоби «Інвестора» від 30.06.2015 року є нікчемним та через порушення відповідачем умов договору зазначені кошти були втрачені. Представник позивача позов підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, оскільки нікчемність правочину в цілому перешкоджає застосуванню його умов щодо відповідальності сторін за недотримання окремих умов договору, а також будь-які кошти від позивача відповідачем не отримувались і відсутні докази здійснення останнім операцій з рахунками позивача. 30 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про принципи здійснення «Трейдером» ([PERSON]В.) торгових операцій з валютами на ринку «Forex» на засоби «Інвестора» ([PERSON]А.), за умовами якого Інвестор є головним розпорядником валютного рахунку, а Трейдеру оформлюється довіреність відповідно до вимог Брокера для проведення торгових операцій по рахунку і здійснення відповідних перемовин. Базовим розміром торгового рахунку є сума 21350 доларів США плюс 21350 доларів США партнерських коштів. За умовами договору Трейдер повинен встановлювати обмеження з метою попередження втрат по угодам з купівлі валют не більше 10% від базового торгового рахунку і цьому обовязку кореспондується обовязок Інвестора не вимагати від Трейдера оплати будь-якого програшу по торговому рахунку, якщо такий не перевищує 10% від базової суми рахунку, якщо Трейдер не порушив жодного пункту цього договору. Згідно абзацу 4 розділу VI договору невстановлення 10% обмеження є порушенням договору і Трейдер компенсує збитки від величини базового торгового рахунку за власний рахунок. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2016 року по справі №489/7730/16-ц відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору і стягнення збитків. Частиною 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У мотивувальній частині вищевказаного судового рішення від 27.10.2016 року зазначено, що договір між сторонами від 30.06.2015 року є фактично договором управління майном, предметом якого є грошові кошти. У розумінні вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідачка не мала права на прийняття в управління грошових коштів, оскільки не була субєктом підприємницької діяльності, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 1030 та ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України цей договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1029 Цивільного кодексу України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Положеннями ч. 2 ст. 1030 Цивільного кодексу України встановлено, що не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом. У відповідності з ч. 2 ст. 215 цього Кодексу, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із розрахунком позивачу внаслідок неналежного виконання умов договору відповідачем в частині встановлення 10% обмеження при здійсненні торгових операцій завдано збитків в розмірі 4209,77 доларів США, що еквівалентно 92576,95 грн. Враховуючи, що договір між сторонами від 30.06.2015 року є нікчемним правочином, його недійсність в цілому свідчить про недійсність абзацу 4 розділу VI договору щодо наслідків порушення договору відповідачем через невстановлення 10% обмеження від базового торгового рахунку при здійсненні торгових операцій, тому заподіяні таким порушенням збитки в розмірі 4209,77 доларів США, про стягнення яких просить позивач, не є коштами, одержаними на виконання недійсного правочину в розумінні ч.1 ст.216 ЦК України і поверненню із цих підстав не підлягають, а отже у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати позивача у зв'язку із відмовою у задоволенні позову стягненню не підлягають. На підставі ст. ст. 215, 216, 1029, 1030 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed