Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] Ярміли Іванівни\~ про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивовано тим, що 14.11.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-800/067/2005, відповідно якого Позичальник отримав кредит у розмірі 8500 дол.США та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 25.02.2010 року між Банком та [PERSON] Ярмілою Іванівною був укладений Додатковий договір №1 до Кредитного договору, згідно якого остання, як Позичальник, прийняла всі зобовязання за Кредитним договором в повному обсязі, внаслідок чого на підставі ст.543 ЦК України стає солідарним боржником. Згідно Додаткового договору №3 від 21.05.2014 року, укладеного між Банком та [PERSON], Графік погашення заборгованості викладено в новій редакції. Відповідач у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526,1054 ЦК України взяті на себе зобовязання за Договором не виконує, вимогу Банку про дострокове виконання зобовязань ігнорує. Станом на 15.06.2016 року заборгованість відповідача становить 9530,53 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ з розрахунку 1 долар США = 24,904642 грн., становить 237354,43 грн., яка складається з наступного: 8157,86 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 203168,58 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1372,67 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 34185,85 грн. заборгованість по відсотках. Оскільки відповідач не вжив заходів для погашення або зменшення заборгованості за кредитним договором, ПТА «ОТП Банк» змушене за захистом своїх прав звернутись до суду з вимогою про стягнення суми кредиту та відсотків у примусовому порядку. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] Ярміли Іванівни\~ на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за Кредитним договором №ML-800/067/2005 від 14.11.2005 року у розмірі 9530,53 дол.США. Згідно розрахунку заборгованості Позичальника [PERSON] Ярміли Іванівни за Кредитним договором №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року станом на 01.06.2016 року складає 9484,53 дол.США, яка складається з наступного: 8157,86 дол.США - заборгованість по тілу кредиту; 1326,67 дол.США заборгованість по відсотках за користування кредитом в період з 24.04.2015 року по 31.05.2016 року. У процесі розгляду справи представник позивача подав до суду детальний розрахунок заборгованості позичальника [PERSON] Ярміли Іванівни за Кредитним договором №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року станом на 15.06.2016 року складає 9530,53 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ з розрахунку 1 долар США = 24,904642 грн., становить 237354,43 грн., яка складається з наступного: 8157,86 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 203168,58 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1372,67 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 34185,85 грн. заборгованість по відсотках. В судовому засіданні представник\~\~позивача ПАТ «ОТП Банк» [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась\~належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За приписом ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст.10 та ч.1 ст.60\~ЦПК України\~передбачено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, засада змагальності у цивільному процесі є засадою особистої автономії сторін у цивільному процесі. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін без волі на те суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд.\~\~ Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-800/067/2005, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 8500,0 доларів США., цільове призначення на придбання нерухомого майна, із сплатою за користування кредитними коштами фіксованої процентної ставки 6,5% річних (незмінна на весь строк дії договору) + FIDR. Дата остаточного повернення 14 листопада 2025 року. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується валютним меморіальним ордером №1 від 14.11.2005 року. Згідно умов п.1.5.1 Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані проценти сплачуються Позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту. Сума щомісячного платежу згідно Графіку протягом 239 місяців становить 88,66 дол.США, сума останнього щомісячного платежу (240 місяць) становить 86,50 дол.США. Позичальник відповідно до п.1.6 Кредитного договору зобовязався повністю повернути Банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених п.1.5 цього Договору. 25 лютого 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] Ярмілою Іванівною був укладений Додатковий договір №1 до Кредитного договору №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року, згідно якого остання, як Позичальник, прийняла всі зобовязання за Кредитним договором в повному обсязі, внаслідок чого на підставі ст.543 ЦК України стає солідарним боржником. Окрім того, 25 лютого 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] Ярмілою Іванівною був укладений Додатковий договір №2 до Кредитного договору №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року, за умовами якого було змінено порядок розрахунку відсотків за кредитом та остаточну дату повернення кредиту. Так, відповідно до Додаткових договорів сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору наступного змісту: Викласти Графік платежів в новій редакції (Додаток №1 до цього Додаткового договору), а саме: сума отриманого кредиту становить 8177,92 дол.США; кредит надано на строк 244 місяці, дата остаточного погашення 14.05.2030 року; сума щомісячного платежу становить 126,03 дол.США. Для розрахунку відсотків за користування кредитом встановлюється така відсоткова ставка: з дати підписання додаткової угоди до 26.02.2010 року 14% (FIDR+6,5%); у період з 26.02.2010 року по 26.07.2010 року 6,5%; у період з 26.07.2010 року по 26.01.2011 року 16,37%; у період з 26.01.2011 року до дати закінчення кредитного договору 16,37% (FIDR+8,87%). 21 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] Ярмілою Іванівною був укладений Додатковий договір №3 до Кредитного договору №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року, за умовами якого було змінено порядок розрахунку відсотків за кредитом. Сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору наступного змісту: Викласти Графік платежів в новій редакції (Додаток №1 до цього Додаткового договору), а саме: сума кредиту станом на 21.05.2014 року становить 8177,92 дол.США; нараховані відсотки на 21.05.2014 року становлять 306,56 дол.США; кредит надано на строк 193 місяці, дата остаточного погашення 14.05.2030 року; сума щомісячного платежу становить 112,28 дол.США. Для розрахунку відсотків за користування кредитом встановлюється така відсоткова ставка: з дати підписання додаткової угоди до 25.05.2014 року 16,87% (FIDR+8,87%); у період з 26.05.2014 року по 25.12.2014 року 6,90%; у період з 26.12.2014 року до дати закінчення кредитного договору 14,5% (FIDR+6,5%). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення умов Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України Позичальник [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконує, не здійснює погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідно до положень п.1.9 Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником чи/та Майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим Договором (в тому числі але не виключно встановлених п.2.3.7 та ст.3 цього Договору) або у випадку невиконання чи неналежного виконання) або у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником чи/та Майновим поручителем умов Договору іпотеки чи/та Договору іпотеки (майнової поруки). При цьому, виконання боргових зобовязань повинно бути проведено Позичальником протягом 7 (семи) банківських днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги. Згідно умов п.2.1.5.1 Додаткового договору №2 від 25.02.2010 року до Кредитного договору у випадку невиконання Позичальником боргових зобовязань понад 30 (тридцять) календарних днів (надалі «Строк дії прострочки») Сторони домовились, що дата остаточного повернення кредиту переноситься на останній календарний день Строку дії прострочки, при цьому Банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення Позичальнику вимоги про виконання боргових зобовязань у повному розмірі, а Позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов Кредитного договору та Додаткового договору та отримав вимогу Банку, у звязку з чим Позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі протягом 1 (одного) банківського дня після спливу Строку дії прострочки. Пунктом 2.1.3.2 Додаткового договору №3 від 21.05.2014 року до Кредитного договору визначено, що незважаючи на інші положення Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобовязань за Кредитним договором чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов Документів забезпечення (Вимога). При цьому, зобовязання Позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати отримання Позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 60 (шістдесяти) банківських днів з моменту, коли вимога вважається отриманою. З досліджених судом матеріалів слідує, що у звязку із порушенням Позичальником зобовязань 12 лютого 2016 року АТ «ОТП Банк» [PERSON] було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, згідно якої Банк вимагає від Позичальника протягом 60 календарних днів з дня отримання вимоги погасити всю заборгованість за кредитним договором яка станом на 09.02.2016 року становить 9209,22 дол.США, що згідно офіційного курсу валют НБУ на дату подання цієї вимоги складає 240210,23 грн. Вказану вимогу Позичальник [PERSON] отримала 16.02.2016 року, що підтверджується її підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за штрих кодом «8801502651481», однак протягом встановленого в Додатковому договорі строку не виконала. Згідно розрахунку заборгованості Позичальника [PERSON] Ярміли Іванівни за Кредитним договором №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року станом на 01.06.2016 року складає 9484,53 дол.США, яка складається з наступного: 8157,86 дол.США - заборгованість по тілу кредиту; 1326,67 дол.США заборгованість по відсотках за користування кредитом в період з 24.04.2015 року по 31.05.2016 року. З наданого представником позивача детального розрахунку заборгованість Позичальника [PERSON] Ярміли Іванівни за Кредитним договором №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року станом на 15.06.2016 року складає 9530,53 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ з розрахунку 1 долар США = 24,904642 грн., становить 237354,43 грн., яка складається з наступного: 8157,86 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 203168,58 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1372,67 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 34185,85 грн. заборгованість по відсотках. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Під час розгляду справи представник відповідача [PERSON] посилався, зокрема, на те, що в кредитному договорі неоднозначно та нечітко визначено розмір процентної ставки за кредитом, а розмір фіксованого відсотка 6,9 % річних з невизначеним FIDR не відповідає розрахункам, зазначеним у графіку платежів, та є завищеним; у договорі немає його сукупної вартості та розміру фактичного подорожчання кредиту.\~\~ 21 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] Ярмілою Іванівною був укладений Додатковий договір №3 до Кредитного договору №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року договором передбачено порядок визначення розміру процентів. Так, для розрахунку процентів за користування кредитом банк використав плаваючу процентну ставку, яка складається з відсотка в розмірі з дати підписання додаткової угоди до 25.05.2014 року 16,87% (FIDR+8,87%); у період з 26.05.2014 року по 25.12.2014 року 6,90%; у період з 26.12.2014 року до дати закінчення кредитного договору 14,5% (FIDR+6,5%). 6,5% річних + FIDR, що формується на основі процентних ставок за строковими депозитами для фізичних осіб, при цьому банк на власний розсуд установлює такі проценти. Плаваюча процентна ставка - це процентна ставка за середньо- і довгостроковими кредитами, розмір якої може змінюватись банком в односторонньому порядку та в строки, передбачені умовами кредитного договору. Перегляд її здійснюється через узгоджені між банком і кредитором проміжки часу. У разі зміни договору, як зазначено в частині третій\~статті 653 ЦК України,\~зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей\~207,\~640 ЦК України\~та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Укладаючи кредитний договір, сторони домовились, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись процентна ставка, яка складається з дати підписання додаткової угоди до 25.05.2014 року 16,87% (FIDR+8,87%); у період з 26.05.2014 року по 25.12.2014 року 6,90%; у період з 26.12.2014 року до дати закінчення кредитного договору 14,5% (FIDR+6,5%). При цьому сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни плаваючої процентної ставки. Отже, виходячи з умов додаткового договору №3 до Кредитного договору №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору. Аналогічні правові висновки викладені в\~\~ Постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року по справі № 6-511цс15. Крім того, представник відповідача просить застосувати наслідки порушення строку позовної давності в рамках даної справи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Відповідно до наданого позивачем розгорнутого розрахунку заборгованості відповідачем частково погашалась заборгованість за кредитом, а саме 26.06.2015 року. Крім того, 21 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] Ярмілою Іванівною був укладений Додатковий договір №3 до Кредитного договору №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року, за умовами якого було змінено порядок розрахунку відсотків за кредитом. Сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору наступного змісту: Викласти Графік платежів в новій редакції (Додаток №1 до цього Додаткового договору), а саме: сума кредиту станом на 21.05.2014 року становить 8177,92 дол.США, кредит надано на строк 193 місяці, дата остаточного погашення 14.05.2030 року. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідність до положень ст.257 ЦК України кредитор на протязі трьох років мав право звернутися до суду\~з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідна позовна заява подана до суду 04.07.2016 року, таким чином суд приходить до висновку що строк позовної давності позивачем не пропущено. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що позичальник [PERSON] в добровільному порядку не виконує свої зобовязання за Кредитним договором (із змінами та доповненнями згідно Додаткових договорів) та не сплачує заборгованість по кредиту, суд вважає, що у банку є право на дострокове стягнення наявної заборгованості, а тому приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк», з урахуванням заявлених позовних вимог позивача, заборгованість станом на 15.06.2016 року за Кредитним договором №МL-800/067/2005 від 14.11.2005 року (із змінами та доповненнями згідно Додаткових договорів №1 та №2 від 25.02.2010 року та №3 від 21.05.2014 року) у розмірі 9530,53 дол.США, яка складається з наступного: 8157,86 дол.США - заборгованість по тілу кредиту; 1372,67 дол.США заборгованість по відсотках. Задовольняючи позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за Кредитним договором в іноземній валюті суд приймає до уваги наступне Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Така правова позиція викладена в постанову Верховного Суду України у справі за №6-284цс17 від 01 березня 2017 року. Згідно правового висновку викладеного в постанову від 24 вересня 2014 року у справі за №6-145цс14, Верховний Суд України визначає, що у силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що операції на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом здійснюються на підставі виданих Національним банком України індивідуальних та генеральних ліцензій. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затв. постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року, згідно з пунктом 1.5 якого використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, що викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Суд України в постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-145цс14 та від 10 лютого 2016 року у справі №6-1680цс15, предметом яких було неоднакове застосування норм матеріального права, а саме: статті 533 ЦК України та норми статті 5 Декрету. Згідно ч.1\~ст. 360-7 ЦПК України\~- рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду\~\~заяви\~\~про\~\~перегляд\~\~судового\~\~рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних\~\~і\~\~тих\~\~самих\~\~норм\~\~матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх\~\~суб'єктів\~\~владних повноважень,\~\~\~\~які\~\~\~\~застосовують\~\~\~\~у\~\~ своїй\~\~ діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ч.2\~ст. 214 ЦПК України\~при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої\~статті 355 цього Кодексу. Як вбачається з досліджених судом матеріалів, у позивача АТ «ОТП Банк» наявна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями. Тобто, вимоги позивача про стягнення заборгованості у іноземній валюті, передбаченій Кредитним договором, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи зазначене, суд вважає, що пропорційно до заявлених вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним судові витрати в розмірі 3651,36 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved