Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до суду до відповідачки [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. \~ \~ \~ \~Посилається на те, що 17 жовтня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (14 червня 2010 року назву організаційно-правової форми Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства», шляхом перейменування останнього на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено договір кредиту №488, відповідно до якого банк зобов'язався надати останньому кредит в сумі 34000 доларів США, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком погашення кредиту. Банк свої зобов'язання за договором виконав. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та [PERSON] 18 жовтня 2005 року був укладений іпотечний договір №488, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Згідно висновку про вартість майна Звіту про незалежну оцінку вартості квартири від 18 січня 2018 року ринкова вартість даної квартири складає 2080339 грн. Вказує, що в липні 2017 року банку стало відомо, що право власності на іпотечну квартиру зареєстровано за іншою особою [PERSON] Вважає, що іпотекодавцем вказаної квартири є відповідачка, оскільки особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Зазначає, що заборгованість за основним зобов'язанням не погашена, неодноразові звернення банку щодо питань врегулювання простроченої заборгованості проігноровані, питання реструктуризації не вирішено, а тому просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] на користь ПАТ «Укрсоцбанк», в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №488, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності у сумі 2080339 грн., стягнути з відповідачки судовий збір в сумі 22374 грн. 26 коп. 18 квітня 2018 року представником відповідачки було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі № 2-996/2008 від 14 лютого 2008 року, яке набрало законної сили 25 лютого 2008 року, за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. В період, зазначений позивачем при проведенні експертизи, ніхто не здійснював огляд даної квартири для визначення оцінки, відповідачку не було повідомлено про те, що експертом буде здійснено виїзд на місце розташування квартири для визначення її вартості. Так, кінцевий термін погашення кредиту 15 жовтня 2012 року, що передбачено п.1.4.1 іпотечного договору. Вважає, що до даних правовідносин належить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 06 червня 2018 року представником ПАТ «Укрсоцбанк» подано суду заяву про уточнення позовних вимог, просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], власником якоїє [PERSON], на користь ПАТ «Укрсоцбанк», в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №488, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності у сумі 2080339 грн., стягнути з відповідачки судовий збір. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 липня 2018 року у задоволенні клопотання про уточнення позовних вимог відмовлено у зв'язку із пропуском строку звернення. \~ \~ \~ \~В судове засіданнія представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явився, надав суду письмові пояснення щодо позовних вимог, вважає, що на дату звернення позивача до суду, дія договору не припинилась, позивачем вимогу про дострокове погашення заборгованості позичальнику не направлялась, а тому трирічний строк позовної давності слід враховувати не з дати передбаченого договором останнього платежу, а з дати направлення відповідної досудової вимоги про погашення заборгованості або з дати звернення до суду з позовом про звернення стягнення на заставне майно, адже до часу направлення такої вимоги у відповідачів існував альтернативний обов'язок, передбачений ст. 539 ЦК України, оскільки останні мали право вибору між обов'язком щодо погашення заборгованості згідно графіку передбаченого договором п.1.1, або обов'язком згідно ст. 149 ч. 1 ЦК України погасити заборгованість протягом 30 днів з дати отримання вимоги від позивача. При цьому навіть якщо б умовами договору не було передбачено альтернативного обов'язку боржника, то заперечення відповідача все одно були б безпідставними, оскільки згідно умов Договору, у відповідачів існує обов'язок щодо погашення процентів щомісячно за фактичний час користування кредитними коштами, а тому стягненню все одно підлягала б сума заборгованості по відсотках за користування кредитом нарахована протягом трьох років, що передувала даті звернення до суду, тобто сума в розмірі 9969,97 доларів США. Просив провести судове засідання без його участі, позов підтримав в повному обсязі. В судове засідання представник відповідачки [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без її та відповідачки участі. \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявися, хоча про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 17 жовтня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON]М був укладений договір кредиту №488, відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 34000 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості 15 жовтня 2012 року, на умовах, передбачених в цьому договорі, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Призначення кредитних коштів на споживчі цілі (а.с.9-11). 18 жовтня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір №488, відповідно до якого на забезпечення виконання договору кредиту №488 від 17 жовтня 2005 року останній передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (а.с.12-14). 14 червня 2010 року назву організаційно-правової форми Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства», шляхом перейменування останнього на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а 06 липня 2018 року було зареєстровано нову редакцію статуту ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку із зміною найменування юридичної особи відповідно до рішення річних Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрсоцбанк» від 26 квітня 2018 року, в результаті чого найменування банк було змінено на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке є правонаступником ПАТ «Укурсоцбанк». Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 лютого 2008 року, яке вступило в законну силу, визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 48,90 кв.м., в тому числі житловою площею 29,10 кв.м., визнано за [PERSON] право власності на зазначену квартиру (а.с.17). Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №96562385 від 07 вересня 2017 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.15-16). Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно Постанови Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-169цс14, Колегія суддів дійшла висновку, що строк позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів, що визначено періодичними щомісячними платежами, необхідно обчислювати не з дня, коли закінчується строк дії договору, а з моменту настання строку погашення чергового платежу. Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов'язання» визначаються як різні (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України (ч.2 ст. 1050 ЦК). Пунктом 31\~Постанови пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі\~спливом строків\~позовної давності\~до основної\~вимоги вважається,\~що позовна\~давність спливла\~і до\~додаткової вимоги\~(стягнення\~неустойки,\~накладення стягнення\~на заставлене\~майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до\~частин третьої\~і четвертої\~статті 267\~ЦК України\~позовна давність\~застосовується лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до правової позиції у справі № 6-160цс14 від 19.11.2014р. Верховного Суду України зазначено, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Постановою Верховного Суду України від 14.12.2016р. вказано, що цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. \~ \~ \~Відповідно до\~статті 253\~ЦК України\~перебіг строку\~починається з\~наступного дня\~після відповідної\~календарної дати\~або настання\~події,\~з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Постановою Верховного Суду України від 12.11.2014 року суд дійшов висновку щодо застосування строку позовної давності до повернення кредиту, визначених періодичними платежами. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Постановою Верховного Суду України від 19.11.2014р. суд дійшов висновку про те, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина 5 статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно листа ВСС України «Про окремі питання застосування строків позовної давності» від 16.01.2013р. № 10-70/0/4-13 у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за Законом України «Про іпотеку», який є спеціальним у застосуванні до даних правовідносин. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно Постанови Верховного Суду України у справі № 6-1674цс17 від 11.10.2017 року, у справі, яка переглядається, суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що банк не пропустив строк позовної давності, оскільки строк виконання основного зобовязання було змінено, а в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав з 28 лютого 2010 року, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у травня 2015 року, тобто зі спливом позовної давності. Разом з цим, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки звязку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, є привальним. Отже, у справі яка переглядається Верховним Судом України, суди апеляційної та касаційної інстанцій неправильно застосували вищенаведені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до ст. 3604 ЦПК України є підставою для скасування вищевказаних рішень. Так, позивачем не надано доказів в підтвердження того, чому саме в липні 2017 року йому стало відомо про те, що іпотечна квартира зареєстрована за іншою особою, не зазначено, які дії позивачем були здійснені щодо набуття права власності іншою особою. що відомості щодо права. Окрім цього, відомості щодо права власності, а також обтяжень та інше є публічною інформацією, яка доступна кожній особі. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, у зв'язку із чим в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки належить відмовити. На підставі викладеного, ст.ст.251,\~252,\~256,\~257,\~261,\~266,\~267,\~549-552,\~629,\~1048-1050,\~1054ЦК України, ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed