Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач ПАТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором в обґрун-тування якого вказав, що 07 грудня 2006 року з відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання кредиту в сумі 19000 доларів. Також між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладені договори поруки. Відповідач зобовязання, взяті на себе, належним чином не виконав. Станом на 04.08.2015 року розмір заборгованості становив 14111,93 доларів. Позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2006 року в сумі 306811,10 грн. та судовий збір в сумі 4529,93 грн. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19 квітня 2016 року по-зов ПАТ «Кредобанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за договором в сумі 306811,10 грн., а також судовий збір в сумі 4529,93 грн., по 1509,98 грн. з кожного. На вказане рішення надійшла апеляційна скарга від [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], в якій представник відповідача просив скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19 квітня 2016 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до [PERSON]. Також просив скасувати виконавчі листи, видані Димитровським судом, про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] суми боргу, скасувати арешт майна [PERSON] та зупинити виконавче провадження. В обґрунтування доводів апеляційної скарги [PERSON] зазначив, що порука припи-няється протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя. Борг за кредитним договором почав ви-никати з квітня 2014 року, коли [PERSON]Ю перестав здійснювати платежі, а позов до по-ручителя [PERSON] не предявлявся й досі, жодних вимог від банку про необхідність погасити заборгованість останній так само не отримував. [PERSON] також не отримував жодних документів з суду, в тому числі і копію оскаржуваного рішення. В іншій частині рішення не оскаржується. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явились (а.с. 165). Від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з його зайнятістю у інших судових засіданнях. Але по справі було оголошено перерву, день та час розгляду справи було раніше узгоджено з [PERSON], про що свід-чить його власноручна розписка на а.с.162, тому суд вважає за можливим розглянути справу у його відсутність. Таким чином, суд вважає можливим у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України розгля-нути справу за відсутності належним чином повідомлених сторін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а оска¬ржуване рішення скасуванню в частині позов-них вимого до апелянта, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в ме-жах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором на користь позивача з [PERSON] та [PERSON] не оскаржується, тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги. Судом встановлено, що між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] 07 грудня 2006 року було укладено договір № 1Ф-1906 про надання кредиту, згідно з яким відповідачу були надані грошові кошти в сумі 19000 доларів США для придбання нерухомості, а відповідач зо-бовязався повернути кошти і сплатити проценти та комісії за користування ним (а.с. 5-7). З метою забезпечення виконання відповідачем умов договору, 07.12.2006 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір пору-ки, згідно з якими поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобовязань за договором про надання кредиту, внаслідок чого відповідальність поручителя настає у випадку невиконання відповідачем зобовязань за договором. Згідно з договором поруки поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повер-нення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків (а.с. 8-9). З метою забезпечення виконання відповідачем умов договору, 07.12.2006 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, згідно з якими поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобовязань за договором про надання кредиту, внаслідок чого відповідальність поручителя настає у випадку невиконання відповідачем зобовязань за договором. Згідно з договором поруки поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків (а.с.42-43). У порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не вико-нав, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 04.08.2015 року складає 14111,93 доларів США з яких: неповернута сума кредиту 12071,9 доларів США; прострочені відсотки - 2040,03 доларів США; прострочена сума комісії з адміністрування 300,00 грн. Розмір заборгованості за кредитним договором еквівалентно гривні (офіційний курс НБУ 1 дол. США = 21 грн. 72 коп.) складає 306511,10 грн., у тому числі прострочені від-сотки 44309,45 грн.; неповернута сума кредиту 262201,67 грн. (а.с. 10-16). 06.04.2015 року позивачем на адресу [PERSON], була надіслана повідомлення-вимога про погашення заборгованості за договором про надання кредиту (а.с. 23). При ухвалені рішення суд виходив з того, що відповідач [PERSON] дійсно не вико-нував належним чином свої зобовязання за договором, що підтверджено належними доказа-ми, тому позовні вимоги мають бути задоволені. А оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] є поручителями, то вони несуть солідарну відповідальність за зобовязаннями [PERSON] Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включа-ючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредито-ром солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Висновок суду першої інстанцій про стягнення солідарно з боржника та поручителів [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором не узго-джуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки, оскільки в матері-алах цивільної справи зобовязання забезпечувалося кількома поручителями, які надали пору-ку за різними самостійними договорами поруки. У такому випадку останні несуть солідарної відповідальності перед кредитором разом з боржником, але не несуть солідарну відповідальність між собою (між поручителями). Креди-тор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного догово-ру. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів пору-ки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої ін-станції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосу-вання норм матеріального або процесуального права. Враховуючи, що судом першої інстанції не правильно застосований матеріальний за-кон рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог до [PERSON] з винесенням нового рішення по справі, та зміні в частині стягнення судового збору з [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова уста-нова (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 1050 Цивільного Кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, крім того, згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись порукою, за-ставою тощо. Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобовязання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за від-шкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закін-чення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, по-рука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність борж-ника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК Украї-ни строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, пога-шення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчис-люватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник по-винен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відпо-відальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в ін-шій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при перегляді цивільної справи № 6-272 цс16 від 29 червня 2016 року. Саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встано-вленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 21 січня 2015 року) предявити вимоги до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після на-стання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при перегляді цивільної справи № 6-3087цс16 від 29 березня 2017 року. З матеріалів справи вбачається, що останній черговий платіж для погашення заборгова-ності за кредитом боржник зробив у травні 2014 року. До участі у справі в якості співвідповідача поручителя [PERSON] було залучено у січні 2016 року. Таким чином, з відповідача [PERSON] солідарно с [PERSON] можливо стягнути заборгованість за шість місяців до його залучення до участі у справі, тобто з серпня 2015 року. Не підлягає стягненню заборгованість за період з червня 2014 року по липень 2015 року включно. Сума вказаної заборгованості становить 2760,85 доларів США, що в національній ва-люті України становить 59975,66 гривень (за курсом долару США 21, 72, що був на час вине-сення рішення по справі). Таким чином, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути солідарно заборгованість у розмірі 246845,44 гривні (що складає різницю між загальною су-мою заборгованості у розмірі 306811,10 грн. та сумою заборгованості, яка знаходиться поза 6-ти місячним терміном, де порука припинена та складає 59965,66 грн.). У звязку з тим, що вимога про скасування арешту не була заявлена у суді першої інста-нції, апеляційний суд не здійснює розгляд даної вимоги відповідача [PERSON] у апеля-ційному провадженні. Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рі-шення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого до-кумента таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що не має підстав відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про вико-навче провадження» для закриття виконавчого провадження доводи апеляційної скарги ц цього приводу слід відхилити. Стосовно вимоги апеляційної скарги [PERSON] про скасування арешту з його майна колегія суддів зазначає, що позовні вимоги щодо скасування арешту або оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця в межах даної цивільної справи не заявля-лися в суді першої інстанції, відповідно не можуть бути предметом розгляду в суді апеляцій-ної інстанції. Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути спла-чений судовий збір у сумі 4529,93 грн. в долях з кожного. Рівні долі зазначеної суми складають по 1509,98 грн. Враховуючи, що позовні вимоги до відповідача [PERSON] задоволено частково на 80,45%, від суми заявлених позовних вимог, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 1214,70 грн.

Outcome: partial