Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач просить припинити сервітут відповідачів і визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком №14 по вулиці Зазимський шлях (колишня Челюскіна) в м. Бровари, з тих підстав, що відповідачі зареєстровані в будинку з 8.12.2012р., проживали в ньому по 2013 рік, тобто користувались чужим майном (будинком), але з початку 2014 року з будинку виїхали, не повертались до нього, і більше у будинку не проживали, не сплачують комунальні платежі, їх речей у будинку нема, з тих пір проживають у квартирі за адресою: м. Бровари, вул., Шевченка, 8/2 (в квартирі, належній на праві власності [PERSON] матері відповідачки і позивача. Він є власником будинку, набув на підставі договору дарування від 25.11.2016р. від [PERSON] (його матері), ніколи відповідачі не були членами його сім,ї і не є такими, наявність реєстрації відповідачів за вказаною адресою порушує його права власника і створюють йому як власнику перешкоди у користування наданим йому майном. Позивач вселився у вказаний будинок в 2015році, після того, як відповідачі залишили будинок і переїхали на інше місце проживання, зробив ремонт і живе в будинку своєю сімєю, відповідачі не були і не є членами його сімї. Вважає, що права відповідачів на вказаний будинок були похідними від права власності попереднього власника будинку [PERSON], тому дані права (сервітут) припинились разом з передачею йому права власності на вказаний будинок і разом з припиненням права власності [PERSON] на нього. Тому з посиланнями на ст.405 та ст.406 ЦК України просить припинити права відповідачів на користування чужим майном (сервітут), і визнати їх такими, що втратили право користування вказаним будинком. Відповідачі в судове засідання не явились повторно, були неодноразово повідомлені про судові засідання, рекомендованими листами за місцем зареєстрованого проживання і за місцем їх фактичного проживання, тобто належним чином. Відповідачі ніяких заяв не подали. Судом ухвалено справу розглянути заочно, відповідно до ст.169, ст.224 ЦПК України. З наданих доказів встановлено: Право власності позивача на будинок №14 по вулиці Зазимський шлях (колишня Челюскіна) в м. Бровари виникло на підставі Договору дарування, дарувальник [PERSON] (мати позивача). Даний будинок належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.1985р. Право власності позивача на даний будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 25.11.2016р. Таким чином, будинок знаходиться у особистій власності позивача. Відповідачі права власності на даний будинок чи частку у ньому не мали і не мають. Згідно даним паспорту позивача - він зареєстрований на постійне місце проживання за адресою даного будинку з 9.06.2005р. Згідно відомостям з будинкової книги,в ньому зареєстровані: позивач з 9.06.2005р.; відповідачі [PERSON] і [PERSON] з 8.12.2001р.; також був зареєстрований [PERSON], 1988р.н., з 9.06.2005р., знятий з реєстрації 5.04.2017р. згідно запису про смерть, помер 4.05.2015р. Згідно відомостям з будинкової книги, житлова площа будинку 32,9кв.м. Згідно довідки міської ради відповідачі [PERSON] і [PERSON] зареєстровані на постійне місце проживання за адресою [INFO] з 8.12.2001р. Згідно акту обстеження житлових умов від 24.04.2017р. , складеного депутатом міської ради, підписаного сусідами, - в даному будинку відповідачі зареєстровані, але не проживають у будинку більше трьох років; у будинку постійно проживає [PERSON] Згідно акту обстеження житлових умов від 28.03.2017р. , складеного депутатом міської ради, підписаного сусідами, - в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON], 1937р.н., і разом з нею в квартирі проживають [PERSON], 1963р.н., і [PERSON], 1986р.н., але не зареєстровані за вказаною адресою. Свідок [PERSON], сусідка, суду пояснила, що буває часто в гостях у позивача, в будинку живе позивач з співмешканкою Наталією, а відповідачі там не проживають після смерті другого сина [PERSON], вони в 2014 році з будинку виїхали і проживають у квартирі матері позивача по вул. Шевченка, і після того в будинку позивач зробив ремонт і став там проживати. Свідок [PERSON], знайомий позивача по роботі, пояснив суду, що позивач проживає [INFO], з 2014 року, зробив там ремонт, у будинку разом з ним проживає його жінка, відповідачі після 2014 року в будинку не проживають; він знає відповідачку - сестру позивача, бачив її один раз, коли на прохання позивача завозив деякі речі їй у квартиру по вулиці Шевченка, де вона живе з сином. Будинок , в якому зараз живе позивач, малий, складається з одної жилої кімнати, кухні, коридору і підсобних приміщень. Згідно ст.401 ЦК України - право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ст.402 ЦКУ - сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно ст.403 ЦК України - сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Згідно ст.405 ЦК - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч.2 - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.406 ЦК - с ервітут припиняється у разі: зокрема, 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд . Згідно ч. 2 - сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.4 - сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.321 ЦКУ право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід,ємними складовими права власності. Згідно ст. 391 ЦКУ власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності. Згідно ст.150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.158 ЖК - наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі. Згідно ст.163 ЖК - у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Таким чином, суд встановив такі факти: позивач є власником будинку; позивач на даний час вселився в будинок і з 2014 року проживає в будинку своєю сімєю, зареєстрований у даному будинку, і даний будинок йому потрібен для власного проживання; відповідачі проживали у даному будинку, були туди вселені за згодою попереднього власника будинку- Гороховської Р., були зареєстровані на постійне місце проживання за адресою даного будинку за згодою попереднього власника, тобто набули право користування жилим приміщенням у законний спосіб; відповідачі виселились з будинку до набуття позивачем права власності на нього; відповідачі в даному будинку не проживають і не користуються ним як своїм житлом тривалий час, з 2014року, більше трьох років; на даний час проживають за адресою [INFO]; не встановлено фактів чинення перешкод з боку першого власника [PERSON] і з боку позивача щодо проживання відповідачів в даному будинку протягом всього зазначеного часу; відповідачі не є членами сім,ї позивача або колишніми членами його сім,ї; договору найму жилого приміщення з позивачем відповідачі не укладали. Таким чином, є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком, належним позивачу. Відповідачі не використовували сервітуту протягом трьох років підряд, а саме не проживали в даному будинку. Відповідачі втратили право користування даним будинком як жилим приміщенням , оскільки не проживають у ньому понад рік без поважних причин. Не встановлено будь-яких законних підстав для збереження за відповідачами права користування жилим приміщенням будинком позивача. Оскільки полизачем заявлено позов про припинення сервітуту з підстав, передбачених статтею 406 ЦК України, то суд вважає можливим, разом з задоволенням позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування -проживання у будинку позивача, також задовольнити і позов позивача про припинення сервітуту, тобто припинення права користування чужим майном- даним будинком, оскільки відповідачі не використовували сервітуту протягом трьох років підряд. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved