Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» 02.06.2015 року звернулось в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 14 936,51 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 307 094,71 грн. та стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 19.03.2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № LVL6A800000072, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3 538,87 дол. США на термін до 13.02.2013 р., а відповідач зобовязався сплатити кредит та відсотки відповідно до договору. Згідно договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки в подвійному обсязі. Банк надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому договором. Однак відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого в останньої виникла заборгованість перед позивачем, що становить 14 936,51 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом - 3 204,04 дол. США; 26,56 дол. США заборгованість по процентам; 10 983,07 дол. США пеня; 12,16 штраф (фіксована частина); 710, 68 штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не зявився та скерував до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином рекомендованим листом. Відомостей про причину його неявки немає. Зі згоди представника позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 19.03.2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № LVL6A800000072, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3 538,87 дол. США на термін до 13.02.2013 р., а відповідач зобовязався сплатити кредит та відсотки відповідно до договору. Згідно договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки в подвійному обсязі. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов. Позивач свої обовязки перед позичальником виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 3 538,87 дол. США. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобовязань визначених договором, у встановлений договором строк не сплатив відсотків та передбачених договором платежів. В результаті цього утворилась заборгованість. Виходячи з положень ст.ст.1050, 612 ЦК України відповідач построчив виконання зобовязання за кредитним договором, оскільки він прострочив повернення чергових частин кредиту та сплати щомісячних відсотків. Згідно наданого банком розрахунку станом на 15.05.2015 року заборгованість за кредитом становить 14 936,51 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом - 3 204,04 дол. США; 26,56 дол. США заборгованість по процентам; 10 983,07 дол. США пеня; 12,16 дол. США штраф (фіксована частина); 710, 68 дол. США штраф (процентна складова). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відтак, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом - 3 204,04 дол. США та 26,56 дол. США заборгованості по процентам підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 10 983, 07 дол. США, то така підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сума пені в тричі перевищує суму основного боргу за договором. Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Як вбачається з Рішення Конституційного суду України по справі № 1-26/2011 від 10 листопада 2011 р., одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 ЦК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. В даному випадку позичальник є більш слабким субєктом договірних відносин. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені норми, суд вважає, що вимогу про стягнення пені слід часткового задовольнити, зменшивши суму пені до суми боргу за кредитом та відсотками, тобто в сумі 3 230,6 дол. США. Щодо вимог про стягнення 12,16 дол. США штрафу (фіксована частина) та 710, 68 дол. США штрафу (процентна складова), то такі не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Кредитним договором передбачено сплату пені в разі порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків, а також сплату штрафу за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. З позовної заяви вбачається, що порушення зобовязань відповідача полягає у не наданні своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором. До грошових зобовязань, яким є зобовязання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Відтак, суд вважає, що у стягненні штрафів слід відмовити у звязку з безпідставністю. Відтак, заборгованість за кредитом - 3 204,04 дол. США, заборгованість по процентам - 26,56 дол. США та пеня - 3 230,6 дол. США, що разом складає 6 461,2 дол. США підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку. Відповідно до курсу НБУ станом на день предявлення позову, 1 дол. США є рівним 20,56 грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. У звязку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: partial