Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач, ПАТ «Кредобанк», звернувся в суд із даним позовом до відповідача [PERSON], в позовній заяві вказавши, що 01.09.2014 року між банком та відповідачем укладено договір про встановлення ліміту кредитування №1300028 відповідно до якого відповідачу встановлено ліміт кредитування в сумі 5000 грн., зі сплатою 26,0 % річних. Відповідач зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку з чим, станом на 22.03.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 7691,91 грн., яка складається з 5000 грн. - неповернута сума кредиту, 1000,12 грн. - відсотки, 1691,79- пеня. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість у розмірі 7691,91 грн. за договором про встановлення ліміту кредитування №1300028 від 01.09.2014 року та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду клопотання в якому просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання 27.12.2016р. повторно не прибула та не повідомила суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник позивача у поданому клопотанні не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про встановлення ліміту кредитування №1300028, за умовами якого банк встановив клієнту ліміт кредитування у розмірі 5000 грн., при цьому ліміт кредитування встановлений на строк до 27.08.2015р. (п.1 цього договору). В свою чергу, позичальник (клієнт) зобов'язався повернути кредитну заборгованість у повному обсязі в термін передбачений цим договором та/або в інших випадках, визначених правилами та укладеним договором, що сторони обумовили у п.5 договору. Згідно положень п.3 договору про встановлення ліміту кредитування, за користування кредитом, отриманого в межах ліміту кредитування, клієнт щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, сплачує банку проценти у розмірі 26,00 % річних. Пунктом 6 договору передбачено, що ліміт кредитування продовжують свою дію на строк, на який був встановлений, якщо жодна із сторін до закінчення строку ( п.1 цього договору) не подала письмових заперечень проти такого продовження. Окрім цього, у пункті 9 договору закріплено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитними правовідносинами клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню у розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п.3 цього договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Також встановлено, що 22.12.2015 року на адресу позичальника було направлено Вимогу про повернення кредиту (вих. № О1300028/1/1), яка була залишена відповідачем поза увагою. Відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно наявних в матеріалах справи відомостей встановлено, що відповідач умов договору про встановлення ліміту кредитування належним чином не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків. Із розрахунку заборгованості видно, що станом на 22.03.2016р. загальна сума боргу за договором про встановлення ліміту кредитування від 01.09.2014р. становить 7691,91 грн., яка складається з 5000 грн. - неповернутої суми кредиту, 1000,12 грн. - відсотків, 1691,79- пені. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, не повернув вчасно отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про встановлення ліміту кредитування від 01.09.2014р. в розмірі 7 691, 91 грн . Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, такі складаються з судового збору в розмірі 1 378,00 грн., тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягає до задоволення.

Outcome: approved