Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача 39628,33 грн. кредитної заборгованості. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеної 30.05.2018 р. заяви № 457863314 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. та зобов`язався їх повернути зі сплатою відсотків, проте умов укладеного договору належним чином не виконав. У зв`язку з цим утворилася заборгованість за кредитом. Ухвалою від 14.02.2020 р. судом відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін суду не подали. Відповідач відзиву та будь-яких інших заяв чи клопотань не подавав. У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. 30.05.2018 р. згідно із заявою про приєднання № 457863314 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 38,00% річних і 0,001% річних протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Як видно з паспорту споживчого кредиту (кредитної лінії на БПК) від 30.05.2018 р., відповідач ознайомився з інформацію про споживчий кредит, зокрема щодо процентної ставки, комісії тощо. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 15.01.2020 р. становить 39628,33 грн., у тому числі: основна заборгованість 37586,27 грн.; відсотки за користування кредитом 1010,85 грн.; комісія 235,23 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу 312,53 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 136,26 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 284,43 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 41,23 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу 12,51 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів, комісії за користування кредитом 9,02грн. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів. З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань по кредитному договору та внаслідок цього заборгував позивачу 37586,27 грн. основної заборгованості; 1010,85 грн. відсотків за користування кредитом; 235,23 грн. комісії, тобто у загальній сумі 38832,35 грн. Поряд з цим, суд вважає необґрунтованим позовом про стягнення з відповідача інших складових заборгованості. У підписаних відповідачем документах відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Так,\~банк обґрунтовує\~своє право\~нараховувати пеню за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів за користування кредитом положеннями розділу ХХІІ договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), що викладений на інтернет-сторінці Банку www/oschadbank.ua як невід`ємні частини договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, наданий до суду, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщений на інтернет-сторінці, який не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.05.2018 р. Відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому у задоволенні позовних вимог про стягненні пені за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів за користування кредитом положеннями необхідно відмовити. Крім цього, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, приписи статті 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються лише у випадку коли інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У той же час, в укладеному між сторонами договорі був визначений інший розмір процентів ніж той, що передбачено ст. 625 ЦК України. Крім цього, у даному випадку між сторонами виникли зобов`язання за договором та сума заборгованості визначена у відповідності з умовами кредитного договору, у зв`язку з чим вимоги ст. 625 ЦК України на даному етапі не застосовуються, а вказана стаття може бути застосована після рішення суду про стягнення грошових коштів. Тому додаткове стягнення відсотків за цією нормою безпідставне, а у задоволенні позовних вимог про стягнення втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, процентів за користування кредитом необхідно відмовити. За таких обставин і міркувань позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (97,99% %) у сумі 2059,77 грн.

Outcome: partial