Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач пред`явив до Нововодолазького районного суду Харківської області позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , в якій просив виключити відомості про його батьківство з актового запису №179 від 12 серпня 2008 року, зробленого у Мереф`янському відділі реєстрації актів цивільного стану Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області. В обґрунтування позову зазначив, що 10 жовтня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. [INFO] народилась [PERSON] , батьком дитини в свідоцтві про народження записаний [PERSON] відповідно до вимог ч. 1 ст. 122 СК України. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 листопада 2012 року шлюб між сторонами розірваний. Приблизно у листопаді 2008 року відповідач повідомила позивачу про те, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON] , після чого позивач неодноразово пропонував відповідачу зробити аналіз ДНК, однак остання відмовлялась проводити такий аналіз. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 червня 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області за підсудністю. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2019 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2019 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано з Мереф`янського відділу реєстрації актів цивільного стану Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області належним чином завірену копію актового запису №179 від 12 серпня 2008 року про народження [PERSON] 06 грудня 2020 року на виконання вказаної ухвали надані відповідні документи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2019 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Провадження у справі зупинено до проведення експертизи. 23 березня 2020 року на адресу суду від судового експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №16 Зюбрій С.О. надійшло повідомлення про неможливість проведення судового молекулярно- генетичної експертизи №9/43СЕ-20 від 17 березня 2020 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2020 року поновлено провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6\~ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надала. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 10 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] [INFO] був зареєстрований шлюб, актовий запис №519. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 листопада 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10 жовтня 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №519, розірваний. [INFO] народилась [PERSON] , в свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 12 серпня 2008 року батьком дитини записаний позивач [PERSON] , громадянин України, матір`ю [PERSON] , що також підтверджується актовим записом про народження №179 від 12 серпня 2008 року. Як вбачається зі змісту зазначеного актового запису, підставою внесення відомостйе про батька був актовий запис про укладення шлюбу №519 від 10 жовтня 2007 року, складений Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125 СК України\~(частина перша\~статті 121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша\~статті 122 СК України). Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша\~статті 126 СК України). Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей\~122,\~124,\~126\~і\~127 СК України\~має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття (стаття 136 СК України). Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. У разі доведення цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно з п. 4\~ст.129\~Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до\~ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 103\~ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. В ході судового розгляду позивачем було заявлено клопотання про призначення судової генетичної експертизи з метою встановлення відсутності кровного споріднення між ним та дитиною [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2019 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, при цьому сторонам були роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі. 23 березня 2020 року на адресу суду від судового експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №16 Зюбрій С.О. надійшло повідомлення про неможливість проведення судового молекулярно- генетичної експертизи №9/43СЕ-20 від 17 березня 2020 року. Як вбачається зі змісту вказаного повідомлення, [PERSON] , [PERSON] та малолітня [PERSON] , для відбору порівняльних зразків до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не з`явились, зразки біологічного матеріалу вказаних осіб до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не надходили, що унеможливило проведення експертизи. При цьому листом Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року (вих. №6156/20) відповідача було повідомлено про необхідність її явки разом з малолітньою дитиною [PERSON] для надання зразків біологічного матеріалу (крові або слини) та відбору експериментальних зразків до відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС України, про що в матеріалах справи маються відповідні документи. У зв`язку з наведеним, судова гентична експертиза не була проведена. Відповідно до вимог ст.\~109\~ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Отже, враховуючи ту обставину, шо відповідач ухиляється від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої було призначено для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між позивачем [PERSON] та дитиною [PERSON] , будь-яких доказів на спростування доводів позивача про те, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON] відповідачем не надано, виходячи з вимог ст. 109 ЦПК України та враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16 травня 2018 року у справі №760/3977/15-ц про те, що ухилення від проведення генетичної експертизи для суду є підставою для встановлення факту батьківства, суд вважає визнати факт, для з`ясування якого була призначена експертиза, а саме факт відсутності кровного спорідненням між позивачем [PERSON] та дитиною [PERSON] , [INFO] . Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Згідно із частиною сьомою\~статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада\~1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (згідно із частиною п`ятою\~статті 136 СК України). За приписами частини п`ятої\~статті 136 СК України\~для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Позивач в позовній заяві зазначає, що дізнався ро те, що не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , після народження останньої, зі слів відповідача [PERSON] , яка повідомила йому про це в листопаді 2008 року. Оскільки такі доводи жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду, суд погоджується з такими доводами позивача. Враховуючи вищевикладене, виходячи з положень ст. 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада\~1989 року, відповідно до якої дитина з самого народження має право знати своїх батьків та користуватися їх піклуванням, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для задоволення позову, виходячи з найкращих інтересів дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на його користь підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved