Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 2000 гривень, доньки [PERSON] 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 17.09.2000 року з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 17.08.2010 року. У період шлюбу у них народилось дві доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, кошти на утримання дітей надає не регулярно, при цьому в сумах менших, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Старша донька [PERSON] є дитиною з інвалідністю, тяжко хворіє і періодично потребує дороговартісного лікування, проходження реабілітації, у тому числі за межами Волинської області, а тому коштів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини її віку на покриття усіх витрат є недостатньо. Відповідач є працездатним і спроможний отримувати доходи. Провадження в справі відкрито ухвалою від 07.11.2018 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відзиві на позовну заяву, зареєстрованому в канцелярії суду 28.11.2018 року, відповідач позов визнав частково, погодився на стягнення з нього аліментів на утримання обох доньок по 1100 гривень на кожну. Таку свою позицію мотивував тим, що позивач не обґрунтувала належними доказами понесення нею витрат на дітей у більшому розмірі, ніж визначено законодавством. Витрати на обстеження і лікування старшої доньки [PERSON] він завжди оплачував сам. Усі додані до позову документи датовані з 01.01.2014 року по 21.04.2017 року, що свідчить про не вжиття позивачкою заходів щодо належного лікування дитини. На його звернення у необхідності і невідкладності оперування дитини, яке він готовий оплатити, позивачка не реагує. У звязку з інвалідністю дочки позивачка отримує на неї 2960,40 гривень соціальної допомоги. Крім цього, він має другу сімю, на його утриманні перебуває неповнолітній син і дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку. З огляду на його фінансове становище, відсутність сталого доходу, заявлений позивачкою розмір аліментів для нього є завеликим. У звязку із понесеними витратами на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень просив стягнути з позивачки суму цих витрат пропорційно обсягу незадоволених позовних вимог. Відповіді на відзив позивач не подала. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2000 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 17.08.2010 року. У період шлюбу у них народилось дві доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями повторно виданих свідоцтв серії 1-ЕГ №118609, №119609. Копією посвідчення серії ААГ №180040 від 30.08.2017 року стверджено, що дочка сторін [PERSON] є дитиною-інвалідом до 18 років підгрупи «А». З 26.05.2017 року по 02.09.2019 року їй призначено державну соціальну допомогу в сумі 2695,40 гривень. На підставі доданих до позову копій медичних висновків від 25.06.2014 року, 26.05.2015 року, 16.05.2017 року; історії хвороби від 17.06.2014 року; виписок із медичної карти амбулаторного і стаціонарного хворого від 05.03.2014 року, 14.03.2014 року, 03.06.2014 року, 21.04.2017 року; виписного епікризу за червень 2014 року; МРТ голови від 13.03.2017 року та іншої медичної документації встановлено, що неповнолітня [PERSON] 31.12.2013 року отримала тяжку травму під час ДТП. Вона неодноразово перебувала на стаціонарному і амбулаторному лікуванні; 23.06.2014 року перенесла оперативне втручання(демонтаж апарату Ілізарова з правого стегна); у 2016 році проходила 1-курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній клініці відповідного лікування міста Трускавець. Пересувається на інвалідному візку, розмовляє нечітко і повільно; знаходиться на індивідуальному навчанні на дому. Їй рекомендовано спостереження невролога, лікування, масаж, велотренування, плавання, реабілітація, вживання медичних препаратів, повторний курс лікування. Із наданих відповідачем доказів встановлено, що неповнолітня [PERSON] у 2017 році проходила курс лікування і реабілітації в медичних закладах Республіки Білорусь, вартість яких згідно доданих копій фіскальних чеків оплачував відповідач. Із копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №093427 та копії свідоцтва про народження серії І-ЕГ також встановлено, що відповідач 02.10.2014 року уклав другий шлюб, у період якого 18.04.2015 року у нього народився син [PERSON]. З наданої управлінням соціального захисту населення Любомльської райдержадміністрації довідки від 26.11.2018 року вбачається, що позивач з 02.06.2015 року отримує державну соціальну допомогу на дочку [PERSON], розмір якої з липня по жовтень 2018 року становив 2960,40 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частинами 1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту позовної заяви встановлено, що відповідач приймає участь в матеріальному утриманні дітей, однак кошти надає нерегулярно і в меншому розмірі, ніж гарантовано законодавством. Отже, з поданого позову та відзиву на нього суд приходить до висновку, що сторони не досягли взаємної домовленості щодо утримання дітей, тому кошти на їх утримання(аліменти) підлягають присудженню в судовому порядку. Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, і водночас визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на дату розгляду справи дочці сторін [PERSON] виповнилось 17 років, дочці [PERSON] 15 років. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 грудня 2018 року становить 2027 гривень. Виходячи із вище наведених норм законодавства, принципу рівності батьківського обовязку по утриманню дитини, фактичних обставин справи, суд вважає визначений позивачем розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] на рівні 2000 гривень, дочки [PERSON] 1500 гривень таким, що відповідає фактичним потребам дітей з огляду на їх вік, а щодо неповнолітньої [PERSON] з врахуванням положень ст.182 СК України також з огляду на стан її здоровя, що є очевидним. При цьому суд зважує, що відповідач є здоровою, працездатною особою, а доказів його неспроможності сплачувати аліменти в такому розмірі суду не надано. Перебування ж на утриманні відповідача ще однієї малолітньої дитини від другого шлюбу не може і не повинно обмежувати права інших дітей на їх рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Отримання позивачем державної соціальної допомоги на дочку з інвалідністю не звільняє відповідача від батьківського обовязку, передбаченого ст.ст.141, 180 СК України. На переконання суду заявлений позивачем розмір аліментів на належному рівні забезпечить гармонійний розвиток дітей, є достатньо вищим від встановленого мінімуму, забезпечить виконання відповідачем гарантованого державою батьківського обов'язку і відповідає закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів слід задовольнити повністю. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. Згідно із ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved