Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

Позивач, ПАТ «ПриватБанк», у квітні 2014 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки - [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № DNU0RK70121722 від 15 жовтня 2004 року в сумі 25134 гривень 04 копійок та судових витрат у сумі 251 гривня 34 копійки (а. с. 3-4). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 15 жовтня 2004 року уклав з [PERSON] кредитний договір № DNU0RK70121722, згідно з яким надав їй кредит у сумі 3302 гривні 47 копійок, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 18% на рік від залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 15 жовтня 2007 року. Відповідачка зобов'язувалась погашати кредит, сплачувати відсотки за його користування і комісію у терміни та на умовах, передбачених кредитним договором. Позивач свої зобов'язання виконав, видавши [PERSON] кошти у обумовленій договором сумі. Однак відповідачка своїх обов'язків за кредитним договором не виконує, так як кредитні кошти не повертає, відсотки за користування кредитом не сплачує. Внаслідок цього, станом на 01 квітня 2014 року, за нею утворилася заборгованість у сумі 25134 гривень 04 копійок, яку прохає стягнути зі [PERSON] разом із судовими витратами у сумі 251 гривень 34 копійок. Представник позивача Зарянова В.Г. в судовому засіданні позов підтримала, прохала задовольнити, пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач, в силу вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з'явилась, письмових заяв та клопотань суду не надала (а.с. 29). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 197, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 жовтня 2004 року банк та [PERSON] уклали кредитний договір № DNU0RK70121722, згідно з яким позичальнику надано кредит у сумі 3302 гривні 47 копійок, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 18% на рік від залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 15 жовтня 2007 року. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 01 квітня 2014 року, за нею утворилася заборгованість у сумі 25134 гривень 04 копійок, яка складається з наступного: із заборгованості за кредитом у сумі 601 гривня 84 копійок, заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 6163 гривні 76 копійок, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у сумі 594 гривень 36 копійки, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у сумі 17774 гривні 08 копійок (а.с. 5-6). Судовий збір становить 251 гривень 34 копійок (а.с.1-2). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, банк зобов'язується надати грошові кошти позивальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав із [PERSON] кредитний договір на суму 3302 гривні 47 копійок. Позичальник умови договору належним чином не виконує. Внаслідок цього, право банка на повернення його власності - кредитних коштів та відсотків, нарахованих за час користування ними, у встановлені у договорі строки, порушено, а тому підлягає захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості зі [PERSON], і реалізував це право, звернувшись до суду. З цих підстав позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню у сумі 251 гривень 34 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved