Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.08.2005 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. У звязку з цим, станом на 31.07.2016 р. виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 30829,34 грн., тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Відповідач проти позову заперечував, пояснивши, що картку отримував ще у 2005 році, та поки працював, користувався нею та сплачував належні платежі. Коли і які картки він отримував пізніше, відповідач згадати не зміг, вважав, що за цими позовними вимогами сплила позовна давність. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, також пославшись на те, що за заявленими вимогами сплинула позовна давність. Крім того, на думку представника відповідача, позовні вимоги не ґрунтуються на умовах договору та чинному законодавстві, оскільки відповідач не писав заяву на встановлення йому кредитного ліміту у розмірі 16000,00 грн., а пізніше позивач, діючи в порушення вимог чинного законодавства, в односторонньому порядку, без одержання згоди відповідача на це, збільшував процентну ставку за кредитом. З огляду на це, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути взяий судом до уваги. Суд, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з таких підстав, Позивач, здійснюючи банківську діяльність, затвердив Умови та Правила надання банківських послуг, на підставі яких пропонував клієнтам платіжні карти та інші банківські послуги, зазначені у Заяві та у Памятці Клієнта. У преамбулі зазначених Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що вони разом з із заявою, Памяткою клієнта та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір). Затвердженням Умов та Правил позивач в порядку ст. 641 ЦК України зробив публічну оферту на укладення договору банківських послуг для необмеженого кола осіб. Відповідно до п. п. 2.1, 3.1-3.3 Умов та Правил, дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування [PERSON]. Банк випускає Клієнту [PERSON] на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. [PERSON] та відкриття [PERSON] здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту [PERSON]. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, вказана у розділі заяви «Відмітки банку». Судом встановлено, що 18.08.2005 року відповідач подав позивачу власноруч підписану Заяву позичальника за запропонованою позивачем стандартною формою, в якій висловив бажання на видачу йому кредиту у розмірі 2575,00 грн. та своїм підписом підтвердив свою згоду з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами та погодився їх виконувати. У той же день заява відповідача була прийнята представником позивача, про що є відповідний запис у заяві. На підставі цієї заяви відповідачу була видана кредитна картка за № 5457…0126 з кінцевим терміном дії до серпня 2011 року включно. Таким чином, між позивачем та відповідачем з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.6, 626-629, 634, 638-642, 1054-1057 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, умови якого визначені Умовами та Правилами, внаслідок чого між сторонами виникли, в тому числі, кредитні зобовязання (надалі Договір). З часу укладення договору відповідач користувався кредитними коштами, однак своєчасно зобовязання з повернення сум кредиту та процентів за користування ним не виконував. Так, згідно наданих позивачем відомостей, після спливу строку дії першої кредитної картки відповідачу були видані інші - № 4149…3427 від 18.12.2012 року з терміном дії до серпня 2016 року включно, а також № 4149…1535 з терміном дії до листопада 2016 року включно. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Згідно виписки про рух коштів по кредитному рахунку відповідача, він активно користувався наданою йому кредитною лінією, витрачаючи кредитні кошти на придбання різного роду товарів та послуг, а також поповнюючи картку готівковими коштами. Також вказаними виписками підтверджується, що кредитний ліміт позивач дійсно підвищив до 16000,00 грн. При цьому останній платіж за даними кредитними відносинами відповідач здійснив 24.11.2014 року на суму 800,00 грн., що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку. Тим самим відповідач визнав існування у нього обовязку щодо повернення кредитних коштів, у тому перебіг позовної давності з 24.11.2014 року перервався та почав обчислюватись наново. Суд погоджується з поясненнями представника позивача щодо того, що в даному випадку факт закінчення строку дії першої (основної) платіжної картки та видачі іншої (допоміжної) жодним чином на права та обовязки відповідача не вплинув, оскільки він продовжував і продовжує користуватись кредитними коштами. Позов заявлений 29.08.2016 року, тобто в межах трирічного строку після останньої у часі дії відповідача щодо часткового погашення кредитну. Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неправомірності одностороннього підвищення позивачем процентної ставки по кредиту, оскільки, згідно наданих позивачем документів, таке підвищення розповсюджувалось лише на кредитні кошти, які відповідач отримував вже після відповідного підвищення, а про кожний випадок підвищення відповідач був проінформований. У звязку з цим, з урахуванням умов Договору щодо порядку погашення боргових зобовязань, нарахування та оплати процентів і комісії, та відповідно до розрахунку, що наданий позивачем і відповідачем не спростований, станом на 31.07.2016 р. у відповідача виникла заборгованість за Договором у розмірі 30829,34 грн., в тому числі: 15464,51 грн. заборгованість за кредитом; 12570,58 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 5000,00 грн. заборгованість зі штрафу (фіксована частина); 1444,25 грн. заборгованість зі штрафу (процентна складова). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, факт невиконання відповідачем кредитних зобовязань за Договором підтверджується матеріалами справи, позов є законним і обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Доказів щодо неправильності чи безпідставності нарахованої позивачем суми заборгованості стороною відповідача суду не надавалось. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved