Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 39212,71 доларів США, що за курсом НБУ від 12.10.2014 року складає 508195,77 гривень, посилаючись на те, що 16.05.2007 року між ними і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір E/V071174. Згідно умов даного договору [PERSON] було надано кредит в розмірі 20000,00 доларів США терміном до 10.05.2010 року, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У випадку порушення зобовязань відповідач [PERSON], сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані в суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором було укладено договір поруки із поручителем позичальника [PERSON]. Відповідачі свої зобовязання за договором кредиту не виконали, тому станом на 07.10.2014 року їхня заборгованість становить 39212,71 доларів США, що за курсом НБУ від 12.10.2014 року становить 508195,77 гривень, яка складається із: 10133,05 доларів США заборгованості за кредитом; 14855,06 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 12338,96 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором; 19,29 доларів США штраф (фіксована частина); 1866,35 доларів США процентна складова. На основі наведеного, просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в розмірі 508195,77 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти заочного рішення. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак, звернувся до суду із заявою, позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором відсутня, оскільки у 2010 році за рішенням суду було стягнуто дострокову всю суму заборгованості за кредитним договором та вказував на те, що пройшли всі строки позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому вважаю, що справу можна розглянути в її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір E/V071174 від 16.05.2007 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 20000,00 доларів США гривень, строком до 10.05.2010 року (а.с. 9-12). Крім того, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки E/V071174 від 16.05.2007 року. Відповідно до умов якого вона поручилася перед кредитором за виконання умов кредитного договору [PERSON] (а.с. 15). Останній платіж ним здійснено 02 лютого 2012 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Крім того, судом також встановлено, що заочним рішенням Глибоцького районного суду від 16 червня 2009 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] задоволено та стягнуто із відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № E/V071174 від 16.05.2007 року, яка виникла станом на 10 березня 2009 року, в сумі 10\~428,65 доларів США, що еквівалентно 80\~300,61 грн., яка складалася із заборгованості за кредитом 10\~133,05 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом 282,49 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 54,52 дол. США, а також стягнуто судові витрати та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи. Разом із тим, звертаючись до суду із позовом у грудні 2014 року позивач просить стягнути позивач із відповідачів заборгованість за кредитним договором № E/V071174 від 16.05.2007 року, станом на 07 жовтня 2014 року, зокрема, 39212,71 доларів США, що за курсом НБУ від 12.10.2014 року становить 508195,77 гривень, яка складається із: 10133,05 доларів США заборгованості за кредитом; 14855,06 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 12338,96 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором; 19,29 доларів США штраф (фіксована частина); 1866,35 доларів США процентна складова. Тобто, позивач просить стягнути із відповідачів в даному процесі, суму заборгованості, яка вже була стягнута за рішенням суду від 16 червня 2009 року. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Таким чином, банк, подавши позов у 2009 році про стягнення заборгованості за кредитним договором, скористався своїм правом дострокового повернення частини позики у розмірі 10\~428,65 дол. США, що було еквівалентно 80\~300,61 грн. разом з нарахованими відсотками станом на 10 березня 2009 року. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Тому, вимоги банку про стягнення заборгованості за період після винесення судового рішення від 16 червня 2009 року, до якого також включено відсотки за користування кредитом та штрафи, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв. Не підлягає, на думку суду, вимога позивача про стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 10 березня 2009 року до винесення рішення 16 червня 2009 року. Так, відповідно до п. 1.3 кредитного договору № E/V071174 термін повернення кредиту встановлено 10.05.2010 року. Водночас із винесення рішення суду про дострокове стягнення кредиту вважається, що строк виконання зобов'язання настав 16 червня 2009 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Таким чином, початок позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків, пені, комісії нарахованих за період з 10 березня 2009 року до 16 червня 2009 року, які не охоплені позовною заявою про стягнення заборгованості, предявленої до суду у 2009 році, та самим судовим рішенням, слід відраховувати з 17 червня 2009 року. Враховуючи наведене, а також те, що позивач предявив позов у грудні 2014 року, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення із відповідачів заборгованості у по несплачених відсотків, пені та комісії за користування кредитом за період з 10 березня 2009 року до 16 червня 2009 року слід відмовити, так як відповідач просив застосувати строк позовної давності. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до поручителя є також безпідставними. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем у 2009 році було використано надане йому право вимоги, а тому позовні вимоги є безпідставними і у задоволенні позову слід відмовити. На пiдставi викладеного, ст.ст. 509, 526, 530, 532, 533, 546, 612, 1050, ЦК України,

Outcome: dismissed