Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач просить суд визнати виконавчий напис № 7455, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 06.07.2017 р. про стягнення з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 31659,47 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.10.2008 р. між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № б/н, за яким він отримав кредит у розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом шляхом відкриття кредитної лінії на кредитну картку, на виконання умов кредитного договору йому була видана кредитна картка строком дії до жовтня 2010 р. включно. 20.10.2017 р. він отримав постанову від 09.10.2017 р. ВП № 54855756 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом № 7455 від 06.07.2017 р. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо, що 06.07.2017 р. приватним нотаріусом Швець Р.О. був вчинений виконавчий напис про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості не сплаченої в строк за кредитним договором № б/н від 10.10.2008 р. за період з 10.10.2008 р. по 31.05.2017 р. у розмірі 29859,47 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, за комісією і пенею, штрафи, а також витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1800 грн. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, оскільки банком не поданий повний перелік документів для стягнення заборгованості у безспірному порядку, зокрема не надані первинні документи на підтвердження видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (меморіальні ордери, платіжні доручення тощо), також у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що суми штрафних санкцій, комісії, пені та процентів є безспірними, оскільки на безспірності вимог про стягнення вказаних суми грошового зобов'язання банком був наданий арифметичний розрахунок боргу зроблений представником стягувача, який не є первинним бухгалтерським документом і не може свідчити про безспірність вимог. Крім того, зазначив, що за виконавчим написом стягнута заборгованість після спливу майже восьми років з дня виникнення у стягувача права вимоги, що, на думку позивача є грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідач позов не визнав подав відзив на позов, в якому зазначив, що для вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості нотаріусу був наданий повний перелік документів згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в тому числі письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором направлена позивачу, що підтверджено реєстром відправлення та описом вкладення. Також вказував на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус перевіряє лише наявність необхідних документів, зазначених у Постанові КМУ, та не встановлює права і законні інтереси учасників правовідносин, а тому нотаріус діяв у межах наданих йому повноважень, з дотриманням порядку вчинення виконавчого напису, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. У задоволенні позову просив відмовити. Позивачем подана відповідь на відзив за змістом якої зазначив, що посилання відповідача на те, що для вчинення виконавчого напису, ним був поданий повний перелік документів та те, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус діяв з дотримання порядку його вчинення, не відповідають дійсності, оскільки для вчинення виконавчого напису банк не подав ані оригіналу кредитного договору, ані засвідченої належним чином виписки з банківського рахунку, ані документів на підтвердження отримання ним вимоги банку про погашення боргу за кредитним договором. Наданий банком нотаріусу розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків здійснених працівниками банку, а документом бухгалтерського обліку з відображенням отриманих, нарахованих і сплачених ним сум за договором кредиту, а тому не може бути доказом безспірності вимог. Ствердження відповідача про те, що ним наданий нотаріусу доказ направлення вимоги про усунення порушень за договором кредиту, також заперечує, оскільки реєстр відправлення і опис поштового вкладення не можу свідчити про те, вимога ним, як боржником отримана, і він її не задовольнив. Жодних документів ані від банку, ані від нотаріуса він не отримував, в тому числі і зазначеної вимоги. Також факт стягнення за виконавчим написом заборгованості більш ніж за три роки свідчить, про те, що вимоги відповідача не є безспірними, але на вказані обставини нотаріус уваги не звернув, і вчинив виконавчий напис після спливу строку позовної давності на вчинення виконавчого напису. Ухвалою суду від 14.12.2017 р. у справі вжито захід забезпечення позову - зупинено стягнення на підставі оскаржуваного позивачем виконавчого напису до набрання рішенням законної сили. Позивач в судовому засіданні зазначив, що отриманий кредит у розмірі 7000 грн. і відсотки за користування кредитними коштами він банку не повернув, строк дії кредитного договору закінчився у жовтні 2010 року, і протягом встановленого договором строку позовної давності відповідач вимог про виконання грошових зобов'язань за договором кредиту не пред'явив. Після закінчення строку дії картки він нової картки у банку не отримував. На момент вчинення виконавчого напису сплив строк позовної давності як за основними зобов'язаннями за кредитним договором, так і за вимогами про стягнення штрафних санкцій і комісій. Наполягав на задоволенні позову і визнання оспорюваного ним виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що між банком і позивачем був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позивачу кредит у розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами і комісії. Позивач неналежним чином виконував свої зобов'язання за укладеним договором, допустив прострочення у платежах за договором і заборгованість за тілом кредиту, процентами, комісії. Банком також нараховано штрафні санкції відповідно до умов договору, у зв'язку з неналежним і несвоєчасним виконанням позивачем свої зобов'язань за договором. 19.06.2017 р. банк направив позивачу претензію - вимогу про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 07.10.2008 р. Позивач вимогу банку проігнорував. З метою відновлення своїх порушених прав банк звернувся до приватного нотаріуса Швець Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу були подані документи згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а саме: заяву про вчинення виконавчого напису, копію анкети - заяви від 07.10.2008 р. на 1 арк., розрахунок заборгованості Приватбанку станом 31.05.2017 р. за період з 14.10.2008 р. по 31.05.2017 р., копію претензії (вимоги) від 19.06.2017 р., опис вкладення і список згрупованих поштових відправлень, на підтвердження направлення боржнику претензії, паспортні дані, плату за вчинення виконавчого напису. Також зазначив, що претензія - вимога від 24.06.2017 р. була направлена позивачу, що підтверджується описом вкладення і списком згрупованих поштових відправлень. Тому банком нотаріусу був поданий повний пакет документів, які узгоджуються між собою і вказують на безспірність вимог банку. Крім того, зазначив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не з'ясовує наявність або відсутність спірних правовідносин між сторонами правочину, а лише перевіряє перелік поданих йому документів для вчинення виконавчого напису. Проти стверджень позивача на рахунок того, що строк дії договору укладеного з позивачем у 2008 року закінчився у жовтні 2010 року із закінченням строку дії кредитної картки представник відповідача заперечив та зазначив, що умовами договору передбачено, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки і після закінчення строку дії картки він лонгується на той же строк, якщо позичальником не подана заява про розірвання договору. Такої заяви позивач банку не подавав. Крім того, зобов'язання за договором кредиту позивачем не виконані, а отже кредитний договір не припинив свою дію. Із зазначених обставин просив у позові відмовити. Також представником позивача подана заява про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами. Згідно повідомлення від 19.07.2018р. та відомостей з ЄДРПОУ ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» змінило тип товариства і назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши учасників справи і їх представників, дослідивши подані учасниками справи докази, дійшов наступних висновків Судом встановлено, що 07.10.2008 р. між позивачем і АТ КБ «Приватбанк» був укладений договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит на кредитну картку у розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, дата видачі кредитної картки - 10.10.2008 р. № картки [NUMBER], термін дії картки до жовтня 2010 р., що встановлено з умов кредитування зазначених у заяві позичальника від 07.08.2010 р., підписаного позивачем. Даний факт позивачем і відповідачем не заперечувався. З копії виконавчого напису від 06.07.2017 р., реєстровий № 7455, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. встановлено, що даним виконавчим написом з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість несплачену в строк за кредитним договором № б/н від 10.10.2008 р., строк за який проводилось стягнення складає 3155 днів, а саме з 10.10.2008 р. по 31.05.2017 р., у сумі 29859, 47 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 5776,38 грн., заборгованість за відсотками - 15043,58 грн., заборгованість з комісії і пені - 7141,44 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 500, 00 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 1398, 07 грн. Також за даним виконавчим написом з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. Також встановлено, що нотаріусом вчинено виконавчий напис на підставі статті 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. З копії постанови Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від ВП № 54855756 встановлено, що 09.10.2017 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 7455, виданого 06.07.2017 р. Швець Р.О. З копії списку згрупованих поштових відправлень: пріоритетних листів з оголошеною цінністю поданих в поштамп - ЦПЗ № 1 ДД УДППЗ від 24.06.2017 р., опису вкладення до цінного листа з описом від 24.06.2017 р. встановлено, що 24.06.2017 р. ПАТ КБ «Приватбанк» направило [PERSON] за адресою: [ADDRESS] претензію про наявність боргу вих.№ SAMDN34000023781158 від 19.06.2017р. Згідно із частиною першою ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Зконом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі за текстом - Порядок), передбачено, що про стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. (надалі за текстом - Перелік). Відповідно до п.1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку перелік документів, на підстав яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. п. 3.1-3.2. 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабміну України від 29.06.1999р.№ 1172. Пунктами 1 та 2 Переліку передбачено, що такими документами є: п.1) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів) б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання; п. 2) кредитні договори, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов'язанням. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за №6-887цс17 викладено наступний правовий висновок: З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З аналізу наявних у справі доказів і пояснень позивача і представника відповідача суд дійшов таких висновків: Згідно заяви позичальника від 07.10.2008р., підписаної [PERSON] (позичальник) і Приватбанк (кредитодавець) - можна зробити висновок, що між сторонами укладено договір кредиту, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, дана заява не містить у собі жодних посилань на наявність підстав щодо нарахуванням банком комісій і штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання умов договору кредиту. Як встановлено, з пояснень представника ПАТ КБ «Приватбанк», у переліку документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису, надана саме зазначена заява позичальника, жодних інших документів, які б вказували на наявність підстав ПАТ КБ «Приватбанк» для стягнення комісій, пені і штрафів, нотаріусу не надано. Доказів зворотного ані нотаріусом, ані ПАТ КБ «Приватбанк» суду не подано. Крім того, відповідно до статті 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності (неустойки), а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Стягуючи з позивача одночасно пеню і штраф нотаріус вказані положення Закону залишив поза увагою. Тому суд робить висновок, що ПАТ КБ «Приватбанк» не подав повний перелік документів, який би доводив безспірність вимог про стягнення з [PERSON] комісії, пені і штрафів за договором кредиту № б/н від 07.10.2008р. За даною складовою частиною грошового зобов'язання (комісією, пенею та штрафами), яке стягнуто за виконавчим написом існує спір. З аналізу змісту самого виконавчого напису від 06.07.2017р., який оспорюється позивачем, встановлено, що строк, за який провадиться стягнення становить 3155 днів з 10.10.2008 р. по 31.05.2017 р., тобто заборгованість, яку стягнув нотаріус за виконавчим написом перевищує трирічний строк (позовної давності) за який може бути здійснено безспірне стягнення заборгованості за договором кредиту, що свідчить про те, що нотаріус не перевірив додержання строків на звернення про вчинення виконавчого напису за окремими платежами та неустойкою, не з'ясував, коли і у якому обсязі у стягувача виникло право примусового стягнення боргу за договором кредиту, і чи відповідають нараховані стягувачем складові грошового зобов'язання умовам договору наданого для вчинення виконавчого напису, не надав цим обставинам відповідної оцінки, не дотримався строків, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, та не встановив, чи підтверджують надані банком документи безспірність боргу. Крім того, як на підставу безспірності вимог ПАТ КБ «Приватбанк» представник посилався на направлення боржнику претензії - вимоги про погашення заборгованості, яка надана нотаріусу у переліку документів для вчинення оспорюваного виконавчого напису, разом з тим доказів того, що вказана претензія отримана боржником, ані нотаріусу ані суду не подано, тому відсутні підстави вважати, що така вимога була боржником отримана. Стягнута за виконавчим написом заборгованість не є безспірною, оскільки боржник стверджує, що претензії не отримував і йому не відомий її зміст, і дані ствердження позивача нотаріусом і кредитором не спростовані належними і допустимими доказами. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Вказаний документ ПАТ КБ «Приватбанк» нотаріусу не поданий, а список згрупованих поштових відправлень і опис поштового вкладення не є документами, що підтверджують факт отримання боржником претензії кредитора. До того ж з вказаних документів вбачається, що претензія направлена позивачу за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Тихий, 10, натомість згідно паспортних даних позивача його зареєстрованим місцем проживання є м. Бровари, провулок Тихий 10. Тому суд робить висновок, що ПАТ КБ «Приватбанк» не поданий повний перелік документів, якій би доводив наявність підстав для стягнення з [PERSON] зазначеної у виконавчому написі заборгованості у безспірному порядку. Щодо подання кредитором нотаріусу документів на підтвердження суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості, то суд зазначає наступне: Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні зазначив, що на підтвердження суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості, ним поданий розрахунок заборгованості станом на 31.05.2017 р. складений представником ПАТ КБ «Приватбанк». Підпунктом б п.2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов'язанням, додається засвідчена стягувачем виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» визначив, що належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні бухгалтерські документи (документи первинного бухгалтерського обліку), такими документами є документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Доказів того, що поданий нотаріусу документ - розрахунок заборгованості, є первинним бухгалтерським документом, складеним уповноваженою на те особою, яка має право складати документи первинного бухгалтерського обліку, і який визначає розмір заборгованості, період її нарахування і утворення, ПАТ КБ «Приватбанк» суду не подав. Оскільки розрахунок заборгованості і виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості не є тотожними та не замінюють один одного, то це дає підстави вважати, що наданий нотаріусу розрахунок заборгованості, з огляду на вимоги пункту 2 Положення, не є документом, який посвідчує безспірність визначеної суми боргу. Таким чином, виконавчий напис вчинено за заявою особи, яка не подала необхідних документів і зокрема не подала документу, який би засвідчував право вимоги вказаної особи; даний виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення; і крім того, виконавчий напис вчинено в тому числі і щодо заборгованості, вимога за якою пред'явлена поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності. При наведеній вище обставинах, встановлених судом, і при сукупності тих порушеннях, які допущені при вчиненні виконавчого напису, він визнається судом таким, що вчинений незаконно, і тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Таким чином, право позивача у даному випадку порушене і воно підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем, який відповідає закону. Виходячи з правової природи виконавчого напису, який є виконавчим документом, суд відповідно до заявлених позовних вимог, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, вважає за можливе застосувати такий спосіб захисту прав позивача, як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що суд позов задовольняє, то згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у даній справі, які складаються з суми сплаченого позивачем судового збору (за подання позову 640 грн. та за подання клопотання про забезпечення позову 480 грн.), всього 1120 грн., підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.

Outcome: approved