Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, що складає грошову суму коштів у розмірі 89091,93 грн., стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою, що складає грошову суму коштів у розмірі 38857,27 грн., стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] пеню за порушення боржником зобов'язання по договору, що складає грошову суму коштів у розмірі 17984,47 грн., стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у виді судового збору в сумі 1459,34 грн., посилаючись на те, що 12 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 49137,9 грн. У відповідності до умов попередніх домовленостей, що зазначені в договорі, відповідач взяв вказані грошові кошти для потреб сім'ї. Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст. ст. 207, 1047 ЦК України, в окремому абзаці якого відповідач за отримання грошових коштів розписався, а також надав розписку. Тобто, 12 лютого 2012 року, позивач передав відповідачу грошову суму коштів в розмірі 49137,9 грн., на вказані цілі до 12 лютого 2013 року із щомісячною сплатою процентів відповідачем в розмірі 2% (982,76грн.). Відповідно п. 1.3. договору, із спливом терміну повернення позики відповідач в разі неспромоги повернути всю суму позики, на протязі 10 днів зобов'язались за власні кошти оформити та передати у власність позикодавця жилий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку на якій він знаходиться. В порушення всіх умов договору відповідач з 12 лютого 2012 року до 12 листопада 2013 року, проценти за користування грошовими коштами не сплачував та після закінчення терміну повернення позики відмовлявся оформляти та передати у власність позикодавця жилий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій він знаходиться, обіцяючи, що скоро поверне всю суму боргу з урахуванням процентів за весь час користування грошовими коштами. На протязі 2012 року та по даний час позивач пред'являв відповідачу усні вимоги, згідно договору та положенням діючого цивільного законодавства щодо повернення заборгованості на, що відповідач прореагував сплативши 12.11.2013 р. 25000 грн. З часу останньої сплати відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов'язання передбачені договором щодо повернення позики, ігнорує заяви позивача щодо повернення суми позики, при особистих зустрічах за участі свідків відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобов'язання та всіма можливими способами ухиляється від виконання зобов'язань щодо повернення позики і до теперішнього часу не виконав свій обов'язок, порушивши строки повернення суми коштів, передбачених ч. 1 ст. 1049 ЦК України, не надавши жодної відповіді на заявлену письмову вимогу, домовленості про зустрічі став ігнорувати, що не уможливлює вести подальші переговори. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики від 12 лютого 2012 року вважається укладений між заявником - позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, в підтвердження чого, відповідач розписався та надав розписку, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При таких обставинах, відповідач зобов'язаний в спосіб передбачений ст. 1049 ЦК України, повернути грошові кошти в розмірі 49 137,9 грн., та сплатити проценти від суми позики, розмір яких встановлено договором. А враховуючи ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить - 89 091,93 грн. Передбачено, що у відповідності до ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 625 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики щомісяця до дня повернення позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання повинен сплачувати відсоток встановлений договором. А тому станом на 12.02.2016 р. заборгованість не сплачених процентів з урахуванням індексу інфляції враховуючи п. 2.2 договору складає 38857,27 грн. Відповідно ПВС України № 6-49 цс 12 від 6 червня 2012 року згідно аналізу правових норм, зокрема, ст. ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те. що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Згідно п.1 ст. 624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов'язанні встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно п.1 ст. 550 ЦК України - право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст. ст. 549 - 552 ЦК України та п.5.4. даного договору позичальник повинен сплатити пеню в розмірі 0,1% від розміру позики за кожний день прострочення за повернення позики, а постільки ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується про стягнення неустойки (штрафу, пені), то позичальники повинні сплатити пеню за невиконання грошового зобов'язання за період з 12.02. 2015 року по 12.02.2016 року, яка складає - 17984,47 грн. Згідно п.1 ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно п.1 ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. П.1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно п.1 ст. 1 ЦК України - цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно п.1 ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. П.3. ст. 61 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. П. 2. ст. 73 Сімейного кодексу України передбачено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та повідомлення через СМС. Згідно відомостей адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області - місце проживання відповідачів відповідає з адресою зазначеною у повістці, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Суд, вислухавши позивача, який не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 1046 - 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 12 лютого 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] і [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 49137,90 грн. У відповідності до умов попередніх домовленостей, що зазначені в договорі, відповідачі взяли вказані грошові кошти для потреб сім'ї. Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачами є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст. ст. 207, 1047 ЦК України, а також відповідач -[PERSON] надав розписку. Тобто, 12 лютого 2012 року, позивач передав відповідачу грошову суму коштів в розмірі 49137,9 грн., на вказані цілі до 12 лютого 2013 року із щомісячною сплатою процентів відповідачем в розмірі 2%. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. ст. 549 - 552 ЦК України та п.5.4. даного договору позичальник повинен сплатити пеню в розмірі 0,1% від розміру позики за кожний день прострочення за повернення позики, а постільки ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується про стягнення неустойки (штрафу, пені), то позичальники повинні сплатити пеню за невиконання грошового зобов'язання за період з 12.02. 2015 року по 12.02.2016 року, яка складає - 17984,47 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 625 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики щомісяця до дня повернення позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання повинен сплачувати відсоток встановлений договором. А тому станом на 12.02.2016 р. заборгованість не сплачених процентів з урахуванням індексу інфляції враховуючи п. 2.2 договору складає 38857,27 грн. Суд вважає доведеним , що договір позики відбувся у відповідності до умов передбачених ст.ст. 1046 - 1049 ЦК України, а відповідачі не погасили борг, а тому з відповідачів слід стягнути борг на суму боргу з врахуванням процентів, пені та судові витрати в повному обсязі . На підставі викладеного та

Outcome: approved