Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» у травні 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення. В якому просив : в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLKPGF08023561 від 21 червня 2005 року в розмірі 46 895 грн. 43 грн.: звернути стягнення на квартиру загальною площею 89,50 кв.м, житловою площею 49,50 кв.м, розташована за адресою - [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №PLKPGF08023561 від 21 червня 2005 року ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені банку договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмету іпотеки), розташовану за адресою - [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена на останню відому судові адресу до суду не з»явилася, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст.77 ЦПК України). Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Як встановлено судом, 21 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № PLKPGF08023561 від 21 червня 2005 року, згідно якого 21 червня 2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 51 000 гривень на купівлю квартири, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 червня 2015 року. Згідно п.1.3 кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником за даним договором виступає договір іпотеки (чотирикімнатна квартира, розташована за адресою - [ADDRESS]), а також всі інші види застави, іпотеки, поруки тощо. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 21 червня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №PLKPGF08023561, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 89,50 кв.м, житловою площею 49,50 кв.м, яка розташована за адресою - [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Ціна предмету іпотеки дорівнює 138 000 грн. [PERSON] була направлена письмова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором. [PERSON] порушила зобов'язання за кредитним договором, в зв'язку з чим її заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 27 березня 2014 року становить - 46 895 грн. 43 коп., яка складається з : 19 965, 41 грн. - заборгованість за кредитом; 11 035,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 672,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12 222,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.548 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст.546 ЦК України, передбачена можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а згідно із п.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом. Згідно ст.7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі. Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст.589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.І ст.35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У відповідності до ч.2 ст.35 ЗУ «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно з положеннями ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Частиною 6 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що ціна продажу встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при зазначенні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, в резолютивній частині рішення суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У відповідності до ст.40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Положенням ст.109 ЖК УРСР встановлено ідентичний порядок щодо звільнення заставного майна після прийняття рішення судом, а саме: «звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду». На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову, так як [PERSON] порушила виконання основного зобов'язання, через що банк вправі задовольнити вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею89,50 кв.м., житловою площею 49,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] та виселети [PERSON] із квартири (предмету іпотеки), розташовану за адресою - [ADDRESS].

Outcome: approved