Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач, ПАТ «УкрСиббанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке було перейменовано в публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» п. 1.1. Статуту та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11361090000 відповідно до якого, Банком надано Позичальнику кредит у сумі 19 272,00 дол. США із сплатою 13,5 % відсотків річних, строком по 17 червня 2013 року. В свою чергу, позичальник підписавши Кредитний договір прийняв на себе зобов'язання сплачувати плату за кредит та інші платежі на рахунки, вказані в першому розділі даного договору, (п.1.3.1. Договору). [INFO] року [PERSON] помер. Після смерті позичальника залишилось спадкове майно - легковий автомобіль марки МіtsuЬіshі Lапсег номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2008 року виготовлення. Позивач зазначає, що фактично спадщину прийняла за законом дружина померлого - відповідачка, [PERSON] Станом на 10 лютого 2014 року заборгованість відповідачки перед позивачем по кредитному договору згідно розрахунку складає 149 050,76 гри., з них: 130 676,24 гри. - заборгованість по тілу кредиту; 18 374,52 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту. Позивач вважає, що спадкоємиця зобов'язана задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У судовому засіданні представник позивача просить суд позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Відповідач просить позов про стягнення заборгованості залишити без задоволення у зв'язку зі спливом строку позовної давності та тим, що вона не є спадкоємцем особи, яка укладала кредитний договір з позивачем. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 17 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке було перейменовано в публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11361090000 відповідно до якого, ПАТ «УкрСиббанк» надано [PERSON] кредит у сумі 19 272,00 дол. США із сплатою 13,5 % відсотків річних, строком по 17 червня 2013 року. Пунктом 1.4. Кредитного договору обумовлено, що цільове призначення кредиту - придбання транспортного засобу МіtsuЬіshі Lапсег номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2008 року виготовлення. Пунктом 2.1. Договору сторонами обумовлено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором позичальник передає в заставу, а Банку приймає наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб марки МіtsuЬіshі Lапсег номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2008 року виготовлення. [INFO] року [PERSON] помер, зазначений факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 10 червня 2009 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області. Після смерті позичальника залишилось спадкове майно - легковий автомобіль марки МіtsuЬіshі Lапсег номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2008 року виготовлення. 18 серпня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» направлено до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори повідомлення про наявність кредиторської заборгованості. Відповідно до відповіді приватного нотаріуса, яка надійшла на адресу позивача 22 лютого 2010 року, вбачається, що направлене повідомлення про наявність кредиторської заборгованості прийнято нотаріусом та буде доведене до відома спадкоємців при видачі їм свідоцтва про право на спадщину. Станом на сьогоднішній день свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видано. Позивач в позові зазначає, що фактично спадщину прийняла за законом відповідачка, дружина померлого - [PERSON], та на думку позивача ця обставина встановлена ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2014 року справа № 22ц-778/217/14 та підтверджується фактом проживання за місцем відкриття спадщини. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON] З показань свідків судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] - [INFO] року [PERSON] разом з ним не проживала. Відповідачка з кінця 2008 року переїхала та фактично мешкала в квартирі [ADDRESS] до моменту її продажу в 2012 році. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що відповідачка на час відкриття спадщини не проживала разом зі спадкодавцем, [PERSON] Прийняття спадщини є правом, а не обов'язком особи. В позовній заяві позивач посилається на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14.01.2014 року справа № 22ц-778/217/14, в якій вважає встановленою обставиною того, що відповідачка фактично прийняла спадщину [PERSON] за законом. На думку суду, в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 14.01.2014 року справа № 22ц-778/217/14 міститься судження (висновок) суду, а не встановлена фактична обставина справи. В частині 4 п.3 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 7.02.2014 року «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що «висновки (судження) суду щодо прав та обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними». Обставина наявності у [PERSON] прав та обов'язків спадкоємця не може вважатися встановленою судом та підлягає доказуванню позивачем у загальному порядку, поряд з іншими обставинами, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до роз'яснень Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину. ПАТ «УкрСиббанк» як позивач, забов*язаний довести в суді вартість майна прийнятого спадкоємцем у спадщину, оскільки стягненню підлягає вартість майна, а не саме майно. Позивачем не доведено обсяг спадкового майна, його вартість, а відтак неможливо зробити висновок щодо обсягу відповідальності спадкоємця. Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зі змісту Повідомлень про наявність кредиторської заборгованості від 18.08.2009 року, які були направлені позивачем на адресу відповідачки та Шостої Запорізької державної нотаріальної контори вбачається, що позивач був обізнаний про смерть [PERSON] Судом встановлено, що починаючи з 18.09.2009 року до 18.08.2012 року позивач мав звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, якщо вважав, що можливо вони порушуються. Останнім днем подання позову про стягнення заборгованості була дата 19.08.2012 року. Позов, що розглядався поданий 14.02.2014 року після закінчення встановленого законом 3-річного строку. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed