Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» 03.12.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 982,20 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20.07.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] була підписана заява, відповідно до якої [PERSON] у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку отримала кредит у розмірі 5 700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, [PERSON] в заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком -Договір. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України погодивши те, що вказаний договір є договором приєднання. [PERSON] зобов'язалася погашати кредит, сплачувати відсотки за його користування та інші платежі передбачені цим договором. Однак, в порушення умов договору свої зобов'язання [PERSON] належним чином не виконала у зв'язку з чим у неї перед Банком, станом на 30.09.2013 року, виникла заборгованість за вказаним договором у розмірі 14 982,20 грн.. На даний час [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов'язань, заборгованості за договором не погашає, чим порушує права Банку. В судове засідання 16.10.2014 року представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Головаченко Н.М. (діє на підставі довіреності від 03.06.13) не з'явилася, але 04.09.2014 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином у встановленому порядку (згідно ст. 74 ЦПК України), поважних причин щодо своєї неявки суду не представила, чим позбавила суд можливості вислухати її пояснення та думку по суті. Заяву про розгляд справи за її відсутністю не надавала. Окрім того, відповідачка викликалася до суду за оголошеннями, наданими до газет «Урядовий кур'єр» та «Одеські вісті», про що у матеріалах справи є відповідні відомості та екземпляри зазначених газет, у яких містяться оголошення про її виклик у судове засідання призначене на 16.10.2014 року. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.07.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» (надалі Позивач, Кредитор, Банк) та [PERSON] (надалі Відповідач, Позичальник, Боржник) була підписана Заява № б./н. від 20.07.2006 року, відповідно до якої [PERSON] просила відкрити їй банківський картковий рахунок, надати послуги щодо обслуговування банківської платіжної картки та надати на вказану картку кредитний ліміт у розмірі 5 700,00 грн., зі сплатою за користування кредитом відсоткової ставки у розмірі 3 % на місяць, яка нараховується на суму залишку кредиту з розрахунку 360 днів у році (а.с.5, та оборот а.с.5). В заяві зазначено, що відповідач ознайомившись з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які були надані йому у письмовому вигляді, згоден з тим, що дана Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами а також Тарифами, складає між ним та Банком - Договір про надання банківських послуг, що також підтверджується його підписом на заяві (оборот а.с.5). Банк на ім'я відповідача, який згідно Умов та Правил надання банківських послуг іменується також, як Держатель картки та /або Клієнт, відкрив картковий рахунок у гривні України, надав йому платіжну картку, ПІН-код до картки та зобов'язався здійснювати обслуговування Держателя картки відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 3.2. та п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг (надалі умови) клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюються за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку у будь-яку мить змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою держателя щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п. 4.2. умов Банк зобов'язаний обслуговувати картрахунки у порядку та на умовах, передбаченими цим договором, правилами міжнародних платіжних систем, згідно яких обслуговуються картки та діючим законодавством. Згідно п. 4.3. умов клієнт доручає Банку списувати з картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених клієнтом операцій а також вартість послуг, які визначені тарифами Банку при настанні строків платежу. Згідно п. 6.5. умов клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, за перебільшення платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6. умов клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, за вимогою Банка виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди Банку. Відповідно до п. 6.7. умов держатель картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту для запобігання виникнення овердрафту. Згідно п. 8.1. умов держатель картки несе відповідальність за операції, які здійснені з картками, у тому числі наданими Банком його довіреним особам. Неотримання виписки чи несвоєчасне отримання не звільняє держателя від виконання своїх зобов'язань за договором. Згідно п. 8.6. умов при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень та 5 % від суми позову. Згідно п. 9.12. умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору то він автоматично лонгується на такий самий термін. З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно Свідоцтва серії А01 № 054809 про державну реєстрацію юридичної особи, зареєстрований як юридична особа ПАТ КБ «ПриватБанк», і має статут (оборот а.с.14 та а.с.15). Згідно довідки АА № 241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, перебуває на обліку у Головному управлінні статистики у Дніпропетровській області (а.с.12). Згідно Банківської ліцензії за № 22 від 05.10.2011 року має право надання банківських послуг, визначених частиною 3 ст. 47 Закону України «Про Банки і Банківську діяльність» (а.с.14), тобто має всі необхідні документи щодо здійснення діяльності пов'язаної з послугами надання кредитів, тощо. З позову вбачається, що зобов'язання по договору позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 5 700,00 грн.. Відповідач в свою чергу зобов'язання за договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим у нього перед позивачем, станом на 30.09.2013 року, виникла заборгованість за кредитом загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості, становить 14 982,19 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 3 969,17 грн.; - заборгованість по відсоткам - 9 823,40 грн.; - штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: - штраф - 500 грн. (фіксована частина); - штраф - 689,63 грн. (процентна складова). Розрахунок заборгованості наведений в позові та міститься у матеріалах справи (а.с.2-4). Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. На момент розгляду справи доказів про погашення відповідачем кредиту, сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків, тощо у суду немає. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.ст.. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою Кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за спричинені простроченням збитки. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу (комісій), заявлені обґрунтовано, так як це передбачено укладеним договором та діючим законодавством. Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідач порушив не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України. На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за Договором про надання банківських послуг № б./н. від 20.07.2006 року є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст. 1050 ЦК України. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № IHB9D1101B0F3S від 01.11.2013 року (а.с.16). Також, позивач поніс витрати пов'язані з розглядом вказаної справи в суді, а саме: виклику відповідача до суду через засоби інформації (газети) у загальному розмірі 5+0 (п'ятсот шістдесят) гривень, що підтверджується наданими з його боку сплаченими рахунками № 1385 від 15.09.2014 року на суму 140,00 грн. та № 7052 від 15.09.2014 року на суму 420,00 грн., які свідчать про сплату наданих у газети «Урядовий кур'єр» та «Одеські вісті» оголошень про виклик відповідача в судове засідання призначене на 26.06.2014 року. Враховуючи вищенаведене суд, відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, також і ці витрати. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності повного задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved