Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Свої вимоги позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, мотивує тим, що Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 13.04.2018 року видав судовий наказ №695/991/18 за заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини з [PERSON] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) батька, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає заявлений відповідачем розмір аліментів надто великим, оскільки він має на утриманні, окрім дочки позивача та відповідача, ще двох дітей від іншого шлюбу, і на утримання яких із нього також за судовим наказом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.06.2018 року по справі №69/1809/18 стягуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Вказана обставина не була врахована судом при прийнятті рішення про видачу судового наказу про стягнення із позивача аліментів на користь відповідача у розмірі, який заявлений останньою. Таким чином сумарний розмір аліментів, який позивач має сплачувати становить 7/12 від всіх видів доходу [PERSON]. Окрім того позивач припинив свою підприємницьку діяльність, отримує допомогу як особа з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, а тому суттєво обмежений у можливості свого працевлаштування, що погіршує його матеріальний стан, а тому був змушений звернувся до суду із вказаним позовом про зменшення розміру стягуваних із нього аліментів. Розгляд вказаної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали суду від 10.05.2018 року. В судове засіданні позивач та його представник [PERSON] не зявилися, однак останній звернувся до суду із заявою відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак останній звернувся до суду із заявою, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності та відсутності відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву та отримані судом 31.05.2018 року. Відповідно до вказаного відзиву на позовну заяву відповідач вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими, оскільки позивач має постійний стабільний дохід, є приватним підприємцем та займається підприємницькою діяльністю, участі у матеріальному забезпеченні дитини та її вихованні не бере, а зменшення розміру аліментів порушить права дитини на достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи сторін приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення із наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що судовим наказом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.04.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], 09.02.20096 р.н., в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2018 року і до досягнення повноліття. Відповідно до свідоцтва про одруження (серії 1-СР №083435 від 11.03.2009 року [PERSON] народилася 09.02.2009 року, а її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Таким чином суд вважає доведеним обовязок позивача по утриманні своєї дочки [PERSON] У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями\~ст. 182 СК України\~визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 23\~Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками розмір аліментів, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Як встановлено судом та стверджується листом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні як користувач субсидії та отримувач державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства ІІІ групи. Згідно даних реєстраційної дії «Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішеннями» [PERSON] здійснив реєстраційну дію припинення підприємницької діяльності. Також суд зважає, що згідно свідоцтв про народження серії І-СР №209227 від 09.06.2015 року та серії І-СР №244642 від 11.04.2017 року позивач є батьком [PERSON] та [PERSON] Окрім того судом встановлено, що судовим наказом, який був виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 23.06.2018 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох дітей [PERSON] 22.05.2015 року та [PERSON] 06.04.2017 року, в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів. Вказані обставини безумовно впливають на матеріальне становище позивача, та обмежують матеріальні можливості останнього, оскільки розмір стягуваних аліментів разом буде перевищувати 50 відсотків отримуваного ним доходу. Згідно представлених позивачем документів, за час, що минув з дня проголошення судового рішення змінилися обставини, що слугували для суду для визначення розміру аліментів, які впливають на матеріальне становище позивача, відсутній постійний заробіток, а тому суд вважає, що обставини на які посилається позивач для зменшення розміру аліментів знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Тому очевидним є той факт, що виконання обов'язку по сплаті аліментів у тому стані, який перебуває на час розгляду матеріалів справи в суді, є неможливим та порушує відповідні норми чинного законодавства та права позивача. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. Разом із тим суд враховує, що відповідно до вказаних вище свідоцтв про народження позивач є батьком як [PERSON] так і [PERSON] і [PERSON], які так само як і [PERSON] мають право на належне утримання від свого батька. Таким чином, із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, суд при вирішенні вказаної справи, має врахувати інтереси усіх трьох дітей, які мають рівне право на утримання від свого батька. Таким чином запропонований позивачем розмір аліментів відповідає нормам чинного законодавства та фактично становитиме по 1/6 на кожного з дітей. За таких обставин, та виходячи з системного аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати зміни розміру аліментів шляхом їх зменшення, що не буде порушенням вимог чинного законодавства, оскільки можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Однак суд при винесенні вказаного рішення також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у своїх позовних вимогах вказану норму не зазначає, однак суд вважає, що визначання аліментів меншими ніж передбачено ч. 2 ст. 182 СК України буде безпосередньо порушенням як норм чинного законодавства, так і міжнародного права, щодо першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, суд,

Outcome: partial