Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просив звільнити рухоме майно з-під арешту, а саме: транспортний засіб марки «Chevrolet» модель «Matiz» 2007року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. Мотивували свої позовні вимоги тим, що 02.08.2007року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір, згідно якого забезпеченням зобов'язання є застава автомобіля марки «Chevrolet» модель «Matiz» 2007року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. У зв'язку з порушенням [PERSON] своїх зобов'язань по Кредитному договору ПАТ КБ «Приватбанк», згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009р. має намір здійснити ряд передбачених чинним законодавством України заходів, щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави. Вважає, що жодний документ, постанова або ж рішення суду не можуть порушувати прав інших осіб. Враховуючи першочерговість права на погашення заборгованості та правила ч. 3 ст.588 ЦК України, посилається на те, що банк має перед іншими переважне право на задоволення вимог із заставленого рухомого майна. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник Управління пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва, та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в судове засідання не з'явились, але у попередніх судових засіданнях не заперечували проти звільнення майна з-під арешту. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти звільнення майна з-під арешту, надала довідку №4007/0101 від 31.10.2013р. про відсутність заборгованості перед ПАТ КБ «Надра» та закриття кредиту. Представник Відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ м. Києві в судове засідання не з'явився, але у попередніх судових засіданнях не заперечував проти звільнення майна з-під арешту. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.08.2007року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № К3М0АN04186501. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 11935,48доларів США, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між Банком та [PERSON] був укладений договір застави, згідно якого в заставу передається автомобіль марки «Chevrolet» модель «Matiz» 2007року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі. Правила про окремі види застав встановлюється законом. Статтею 589 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про заставу» закріплено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Встановлено, що на момент розгляду справи заборгованість [PERSON] по кредитному договору перед є ПАТ КБ «Приватбанк» не погашена. Відповідно до умов договору застави, у разі не повернення суми кредиту в повному обсязі, заставодержатель має право звернення стягнення на предмет застави для задоволення вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що Постановою Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві ВП №36857171 від 05.03.2013року та Постановою ВП №14649100 від 16.12.2009р накладено арешт на рухоме майно, що належить [PERSON]. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. При цьому за приписами ст. 59 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту. Відповідно до ч.1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, що не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено лише у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів. Таким чином, враховуючи першочерговість права на погашення заборгованості та норму ч. 3 ст. 588 ЦК України, позивач має переважне право на задоволення вимог із заставленого рухомого майна, яке при цьому не може бути повторно предметом застави за іншими договорами. Крім того, судом встановлено, що відповідно Довідки №4007/0101 від 31.10.2013р. у [PERSON] відсутня заборгованості перед ПАТ КБ «Надра» та кредит закритий. Оскільки постанови державного виконавця про накладення арешту унеможливлюють виконання умов кредитного договору та договору застави від 02.08.2007року шляхом звернення стягнення на рухоме майно та позбавляє можливості скористатись своїм правом на продаж заставленого майна у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суд виходячи з того, що жодний документ, постанова або ж рішення суду не можуть порушувати прав інших сторін, приходить до висновку про задоволення вищевказаних позовних вимог. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved