Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -з 11 листопада 2003 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка на момент звернення з позовом до суду проживає з нею; -сімейне життя з відповідачем у них не склалося, вони втратили почуття любові і довіри один до одного, між ними постійно виникають сварки і непорозуміння; -відповідач зовсім не піклується про свою сім`ю, участі у вихованні дитини не приймає; -наразі шлюбні відносини між ними припинені, більше року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а їх шлюб існує лише формально; -подальше збереження їх шлюбу неможливе і суперечитиме їх інтересам; -участі у матеріальному забезпеченні доньки відповідач не здійснює, жодних коштів на її утримання не надає; -для підтримання здоров`я дитини та її нормального розвитку вона постійно несе відповідні витрати, але самостійно забезпечити гідний рівень життя, який включає в себе якісну освіту та відпочинок, вона не в змозі; -інших утриманців: дітей, непрацездатної дружити та батьків відповідач не має; -відповідач неофіційно працює за кордоном - в Чеській республіці, але вона не володіє інформацією стосовно характеру його роботи і точного розміру його заробітної плати, звернулася до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем; неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишити на виховання та проживання біля неї; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду заяву /а.с.22/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином - особисто /а.с.33-34/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 11 листопада 2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується: свідоцтвом про одруження /а.с.12/, свідоцтвом про народження дитини /а.с.10/ та актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 24 липня 2019 року /а.с.11/. Як вбачається з довідки №25 від 13 січня 2020 року, виданої виконкомом Драгівської сільської ради, яку відповідач надав суду в підготовчому судовому засіданні, - він постійно проживає та зареєстрований в будинку, що розташований в [ADDRESS] , разом з батьками: [PERSON] , 1940 року народження, та [PERSON] , 1944 року народження /а.с.28/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України: суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у своєму позові посилається на те, що сімейне життя з відповідачем у них не склалося, вони втратили почуття любові і довіри один до одного, між ними постійно виникають сварки і непорозуміння; відповідач зовсім не піклується про свою сім`ю, участі у вихованні дитини не приймає; шлюбні відносини між ними припинені, більше року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а їх шлюб існує лише формально; подальше збереження їх шлюбу неможливе і суперечитиме їх інтересам. Відповідач ніяких заперечень на обставини, викладені позивачем у позовній заяві, суду не надав. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що ніяких підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, оскільки шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони проживають окремо, примиритися не бажають, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку /доходу/ платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток /дохід/, і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вказала позивач у своєму позові: відповідач інших утриманців: дітей, непрацездатної дружити та батьків не має; неофіційно працює за кордоном - в Чеській республіці, але вона не володіє інформацією стосовно характеру його роботи і точного розміру його заробітної плати, але ніяких доказів цих обставин суду не надала. Відповідач відзиву на позов та ніяких доказів по суті позову суду не надав. Крім того ні позивач, ні відповідач взагалі не вказали про інші обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року: батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, саме на батьках дитини лежить обов`язок забезпечувати дитину фінансово, тим самим створивши їй умови для забезпечення достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається зі ст.43 Конституції України: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, враховуючи принцип розумності та справедливості, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її гармонійного розвитку, з урахуванням того, що: -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2020 року - 2218грн., з 1 липня 2020 року - 2318грн., з 1 грудня 2020 року - 2395грн.; -сторони мають неповнолітню дитину віком 14 років; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 січня 2020 року - не може бути меншим, ніж 1109грн.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час - 2218грн./ і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку /доходу/ платника аліментів; -відповідачем не надано суду жодних доказів недостатності свого заробітку /доходу/, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі - у розмірі 2000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду ніяких причин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати на користь позивача аліменти щомісячно по 2000грн. на утримання неповнолітньої дитини, не встановлено. Посилання відповідача на ту обставину, що він проживає разом з батьками: [PERSON] , 1940 року народження, та [PERSON] , 1944 року народження, не може являтись тією обставиною, яка б увільняла останнього від обов`язку надання достатнього матеріального забезпечення своєї неповнолітньої доньки. Батьки позивача, виходячи з їхнього віку, повинні отримувати пенсію за віком, а крім того її витрати є меншими за витрати, які потребує неповнолітня донька сторін. Крім того, відповідач не надав суду доказів того, що його батьки потребують додаткового утримання. Згідно квитанцій №1352510187 від 25 липня 2019 року /а.с.3/ та №1591310249 від 13 серпня 2019 року /а.с.18/ - позивач при зверненні до суду сплатила документально підтверджені судові витрати за позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини у загальному розмірі 1536грн.80коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 768грн.40коп., від сплати якого позивач звільнена. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved