Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Хустського районного суду від 6 березня 2012 року; -від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на її повному утриманні та вихованні; -за рішенням Хустського районного суду від 6 березня 2012 року з відповідача було вирішено стягувати аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки у розмірі 500грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття; -на даний час сума аліментних зобов`язань є мізерною та не може забезпечити утримання їх доньки у зв`язку із зростанням споживчих цін та зростанням витрат на проживання із віком дитини; -дитина постійно хворіє, потребує постійного лікування; -відповідач працює за кордоном, є людиною молодого віку, його заробіток їй невідомий, але він має можливість допомагати їх дитині, -вона знаходиться у важкому матеріальному становищі, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з даним позовом, звернулася до суду з позовом та просить: збільшити розмір аліментів, присуджених рішенням Хустського районного суду від 6 березня 2012 року, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі - у розмірі 2000грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надавши до суду заяву /а.с.20/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву /а.с.42/, згідно якої позов визнав частково та просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність відповідача. Крім того, відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву /а.с.32-33/, згідно якого він пояснив, що: -позивачем не подано жодних доказів щодо погіршення свого матеріально стану чи покращення матеріального стану відповідача; -позивачем не зазначено, які матеріальні витрати вона несе на утримання доньки; -позивачем не подано до суду жодного доказу, що відповідач працює за кордоном та має відповідний дохід, який би міг забезпечити сплату ним аліментів на утримання доньки у розмірі 2000грн. щомісячно; -перебування дитини на диспансерному обліку не є особливою обставиною, викликаною хворобою; -відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, відповідача та представника відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Хустського районного суду від 6 березня 2012 року /а.с.6-7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.8/ та довідкою виконкому Липчанської сільської ради №1318 від 12 грудня 2018 року /а.с.9/. Рішенням Хустського районного суду від 6 березня 2012 року з [PERSON] було вирішено стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500грн. щомісячно, починаючи з 31 січня 2012 року, до досягнення дитиною повнолітнього віку /а.с.6-7/. Як вбачається з довідки №556 від 14 грудня 2018 року - неповнолітня дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку з діагнозом: «Бронхіт в стадії ремісії» /а.а.10/. Відповідно до ст.192 СК України: розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ні позивач, ні відповідач не надали суду ніяких доказів про обставини, які враховуються при збільшенні розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України: зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші випадки, передбачені цим Кодексом. З наданої позивачем довідки про знаходження дитини на диспансерному обліку не вбачається: -з якого часу дитина на ньому перебуває /до постановлення Хустським районним судом рішення від 6 березня 2012 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, чи після/; -чи потребує дитина постійного лікування, якими саме ліками та їх вартість, у зв`язку з чим погіршилося матеріальне становище позивача. А тому, виходячи зі змісту ст.77 ЦПК України, подану позивачем довідку не можна визнати належним доказом у справі. Відповідач вказує в своєму відзиві на позов тільки на те, що позивач не надала суду ніяких доказів погіршення свого матеріально стану чи покращення його матеріального стану, але при цьому взагалі сам не вказує ні на які обставини, у зв`язку з якими він визнає позов частково та згідний сплачувати аліменти на утримання доньки тільки у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України: обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Неповнолітній доньці сторін виповнилося 9 років, а тому вона має потреби у достатньому матеріальному забезпеченні. Загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною та такою, де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум, але такий за високих цін на товари споживання є далеко не достатнім для дитини відповідного віку. За цих обставин, суд погоджується з тим, що витрати позивача на утримання доньки є значно вищими ніж вона їх може забезпечити /харчування, одягання, обування, забезпечення житлом, лікування, забезпечення розумового, духовного, морального і соціального розвитку/. А звідси, дані обставини не підлягають доказуванню, як того вимагає відповідач, оскільки вони є природними потребами. Крім того, суттєво збільшився розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років в період часу з 6 березня 2012 року /день ухвалення Хустським районним судом рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - по 500грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття/, коли прожитковий мінімум на дитину сторін, якій тоді ще не виповнилося 6 років, був встановлений 893грн., до теперішнього часу, коли прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 2118грн.. Ця обставина є також загальновідомою, а тому не підлягає доказуванню. На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку, що в судовому засіданні встановлено факт погіршення матеріального стану позивача. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня 2019 року - 2027грн., з 1 липня 2019 року - 2118грн., з 1 грудня 2019 року - 2218грн.; -мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з 1 липня 2019 року - не може бути меншим, ніж 1059грн.; -мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /тобто на теперішній час - 2118грн./; -ні позивач, ні відповідач не надали суду ніяких доказів про обставини, які враховуються при збільшенні розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, до якого необхідно їх збільшити, слід задовольнити частково, змінивши розмір стягуваних аліментів, встановлений рішенням Хустського районного суду від 16 березня 2012 року, та стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1700грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial