Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» 11 жовтня 2017 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, в якій просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 14 511 грн. 84 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.02.2016 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування № 027008/4600/0000259, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Нісан Ноте», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 29.05.2016 р. о 18-20 год. по а/д М-15 55+360 км. Одеса-Рені сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Хюндай Акцент» номерний знак [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], та автомобіля потерпілого «Нісан Ноте», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок зазначеного ДТП, автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, складала 27 917 грн. 31 коп. Позивачем було сплачено дану суму потерпілому на підставі страхового акту № 00194467 від 11.07.2016 р. з відповідним розрахунком страхового відшкодування. Позивач посилається на те, що Солом'янським районним судом м. Києва були розглянуті адміністративні матеріали, відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, що передбачено ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». ТОВ «A.S.A. GROUP» отримала Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий АТ Страхової компанії КСД, АЕ 6801515, який покриває суму збитків ПрАТ «СК «УНІКА» в розмірі 13 405,47 грн., але полісом не покриваються збитки ПрАТ «СК «УНІКА» в частині врахування коефіцієнту фізичного зносу за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, загальна сума непокритих збитків складає 14 511 грн. 84 коп., які позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 22 січня 2018 року, прийнято справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.а.с. 53-54). У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 17.02.2016 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування № 027008/4600/0000259, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Нісан Ноте», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.а.с. 9-10). 29.05.2016 р. о 18-20 год. по а/д М-15 55+360 км. Одеса-Рені мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Хюндай Акцент» номерний знак [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON], та автомобіля марки «Нісан Ноте», державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується даними довідки про дорожньо-транспортну пригоду Відділу УПД ГУНП в Одеській області № 92562720 (а.с. 11). Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу «Нісан Ноте», державний реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу автомобіля марки «Хюндай Акцент» номерний знак [NUMBER], [PERSON], який 29.05.2016 року о 18 год. 20 хв. по а/д М-15 55+360 км. Одеса-Рені, керуючи автомобілем марки «Хюндай Акцент» д.н.з. [NUMBER], не вибрав в установленому порядку безпечну швидкість руху та дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.2 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП (а.с. 12). Зазначеною постановою суду від 29 червня 2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. в дохід держави. Постанова не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вказана постанова є обов'язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню. Встановлено, що у встановлений законом строк власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля [NUMBER], [PERSON], звернулася до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, пов'язану з пошкодженням її автомобіля [NUMBER] під час ДТП, яка мала місце 29.05.2016 року о 18 год. 20 хв. по а/д М-15 55+360 км. Одеса-Рені з вини [PERSON], як водія автомобіля «Хюндай Акцент» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 13). На підставі страхового акту № 00194467 від 11.07.2016 р. з відповідним розрахунком страхового відшкодування та відповідно до наказу № 00194467ЕК від 11 липня 2016 року, ПрАТ «СК «УНІКА» було виплачено потерпілому страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в загальному розмірі: 27 917,31 грн., що підтверджується даними платіжного доручення № 023927 від 12.07.2016 року (а.с.а.с. 26-29). Розмір завданої шкоди підтверджується звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ № 05-021 від 02.06.2016 року, актом огляду транспортного засобу, ремонтними калькуляціями, тощо /а.с.а.с. 16-26/. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. В свою чергу, ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Факт настання страхового випадку та розмір завданої шкоди ніким не оспорюється. Враховуючи вищенаведене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт вчинення відповідачем, [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, наявність вини у його діях, встановлено постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року по справі №760/10129/16-п, сума страхових відшкодувань підтверджується звітом, актом огляду транспортного засобу та ремонтними калькуляціями. Також з матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «A.S.A. GROUP» отримала Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий АТ Страхової компанії КСД, АЕ 6801515, який покриває суму збитків ПрАТ «СК «УНІКА» в розмірі 13 405,47 грн., але полісом не покриваються збитки ПрАТ «СК «УНІКА» в частині врахування коефіцієнту фізичного зносу за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Загальна сума непокритих збитків складає 14 511 грн. 84 коп. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума страхового відшкодування в розмірі 14 511 грн. 84 коп., виплачена потерпілому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved