Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 23797,39 грн., за договором №Б/Н від 19 жовтня 2015 року. Крім цього просить стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1 600 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг та підписав Заяву №Б/Н від 19 жовтня 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Так, відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] у порушення вимог договору свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 25 травня 2017 року у нього виникла заборгованість у розмірі 23797,39 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати по справі у розмірі 1600 грн.. Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] у судове засідання не зявився, у поданій позовній заяві просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що 19 жовтня 2015 року, [PERSON] підписав Заяву №Б/Н від 19 жовтня 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, -2- є Договором про надання банківських послуг, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк (а.с.7-23). Згідно до розрахунку заборгованості за договором №Б/Н від 19 жовтня 2015 року, станом на 25 травня 2017 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість в розмірі - 23797,39 грн., з яких: 11185,70 грн. - тіло кредиту; 3229,34 грн. - відсотки за користування кредитом; 7772,95 грн. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1109,40 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-6). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 стаття 626 Цивільно кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до статті 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 546 та статті 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (пункт 3 частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України). Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем [PERSON], а останній належним чином не виконав умови договору №Б/Н від 19 жовтня 2015 року, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved