Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Ідея Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Згідно позовних вимог 26.02.2009 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № Л21.110.70790 від 26.02.2009 р. про надання [PERSON] кредиту в розмірі 12987 грн. зі сплатою 27,3% річних. У порушення умов Договору [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 08.01.2014 року має заборгованість у сумі 56515 грн. 17 коп. яка складається: сума простроченого боргу - 11109, 12 грн; прострочені проценти 24963, 46 грн; строкові проценти 99, 78 грн., плата за обслуговування кредиту 129, 87 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів 19487, 94 грн., віндикаційні витрати 725 грн. Просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у зв'язку з порушенням позивачем строку звернення до суду, вважає, що позивач не довів позовні вимоги не надавши відповідні розрахунки. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.02.2009 року між банком ПАТ «Плюс Банк» і [PERSON] було укладено договір приєднання, за умовами якого ПАТ «Плюс Банк» надало відповідачці кредит у розмірі 12987 грн. зі сплатою 27,3 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, 26.02.2012 року. До кредитного договору приєднаний додаток, в якому визначений графік щомісячних внесків, який становить його невід'ємну частину. Згідно змін до статуту ПАТ «Плюс Банк» загальними зборами акціонерів ПАТ «Плюс Банк» було вирішено змінити назву банку на ПАТ «Ідея Банк». Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з п. 2.1 договору та графіку щомісячних внесків за кредитним договором, позивачка повинна була починаючи з 01.04.2009 року сплачувати позивачу щомісячно по 701, 12 грн., а у місяць закінчення договору 785, 13 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачка останній платіж за умовами договору здійснила у липні 2010 року, після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались. До суду позивач звернувся 28.02.2014 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню тільки заборгованість строк позовної давності за якою на час звернення до суду не минув а саме з 28.02.2011 по 08.01.2014, що складає, згідно умов договору, простроченої заборгованості 6002, 98 грн. та 2881,43 грн. заборгованість за відсотками. Ухвалою Краматорського міського суду від 12.09.2014 було зобов'язано позивача надати розрахунок заборгованості [PERSON] але відповідач вимоги ухвали належним чином не виконав, тому в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial