Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач, ПАТ «Райз-Максимко», звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення збитків. У позові вказало, що ПАТ «Райз-Максимко» обробляє землю на території Хорошківської сільської ради, в тому рахунку і поле 01-0007, площею 3,48 га, яке є власністю [PERSON] У березні 2014 року до ПАТ «Райз-Максимко» звернулася [PERSON] з попередженням про те, що вона має намір самостійно використовувати свою земельну ділянку. Оскільки на час звернення позивач на цій земельній ділянці вже вніс добрива та обробив землю, між позивачем та заявником було досягнуто усної домовленості про використання позивачем цієї земельної ділянки, а відповідачем - рівноцінної земельної ділянки. Після цього позивач продовжив використання земельної ділянки 01-0007 та здійснив посів озимих. Разом із тим, в 2015 році [PERSON] та [PERSON] не обробляли земельну ділянку, надану ПАТ «Райз-Максимко», а здійснили обмолот пшениці, посіяної ПАТ «Райз-Максимко» на земельній ділянці 01-0007. Такими діями відповідачі спричинили позивачу збитки в сумі 83 520 грн 00 коп., які позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. До початку судового розгляду справи до суду надійшли заперечення [PERSON], в яких вона просить відмовити в задоволенні позову. Заперечення мотивовані тим, що спірну земельну ділянку вона отримала в березні 2014 року у спадщину після смерті матері - [PERSON] З метою використання земельної ділянки у власних потребах. В березні 2014 року відповідач виготовила технічну документацію та встановила межові знаки. 12.03.2014 року відповідач письмово повідомила позивача про намір самостійно обробляти свою земельну ділянку. В наступному відповідач та позивач дійшли усної домовленості про оброблення позивачем спірної земельної ділянки до закінчення виробничого сезону, при цьому відповідачу було запропоновано обробляти іншу земельну ділянку. Восени 2014 року позивач зібрав урожай зі спірної земельної ділянки і після цього жодних усних домовленостей про продовження позивачем використання цієї земельної ділянки досягнуто не було. Відповідач посіяла на своїй земельній ділянці пшеницю, яку і зібрала в 2015 році. Відповідач вважає, що добросовісно використовує свою земельну ділянку, а тому жодних збитків в зв'язку з цим позивачу не завдано. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] від свого імені та як представник за довіреністю [PERSON], а також адвокат Чекмез Т.М. просили суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] набула у власність земельну ділянку розміром 3,48 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хорошківської сільської ради, Лубенського району, Полтавської області, та належала померлій відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Цей факт підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.03.2014 року. Вказана земельна ділянка знаходиться на території Хорошківської сільської ради, Лубенського району, Полтавської області та межує з земельними ділянками, які відповідно до розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області від 11.01.2014 року № 24 орендуються ПАТ «Райз-Максимко». Після отримання у власність цієї земельної ділянки, з метою її використання у власних потребах в березні 2014 року за замовленням [PERSON] ФОП [PERSON] було виготовлено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж цієї земельної ділянки. На підставі цієї технічної документації [PERSON] були встановлені межові знаки. 12.03.2014 року [PERSON] надіслала на адресу позивача попередження, в якому повідомила про намір використання земельної ділянки у власних потребах. Як вказує позивач та не заперечує [PERSON] в березні 2014 року між ними було досягнуто усної домовленості про оброблення спірної земельної ділянки позивачем до кінця сезону, тобто до збирання урожаю в вересні 2014 року. Натомість [PERSON] вказує про те, що після цього жодних усних домовленостей між сторонами досягнуто не було, оскільки вона мала намір використовувати спірну земельну ділянку у власних потребах. Однак, як вказує [PERSON] та не заперечує позивач з жовтня 2014 року по липень 2015 року спірну земельну ділянку одночасно обробляли як позивач, так і відповідач. При цьому кожен з них вважав, що використовує земельну ділянку на законній правовій підставі. 16.01.2015 року на адресу позивача [PERSON] було надіслано заяву, в якій відповідач повідомляла про незаконну діяльність позивача по: знищенню межових знаків її земельної ділянки та використанню спірної земельної ділянки восени 2014 року. Також судом встановлено, що в липні 2015 року відповідачами було зібрано урожай зі спірної земельної ділянки. Вбачаючи в таких діях ознаки кримінального правопорушення 11.08.2015 року від позивача до чергової частини Лубенського МВ надійшла заява за фактом крадіжки зерна. Відповідно до висновку дільничного інспектора СДІМ Лубенського МВ від 14.08.2015 року це звернення не містить ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, а тому сторонам запропоновано звернутися до суду для вирішення спору в порядку цивільного судочинства. Такі обставини у справі визнані сторонами та не заперечуються ними. Як вбачається з поданої позовної заяви ПАТ «Райз-Максимко» вважає, що такими діями відповідачів йому завдані збитки, які відповідно до ст.22 ЦК України полягають у неотриманні доходів, які він міг би реально отримати за звичайних обставинах, якби його право не було порушено, а саме: - площа земельної ділянки - 3,48 га, - врожайність пшениці - 80 ц/га, - вартість пшениці 3 000 грн 00 коп. за 1 т Сума збитків 83 520 грн 00 коп. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Разом із тим, в діях відповідачів суд не вбачає складу цивільного правопорушення. Так, з березня 2014 року спірна земельна ділянка належить [PERSON] на праві власності. Частиною 1 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, [PERSON], як власник спірної земельної ділянки, має право на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном. Правомірне використання своєї власності не може завдавати збитків третім особам. Позивач вказує на те, що між ним та [PERSON] на період з жовтня 2014 року по липень 2015 року було досягнуто усних домовленостей про використання спірної земельної ділянки позивачем. Однак, жодних доказів на підтвердження таких обставин позивач не надав. В судовому засіданні відповідачі такі обставини заперечують. За змістом ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі, а за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Проте такий договір позивачем не надано. Крім того, зі слів представника позивача усну домовленість про використання землі досягнуто з [PERSON], який не є власником цієї земельної ділянки. При цьому позивач не надав докази того, що цей відповідач мав повноваження на укладання таких угод. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими. Також суд звертає увагу на розрахунок позивача. Так, позивач використовує показники врожайності та ціни на пшеницю, однак не пояснив звідки він взяв ці показники. Відтак, розрахунок збитків, наданий позивачем, не є переконливим. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed