Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на її користь 1 200 000 грн. боргу за договором позики, 540 000 грн. в якості відшкодування процентів за користування грошовими коштами та судові витрати по справі, посилаючись на те, що 01 квітня 2013 року відповідач позичила у неї 1 200 000 грн. на власні потреби під 5% щомісячно, про що була написана письмова розписка, згідно якої [PERSON] зобов'язувалась повернути гроші у строк до 01 січня 2014 року. Проте у вказаний строк борг не повернуто, а на її неодноразові усні вимоги повернути гроші відповідач не реагує, в зв'язку з чим вона змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, посилаючись на вищенаведені обставини та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але письмово повідомила суд про розгляд справи без її участі, позов визнала, надала суду письмову заяву та не заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 01 квітня 2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 1 200 000 грн. в борг під 5% щомісячно та зобов'язувалась їх повернути до 01 січня 2014 року, що підтверджується письмовою розпискою від 01 квітня 2013 року. Із ч.1 ст.1046 ЦК України видно, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Із ч.2 ст.1047 ЦК України вбачається, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із ч.2 ст.625 ЦК України видно, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Із копії квитанції №0103 від 08 жовтня 2014 року ПАТ «Банк «Київська Русь» видно, що [PERSON] сплатила 3654 грн. судового збору по справі. Із договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2014 року вбачається, що [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] 3000 грн. за надання юридичної допомоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги [PERSON] та не заперечувала проти їх задоволення, то є підстави для задоволення заявленого позову. На підставі ст.ст.526, 530, 536, 625, 1046-1050 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах за позовами про відшкодування шкоди»,

Outcome: approved