Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк», в особі представника за дорученням [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 962 грн. 54 коп. та судові витрати у справі. В поданому позові посилається на те, що між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 17.12.2007 року було укладено кредитний договір № CL7419 на загальну суму 7\~500 грн. із процентною ставкою 36 % річних. Кредит [PERSON] було отримано на споживчі потреби. 17.04.2014 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до [PERSON] із вимогою про сплату заборгованості, однак остання була залишена відповідачем без реагування. Відтак, станом на 29.01.2016 року утворилась заборгованість в сумі 47\~962 грн. 54 коп., а тому, позивач був змушений звернутися до суду. Належним чином уповноважений представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задоволити та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 47\~962 грн. 54 коп. та судовий збір у сумі 1\~378 грн. 00 коп.. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила. Подала заяву вх. № 2979 від 09.08.2016 року, в якій просить застосувати до неї загальну позовну давність, а у позові відмовити у повному обсязі. Також подала копію свідоцтва про шлюб серії І-СГ від 14.11.2015р. на підтвердження зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON]. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, давши належну оцінку доказам по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного Кредитного договору № CL7419 від 17.12.2007 року відповідач [PERSON] (на даний час [PERSON]Б.), отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 7\~500 грн. Кредит було надано строком до 20.11.2012 року зі сплатою 36 % відсотків річних за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що в ході виконання кредитного договору [PERSON] (на даний час [PERSON]Б.) не проводила сплату кредитних коштів з 20.02.2010 р., а тому станом на 29.01.2016 року, виникла заборгованість на загальну суму 47\~962 грн. 54 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того, відповідачу [PERSON] (на даний час [PERSON]Б.) 17.04.2014 року скеровано позивачем претензію із вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором № CL7419 від 17.12.2007 року в сумі 31\~098 грн. 79 коп., яку відповідачка отримала 29.04.2014 року. Судом не встановлено, що сторони строк кредитного договору продовжували чи укладали новий, натомість судом встановлено, що із позовом до суду про стягнення з [PERSON] (на даний час [PERSON]Б.) суми неповернутого кредиту та процентів за користування ним ПАТ «Універсал Банк» звернулося лише 17.02.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Строк виконання щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця виконання. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредиторів про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного суду України від 03.06.2015 р. № 6-31цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для суду, адже згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених\~п.п. 1, 2 ч.1 ст. 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постановах від 06.11.2013р. (справа № 21-116цс13), від 19.03.2014р. (справа № 6-20цс14) та 18.06.2014р. (№6-61цс14). Таким чином, початок перебігу позовної давності почався із моменту настання строку погашення чергового платежу та обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як встановлено судом, відповідач перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту з 20 лютого 2010 р., у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся 17.02.2016 р., відтак позивачем заявлено позов після спливу позовної давності. Жодних дій що свідчили б про визнання відповідачем боргу, як це передбачено ч. 1 ст. 264 ЦК України, ним не вчинялось. Поважності підстав пропуску строку позовної давності позивачем не доведено. Крім того, відповідачем [PERSON] (на даний час [PERSON]Б.) 09.08.2016 року було подано до суду заяву, в якій вона просить застосувати до неї загальну позовну давність, а в позові відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за спливом строку позовної давності, в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Outcome: dismissed