Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до СФГ «Вінсад», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 квітня 2005 року в розмірі 13563 гривні 39 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 01 квітня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та СФГ «Вінсад» в особі голови - відповідача [PERSON] був укладений кредитний договір №05/03/2005/980-К/76, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 50000 гривень. Крім того, 01 квітня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки. В якості забезпечення виконання боржником зобов'язань відповідачем [PERSON] передано в заставу банку рухоме майно, а саме: комбайн марки Дойч-Фахер М1620, 1994 року випуску, плуг ПН-4-35, культиватор ПРВН-3000, сівалку СЗН, що підтверджується договором застави від 05 квітня 2005 року. За користування кредитними коштами встановлена відсоткова ставка в розмірі 21 % річних. Однак, відповідачі не виконували умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 13563 гривні 39 копійок, станом на 11 вересня 2014 року. Таким чином, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів вищевказану суму заборгованості та в рівних частках понесені судові витрати в розмірі 243 гривні 60 копійок. Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON], який не погодився з позовом, надав заперечення, в яких просить застосувати позовну давність, оскільки кредитний договір між сторонами був укладений 01 квітня 2005 року. Відповідно до кредитного договору він в особі голови СФГ «Вінсад» отримав у позивача кредит у розмірі 50000 гривень. На теперішній час СФГ «Вінсад» ліквідовано. Крім того, пояснив, що 01 квітня 2005 року також був укладений договір поруки між сторонами. Також, 05 квітня 2005 року було укладено договір застави, згідно якого передано банку нерухоме майно. Він майже одразу сплатив суму кредиту, останній платіж вніс у кінці 03 червня 2010 року. Також, вважає, що до теперішнього часу позивач довідавшись про порушення свого права мав можливість звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості в межах встановленої позовної давності, але позивач цього не зробив і звернувся до суду з позовом 02 жовтня 2014 році, тобто зі спливом позовної давності, встановленої законом. Крім того, згідно розрахунків, позивач нараховує пеню, всупереч вимогам ст. 258 ЦПК України. Таким чином, просив в задоволенні позову відмовити застосувавши позовну давність та розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні пояснення. Також, надала заяву, згідно якої свої заперечення підтримує, просить в задоволенні позову відмовити та справу розглянути за її відсутності. Дані обставити відповідають вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. В звязку з цим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що 01 квітня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та СФГ «Вінсад» в особі голови - відповідача [PERSON] був укладений кредитний договір №05/03/2005/980-К/76, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 50000 гривень. Крім того, встановлено, що 01 квітня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого поручителі поручилися перед кредитором за належне виконання відповідачем СФГ «Вінсад», взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору. Також, в якості забезпечення виконання боржником зобов'язань відповідач [PERSON] передав в заставу банку рухоме майно, а саме: комбайн марки Дойч-Фахер М1620, 1994 року випуску, плуг ПН-4-35, культиватор ПРВН-3000, сівалку СЗН, що підтверджується договором застави від 05 квітня 2005 року. За користування кредитними коштами встановлена відсоткова ставка в розмірі 21 % річних. Крім того, відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Селянське фермерське господарство «Вінсад» ліквідовано, оскільки визнано банкрутом з 19 серпня 2009 року. Так, з вищенаведеного випливає, що позивач та відповідачі, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Також встановлено, що відповідач [PERSON] кошти отримав, що підтверджується кредитним договором від 01 квітня 2005 року та його поясненнями. Відповідно до п. 12 кредитного договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником своєї зобовязань за цим договором. До відношень, встановлених по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи відповідач останній платіж вніс 03 червня 2010 року у розмірі 3255 гривень, після цього він не сплачував кредитні кошти в рахунок погашення кредиту. Крім того, банком нараховується пеня, строк давності якої складає один рік. Також, встановлено, що позивачем позовну заяву було подано до суду 02 жовтня 2014 року, тобто для встановлення строку початку перебігу позовної давності, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, необхідно встановити дату порушення прав банком. На підставі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України), яка обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, початком перебігу позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. З матеріалів справи та наданих до суду доказів представником банку, вбачається, що договорів про збільшення строків спливу позовної давності між банком та відповідачем не укладалось. Застосовуючи ч. 3 ст. 254, ч. 5 ст. 261, ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України суд приходить висновку про те, що оскільки у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіку погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту і процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, і відповідно загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений графіком. Таким чином, графіком платежів визначено, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечували проти цього відповідачі вони фактично з самого початку укладення кредитного договору, тобто з 01 квітня 2005 року частково сплачували в рахунок погашення кредиту обовязкові платежі відповідно до графіку, але починаючи з 03 червня 2010 року вони не здійснювали погашення кредиту, а тому в результаті цього з дати коли боржник не погасив кредит вперше, у останнього виникла перша заборгованість, яка в подальшому жодного разу не сплачувалась, у той час як з вимогами про повернення кредиту банк звернувся лише 02 жовтня 2014 року, з порушенням строку права на звернення до суду, у зв'язку зі спливом позовної давності. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Крім того, судом не було встановлено строку переривання перебігу позовної давності, оскільки за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також, у своїй позовній заяві позивач не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначає. За таких обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до СФГ «Вінсад», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити в повному обсязі, у зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного ст. ст. 253-259, 261, 264, 267, 530, 549, 631, 1046-1054 ЦК України,

Outcome: dismissed