Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач просить визначити додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON], оскільки строк пропущений через те, що вона постійно проживає за кордоном в Чехії та про смерть батька дізналася лише 30.06.2017 року від хрещеної матері [PERSON] В ході розгляду справи ухвалою суду від 21 листопада 2018 року за клопотанням представника позивача неналежного відповідача Миколаївську міську раду замінено на належного [PERSON]. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що проживання позивача за кордоном не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, позивачка у 2007 році переїхала до Чехії, на той час їй виповнилося 18 років, з цього слідує, що вона знала свого батька та мала можливість підтримувати з ним зв'язок. В 2012 році, [PERSON] (спадкодавець) під час пожежі отримав численні опіки, після чого отримав інвалідність та потребував сторонньої допомоги, яку надавала йому вона. Позивачка телефонувала йому після пожежі, а тому знала про його стан здоров'я, проте матеріальної допомоги йому не надавала. Крім того, позивачка мала можливість звернутися до Посольства України в Чехії з заявою про прийняття спадщини у встановлений строк. Позивачем не надано підтверджувальних доказів того, що саме 30.06.2017 року [PERSON] повідомила її по телефону про смерть батька. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від відповідача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Представником позивача надано заяву про відкладення судового засідання у зв'язку з його поганим самопочуттям та знаходженням позивача за межами України. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, наявність відзиву, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі договору дарування від 13.09.1991 року, посвідченого державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори Барсковою Л.Е., зареєстрованого в реєстрі за № І-3409. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], що належала йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 13.09.1991 року. Відповідно до спадкової справи № 3/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON], вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася сестра померлого [PERSON], позивачка з відповідною заявою до нотаріуса не зверталася, нотаріальної відмови до суду не надано. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1022 від 08.08.2012 року, [PERSON] отримав інвалідність ІІІ групи, на підставі чого видано пенсійне посвідчення № [NUMBER]. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності з ч. 1 ст. 1220 цього Кодексу, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця вчинення цих дій. Верховний суд України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі 6-1215цс16 дійшов висновку, що відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З позову вбачається, що у встановлений законом строк позивач не прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, оскільки вона постійно проживає за кордоном в Чехії та про смерть батька дізналася лише 30.06.2017 року від хрещеної матері [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичні обставини. Позивач не надала належних та допустимих доказів того, що з вересня 2016 по серпень 2017 року їй не було відомо про смерть її батька, а також доказів того, що її проживання за межами України в указаний період було пов'язано з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв'язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов'язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказане підтверджується висновками ВСУ (Постанова № 592/9058/17-ц від 06.06.2018), який вказав, що постійне проживання за кордоном не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed