Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач по справі - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог, просив визнати його таким, що втратив право користування квартирою, виселити та зняти з реєстрації відповідача, оскільки відповідач без жодних правових підстав проживає у квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності. У судових засіданнях позивач по справі - [PERSON] уточнений позов підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач про час і місце всіх судових засідань по суті повідомлявся належним чином за місцем реєстрації відповідно до п. 4. ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про що свідчать копії повісток про виклик до суду (а.с.24,26,28,32,37,40), а також рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, якими відповідач належним чином був проінформований про виклик до суду (а.с.25,30,34,36), однак в жодному судовому засіданні відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Після отримання відповідачем 20.08.2015 року рекомендованого поштового повідомлення під розпис (а.с.25), відповідач зайняв позицію неявки до суду, що підтверджується актами судового розпорядника про неможливість вручення судової повістки (а.с.38, 41). Представник третьої особи - Шевченківського районного сектору головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, пояснивши, що не може зареєструвати позивача по його заяві в спірну квартиру в зв'язку з тим, що відповідач не надає оригінал будинкової книги. Оскільки від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причини неявки, зі згоди позивач, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, пов'язані з правом власності. 26 вересня 2009 року [PERSON] було придбано майно, яке складається з квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про придбання майна від 26.09.2009 року, витягом з державного реєстру правочинів № 7765838, витягом про реєстрацію права на нерухоме майно № 24048186, постановою про передачу майна стягувачу від 28.10.2008 року, витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 40237943 відповідно до свідоцтва про придбання майна від 26.09.2009 року (а.с.4-10). Після придбання будинку позивач прохав відповідача висилитися в добровільному порядку, але відповідач відмовляється і уникає з ним спілкування. Позивач виявив бажання вселитися в свою квартиру, звернувся до правоохоронних органів - Шевченківського РВ, але отримав відмову і йому було рекомендовано звернутися до суду. На неодноразові вимоги до відповідача звільнити приміщення, останній ніяк не реагує, що унеможливлює вселення позивача по справі до вищевказаної квартири. Договір найму між сторонами не укладався. При зверненні позивача до Шевченківського районного сектору головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області йому було роз'яснено, що за вищевказаною адресою вже заведена будинкова книга, тому для здійснення реєстрації потрібен оригінал будинкової книги (а.с.43). У відповіді Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області йому було роз'яснено, що вирішення даного спору відноситься до компетенції суду (а.с.17,18). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, зокрема і з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право відповідача користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням. Така правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року (справа № 6-158 цс 14 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку та зняття з реєстрації за заявою), та відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Як вбачається з довідки (а.с. 11), відповідач по даний час зареєстрований у квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності. В технічному паспорті на спірну квартиру в даний час значиться позивач (а.с.12), комунальні послуги за електроенергію згідно довідки Шевченківського РВЕ (а.с.45) сплачує за спірну квартиру також позивач. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Як випливає із указаної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням. Положення ст.7 вищевказаного Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивач має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Враховуючи, що відповідач за адресою: [ADDRESS], проживає без правових підстав, що підтверджено в суді як письмовими доказами, так і поясненнями позивача, суд вважає належним позов задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved