Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач по справі СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» в особі представника директора звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача завдану шкоду позивачу у звязку з самовільним зайняттям земельної ділянки в розмірі 43 700, 94 гривень, а також судові витрати в розмірі 1\~600 гривень, всього просив суд стягнути з відповідача 45 тисяч 300 гривень 94 копійки. В обгрунтування позову зазначає, що [PERSON] на підставі права власності належать дві земельні ділянки площею 3,15 га та 3,29 га. Вказані земельні ділянки знаходяться в оренді у СТОВ «Старовірівський птахокомплекс». 01 листопада 2006 року між батьком відповідача [PERSON] та СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 3,15 га, розташованої на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. 07.10.2008 року батько відповідача помер після його смерті відповідач оформив право власності на земельну ділянку, яка залишилась йому в спадок після смерті батька. Договір оренди землі є чинним до 05 лютого 2018 року і СТОВ «Старовірівський птахокомплекс» на законній підставі користується вказаною земельною ділянкою. Інша земельна ділянка яка особисто належить відповідачу по справі площею 3,29 га також перебуває в оренді у СТОВ «Старовірівський птахокомплекс». Вказана земельна ділянка розташована на двох полях і умовно розділяється на дві земельні ділянки площею 2,83 га та 0,46 га. 01 листопада 2006 року між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Старовірівський птахокомплекс» було укладено Договір оренди № 156/1 і № 156/2 земельної ділянки площею 2,83 га і 0,46 га, розташовані на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Договори оренди землі є чинними до 05 лютого 2018 року і СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» на законній підставі має право користуватися вказаними земельними ділянками. Однак, [PERSON] всупереч вимогам закону та вимогам Договорів оренди земельних ділянок перешкоджає господарській діяльності підприємства, чим завдає матеріальної шкоди. У червні 2017 року СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» звернулося до відповідача по справі з листом, в якому просили врегулювати питання щодо компенсації завданої шкоди, однак від відповідача відповіді не дав, тому позивач просить стягнути з відповідача завдані підприємству матеріальні збитки, а також відшкодувати збитки у виді упущеної вигоди (неотриманого врожаю соняшника). Представник СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» в особі директора [PERSON], представника позивача за довіреністю (а.с.34,39) в судовому засіданні позов підтримли у повному обсязі та наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач і його представник по справі за довіреністю (а.с.38) в судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що позивачем не надано доказів спричинення саме діями відповідача, позивачу шкоди у звязку з самовільним зайняттям земельної ділянки, також відповідач заперечував, що він взагалі користувався даними земельними ділянками і вирощував на них будь які сільськогосподарські культури. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, зясувавши позицію позивача, відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини повязані з орендою земельних ділянок. [PERSON] на підставі права власності належать дві земельні ділянки площею 3,15 га та 3,29 га. Земельну ділянку площею 3,15 га відповідач по справі отримав у спадок після смерті батька [PERSON] 29 липня 2009 року, отримавши Свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказана земельна ділянка знаходиться в оренді у СТОВ «Старовірівський птахокомплекс». 01 листопада 2006 року між батьком відповідача [PERSON] та СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 3,15 га, розташованої на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с.10,11). Вказаний Договір оренди земельної ділянки був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України» 05 лютого 2008 року. До вказаного договору оренди невідємною частиною йде Акт приймання-передачі земельної ділянки. Відповідно до якого [PERSON] передав в оренду СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» земельну ділянку розміром 3,15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12). Таким чином, договір оренди землі є чинним до 05 лютого 2018 року і СТОВ «Старовірівський птахокомплекс» на законній підставі має право користуватися вказаною земельною ділянкою. Інша земельна ділянка відповідача по справі площею 3,29 га також перебуває в оренді у СТОВ «Старовірівський птахокомплекс». Вказана земельна ділянка розташована на двох полях і умовно розділяється на дві земельні ділянки площею 2,83 га та 0,46 га. 01 листопада 2006 року між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Старовірівський птахокомплекс» було укладено договори оренди № 156/1 і № 156/2 земельної ділянки площею 2,83 га і 0,46 га розташованої на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с.16-19). Вказані договори оренди земельних ділянок були зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України» 05 лютого 2008 року. Таким чином, Договори оренди землі є чинними до 05 лютого 2018 року і СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» на законній підставі має право користуватися вказаними земельними ділянками. 30 січня 2017 року відповідач по справі звертався до Шевченківського районного суду Харківської області із позовом, яким просив суд зобовязати відповідача повернути йому земельні ділянки. 27 березня 2017 року Шевченківський районний суд Харківської області, вимоги [PERSON] були задоволенні, судом першої інстанції було визнано договори оренди між СТОВ «Старовірівський птахокомплекс» і [PERSON] укладені 01.11. 2006 року закінченим. Зобов'язано СТОВ «Старовірівський птахокомплекс» повернути [PERSON] земельні ділянки. Дане рішення Шевченківського суду яке не вступило в законну силу 06.06.2017 року було скасоване Апеляційним судом Харківської області, та ухвалене нове яким в задоволенні позову [PERSON] про повернення земельних ділянок було відмовлено. [PERSON] всупереч вимогам закону та вимогам договорів оренди земельних ділянок перешкоджав господарській діяльності підприємства, чим завдав матеріальної шкоди. У березні 2017 року без згоди СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» [PERSON] було винесено земельні ділянки площею 3,1490 га та 2,8274 га в натурі на місцевості та отримано на зберігання межові знаки, що підтверджується Актами прийняття-передачі межових знаків на зберігання від 17 березня 2017 року (а.с.21,22). З весни 2017 року [PERSON] самостійно почав обробляти земельні ділянки які на підставі Договорів оренди повинні знаходитися до лютого 2018 року у позивача в користуванні. У червні 2017 року СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» звернулося до відповідача по справі з листом, в якому просили врегулювати питання щодо компенсації завданої шкоди, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.43), проте ніякої відповіді від відповідача не отримали. Згідно ст. 32 Закону договір оренди може бути достроково розірваний за вимогою орендодавця. Відповідач в порушення вимог чинного законодавства, всупереч рішення Апеляційного суду (а.с.13-14) самовільно зайняв земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні у СТОВ «Старовірівський птахо комплекс», позбавивши останніх права використовувати земельні ділянки в своїх цілях для ведення сільськогосподарського виробництва. Позивач пояснює, що цими діями відповідач перешкоджав йому обробляти земельні ділянки які знаходились в нього в оренді і позбавив його можливості одержати доходи. Суд вважає, що діями відповідача дійсно були спричинені збитки позивачу, але за мінусом податку на добавлену вартість. Відповідно до статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.\~Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року до збитків відносяться не тільки збитки необхідні для проведення витрат на поліпшення якості землі, які зазначені в п.4 даної постанови, а й інші збитки, які зазначені і в п. 3 даної постанови. Дійсно, відповідно до положень частини третьої статті 157 ЗК порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Проте норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обовязку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики, про що було зазначено і в постанові ВСУ № 923/2075 /15 від 14.06.2017 року. Відшкодуванню підлягають і неодержані доходи - відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. При вирішенні даного позову суд також враховує розяснення, що дав Пленум Верховного Суду України у п. 12, 14, 16, постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно з якими у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до ст. 211, 212, ЗК України, ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України, особами, що її заподіяли. На земельних ділянках, які були самовільно зайняті відповідачем було заплановано СТОВ посів соняшника, який і було посіяно на всьому полі № 42 загальною площею 100 га, які межують із земельними ділянками відповідача, що сторонами не спростовується (а.с.44-47). Вартість соняшника у 2016- 2017 році як зазначає представник позивача становила 10\~000 гривень за 1 тонну, що підтверджується накладною № 39 від 15.10.2016 року (8\~333,33 гривень + 20% ПДВ) (а.с.25). Згідно довідки управління агропромислового розвитку в Шевченківському районі Харківської області середня врожайність соняшника у позивача становить 22,1 ц/га (а.с.68). Мінімальна врожайність соняшника по підприємству становить 22,06 ц з гектара, що підтверджується довідкою СТОВ «Старовірівський птахо комплекс» (а.с.60). У поданій позивачем позовній заяві врожайність соняшника позивач зазначив мінімальну - 22,06 ц/га. Таким чином, не отримана вигода підприємством становить із земельної ділянки площею 3,15 га: площа земельної ділянки 3,15 га на середню врожайність з гектара 22,06 ц/га виходить кількість насіння соняшника - 6 тон 950 кілограм вартістю 10 тисяч гривень за одну тону дохід підприємства становить - 69 тисяч 500 гривень за мінусом 48 тисяч 650 гривень затрат СТОВ на обробіток і збір врожаю і упущена вигода складає 20 850 гривень (а.с.57). До цієї суми необхідно додати витрати СТОВ по обробітку даної земельної ділянки в 2016 році агротехнічні роботи на земельній ділянці відповідача площею 3,15 га на загальну суму 2\~173,32 гривень, що підтверджується обліковим листом тракториста машиніста по обробітку землі відповідача яка була розташована на полі № 42 загальною площею 100 га (а.с.41, 62). Сума збитків, які зазнало підприємство внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 3,15 га відповідачем по справі становить 23 023,32 гривень з врахуванням НДС. Позивачем по справі восени 2016 року СТОВ було виконано також агротехнічні роботи на земельній ділянці відповідача площею 2,83 га на загальну суму 1 957, 62 гривень що також підтверджується обліковим листом тракториста машиніста по обробітку землі відповідача яка була розташована на полі № 42 загальною площею 100 га (а.с.41, 62). З врахуванням мінімальної врожайності соняшника позивача - 22,06 ц/га, таким чином, не отримана вигода підприємством становить із земельної ділянки площею 2,83 га 18 720 гривень, розрахунок недоотриманого доходу: площа земельної ділянки 2,83 га на середню врожайність з гектара 22,06 ц/га виходить кількість насіння соняшника - 6 тон 240 кілограм вартістю 10 тисяч гривень за одну тону дохід підприємства становить - 62 тисяч 400 гривень за мінусом 43 тисяч 680 гривень затрат СТОВ на обробіток і збір врожаю, упущена вигода складає 20 667 гривень (а.с.58). Сума збитків, які зазнало підприємство внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 2,83 га відповідачем з урахуванням по справі становить 20 677,62 гривень з врахуванням НДС. Загальна сума збитків, які зазнало підприємство внаслідок самовільного зайняття 2-х земельних ділянок відповідачем по справі становить 43 700 гривень з врахуванням НДС. Суд вважає, що особа, яка порушила право і одержала у звязку з цим доходи, має відшкодувати особі право якої порушено, упущену вигоду, розмір якої не повинен бути меншим від доходів, одержаних нею. Підстави та порядок відшкодування збитків власнику землі передбачений ст..156, 157 ЗК України, підставами відшкодування збитків відповідачем позивачу є те, що позивач не одержав доходів за час тимчасового невикористання ним своєї земельної ділянки, так як вона була самовільно зайнята відповідачем в 2017 році. В даному випадку розмір збитків це витрати на обробіток землі і неодержаний дохід, який міг одержати позивач, але не одержав в звязку з тимчасовою зайнятістю даної земельної ділянки. Відповідно до ст..212 ЗК України, повернення власнику самовільно зайнятої ділянки, само по собі не компенсує повною мірою шкоду, заподіяну власнику, тому винна особа зобовязана передати власнику вирощений врожай. При поверненні збитків, заподіяних позивачу, витрати за доглядом врожаю не враховуються при визначенні розміру збитків, так як особа, яка самовільно зайняла ділянку, не має законного права на відшкодування понесених нею витрат за весь час незаконного використання землі. Якщо повернути вирощений врожай неможливо, законному власнику на його користь стягується вартість вирощеної продукції на його земельній ділянці за ринковими цінами, що існує в даній місцевості. Суд відмовляє позивачеві в задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків ( упущеної вигоди) з врахуванням НДС, оскільки при відшкодуванні збитків з відповідача повинна стягуватися лише вартість неодержаної сільськогосподарської продукції до реальної її вартості без врахування НДС . Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму на якій наполягає позивач без урахування налогу на добавлену вартість в розмірі 40 тисяч 782 гривні 56 копійок. Крім того, з відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України, також необхідно стягнути пропорційно задоволених вимог судові витрати в розмірі 1 493 гривні.

Outcome: partial