Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», у серпні 2014 року звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], прохаючи у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0G100000227 від 26 липня 2007 року, у розмірі 65590 доларів 16 центів США, що за курсом службового розпорядження Національного банку України від 07 липня 2014 року становить 11 гривень 78 копійок за 1 долар США, та складає суму у 772652 гривні 12 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки кв. № 5 у б. № 29 по вул. Гладкова у м. Дніпропетровську, загальною площею 31,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу квартири будь-яким способом з будь-якою особою - покупцем, з отриманням витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення відповідачем всіх, передбачених нормативно-правовими актами держави дій, які необхідні для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у кв. № 5 у б. № 29 по вул. Гладкова у м. Дніпропетровську; стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 3-4). До початку розгляду справи надав позовну заяву у новій редакції, у якій відповідачами зазначив [PERSON], її ж, як представника неповнолітньої [PERSON], та [PERSON], не змінюючи по суті позовних вимог, не збільшуючи суми позову (а.с. 48-52). Ухвалою суду від 29 грудня 2014 року до участі у розгляді справи залучено, як третіх осіб без права самостійних позовних вимог на стороні відповідача - територіальну громаду м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровське міське управління юстиції, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області та відділ орган опіки та піклування виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради (а.с. 54-55). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 липня 2007 року [PERSON] уклала із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № DNU0G100000227 на суму 30400 доларів США зі сплатою за користуванням кредитом 12% річних на суму залишку заборгованості, із кінцевим терміном повернення до 26 липня 2037 року. Виконання зобовязання за цим кредитним договором забезпечено договором іпотеки № DNU0G100000227 від 26 липня 2007 року, відповідно до вимог якого відповідач надала у іпотеку нерухоме майно кв. № 5 у б. № 29 по вул. Гладкова у м. Дніпропетровську, яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. У порушення умов кредитного договору, свої зобовязання відповідач виконує неналежним чином, внаслідок чого, станом на 07 липня 2014 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 65590 доларів 16 центів США, у сумі 772652 гривні 12 копійок. З цих підстав прохає суд стягнути заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з його продажем, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; із зобовязанням зняти відповідачів із реєстраційного обліку у зазначеному житловому приміщенні, стягнути з них судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, прохав задовольнити у повному обсязі. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що йому відомо про те, що наразі в Україні діє мораторій на звернення стягнення на нерухоме майно, яким забезпечено виконання кредитних договорів в іноземній валюті. Однак, судова практика йде по тому шляху, що і раніше суди задовольняють позови шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, але ці рішення, внаслідок мораторія, тимчасово, до його скасування, не виконуються. Тому, при задоволенні цього позову, банк також, як і інші, буде чекати на скасування зазначеного мораторію. Представник третьої особи - відділу опіки та піклування виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради вважала позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що з червня 2014 року, на підставі відповідного закону, в Україні діє мораторій на звернення стягнення на майно громадян, які вони надали в заставу, як забезпечення виконання кредитних договорів, отриманих в іноземній валюті. Відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не зявилися, письмових заяв та клопотань суду не надали (а.с. 197-202). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Представники третіх осіб також повідомлені про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не зявилися, письмових заяв та клопотань суду не надали (а.с. 198-201). Представник позивача та представник третьої особи не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності відповідачів та представників третіх осіб. З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 36, 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами у наданих позивачем межах, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № № DNU0G100000227 на суму 30400 доларів США зі сплатою за користуванням кредитом 12% річних на суму залишку заборгованості, із кінцевим терміном повернення до 26 липня 2037 року, який забезпечено іпотечним майном у вигляді кв. № 5 у б. № 29 по вул. Гладкова у м. Дніпропетровську (а.с. 13-14). Згідно з п.п. 2.2.2, 2.2.3, 3.1, 4.2, 7.1-7.2 цього договору, відповідач зобовязалася щомісячно, згідно з графіком погашення заборгованості, з 21 по 28 число, здійснювати погашення кредиту, а також відсотків та комісії, а при порушенні своїх зобовязань зобовязалася, при нарахуванні позивачем, сплатити пеню. У відповідності до п.п. 2.3.34.1-4.2 цього договору, при порушенні з боку відповідача зобовязань за договором, позивач має право розірвати договір у судовому порядку, а відповідач при цьому повинна повернути кредит у повному обсязі, винагороду за користування кредитом, комісію та відсотки за фактичний строк користування кредитом. 26 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна - кв. № 5 у б. № 29 по вул. Гладкова у м. Дніпропетровську, що належать відповідачеві на праві власності (а.с. 16). Ордером-розпорядженням від 26 липня 2007 року [PERSON] перераховано кредитні грошові кошти у сумі 30400 гривень (а.с. 15). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконує умови розрахунків за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, борг відповідача станом на 07 липня 2014 року становить 65590 доларів 16 центів США та складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 39101 долар 30 центів, заборгованості за відсотками у сумі 10585 доларів 22 цента, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 1459 доларів 20 центів, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у сумі 11300 доларів 89 центів, штрафу у сумі 21 долар 22 центи та штрафу у сумі 3122 долари 33 центи, що за курсом, встановленим НБ України, становить 772652 гривень 12 копійок (а.с. 5-9). Судові витрати по справі становлять 4141 гривню 20 копійок (а.с. 1-2, 26, 125). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із вимогами ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день простроченого виконання. Згідно з вимогами ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання і при цьому порушенні настають правові наслідки встановлені договором чи законом. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати кредитні кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Нормою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекотримач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Згідно із вимогами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмету іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення публічних торгів, або застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмету іпотеки, початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою іпотекотримача, вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житло, будинок або житлове приміщення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому за винятками, встановленими законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави і, згідно зі ст. 4 Закону України « Про заставу», та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає, як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме майно використовуються, як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, що загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири і 250 кв.м. для житлового будинку. З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Відповідач [PERSON] уклала із позивачем кредитний договір на придбання нерухомого житлового майна, який забезпечено договором іпотеки, предметом якого є квартира. Умови кредитного договору належним чином не виконує - у відповідності до умов цього договору отримані кредитні кошти не повертає, відсотки та комісію за користування ними у встановленому у договорі розмірі не сплачує. Внаслідок цього право банку на повернення його власності кредитних коштів, у строки та на умовах кредитного договору, порушено і тому підлягає судовому захисту. Позивач має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів, відсотків за користування ними та пені, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке і реалізував, звернувшись до суду. Однак, через те, що позивач не надавала згоди на стягнення свого боргу за рахунок вказаного нерухомого майна, яке є предметом застави за споживчім кредитом, що наданий їй у іноземній валюті, через те, що це нерухоме житлове майно використовується нею та іншими відповідачами, як місце постійного мешкання (зареєстровані у ньому), при тому, що суду не надано доказів наявності у власності відповідачів іншого нерухомого житлового майна, звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути застосовано. З цих підстав позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованих відсотків та пені, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також виселення відповідачів та зняття її з реєстрації у житловому приміщенні, не підлягають задоволенню. Разом з тим, виходячи з того, що відповідач [PERSON], як позичальник, має заборгованість зі сплати споживчого кредиту, у цій частині позов підлягає задоволенню. З неї ж слід стягнути і понесені позивачем судові витрати по справі. У задоволенні позовних вимог до інших відповідачів - неповнолітньої [PERSON] та до [PERSON], слід відмовити за безпідставністю, так як вони умов кредитного договору не порушували. На підставі викладеного,

Outcome: partial