Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 19.07.1976 року по 27.06.2012 року він працював у ПАТ СНВО. Звільнений у зв'язку з виходом на пенсію з інвалідності згідно ст. 38 КЗпП України. 06.03.1985 року з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав відкриту нейро-механічну травму черепу та головного мозку. Дана обставина підтверджується актом за формою Н-1 від 18.03.1985 року. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 34 від 16.04.2010 року позивачу були встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етиології, вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок, нейросенсорна туговухість з значним зниженням гостроти слуху. Захворювання професійні. Встановлено, що професійне захворювання виникло під час роботи за професією котельника у ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе». Дана обставина підтверджується повідомленням за формою П-3 від 23.03.2010 року. Також встановлено, що працездатність обмежена. Протипоказана праця в умовах впливу пилу, вібрації, шуму, важкої фізичної праці. Рекомендований нагляд лор-лікаря, терапевта, невропатолога. Показано санаторно-курортне лікування, потребує слухового апарату. В п. 16 акту зазначено, що професійне захворювання виникло у зв'язку недосконалістю технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривалої робота в шкідливих умовах праці. Причиною професійного захворювання згідно п. 17 акту є проведення робіт в умовах підвищених рівнів виробничого шуму, пилу, важкої праці. 24.10.1995 року позивачу вперше на МСЕК встановлено третю групу інвалідності, 60 % втрати працездатності внаслідок травми на виробництві. 14.07.2010 року на повторному переогляді позивачу встановлено 85% стійкої втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. 06.07.2011 року на повторному переогляді підтверджено 85% стійкої втрати професійної працездатності, другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. 09.07.2014 року на повторному переогляді підтверджено 85% стійкої втрати професійної працездатності, другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. Отримані позивачем професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних, та і моральних страждань. У позивача значно погіршився стан здоровя та загальне самопочуття, виникли головні болі, він постійно відчуває шум у вухах, у звязку з чим змушений постійно приймати ліки. Наявний стан здоровя перешкоджає позивачу повноцінно спілкуватися з рідними, друзями. Тому позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 34000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. У судовому засіданні представниця відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнала. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним нею у запереченні на позовну заяву. Просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку з необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача за довіреністю [PERSON], пояснення представниці відповідача за довіреністю [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку Судом встановлено, що позивач з 19.07.1976 року до 27.06.2012 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», яке перейменовано на ПАТ Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання, працюючи за професією котельника. 27.06.2012 року його було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію у звязку інвалідністю на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 4, 5). 06.03.1985 року з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав відкриту нейро-механічну травму черепу та головного мозку. Дана обставина підтверджується актом за формою Н-1 від 18.03.1985 року (а.с. 8). Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання. Відповідно до акту № 34 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 16.04.2010 року (а. с. 9) у [PERSON] було виявлено професійне захворювання, причиною якого є проведення робіт в умовах підвищених рівнів шкідливих виробничих факторів. 24.10.1995 року позивачу вперше на МСЕК встановлено третю групу інвалідності, 60 % втрати працездатності внаслідок травми на виробництві. 14.07.2010 року на повторному переогляді позивачу встановлено 85% стійкої втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. 06.07.2011 року на повторному переогляді підтверджено 85% стійкої втрати професійної працездатності, другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. 09.07.2014 року на повторному переогляді підтверджено 85% стійкої втрати професійної працездатності, другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. Суд вважає, що ПАТ «СМНВО» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого отримав професійні захворювання. Суд вважає, що в справі є докази, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а саме: акт розслідування хронічного професійного захворювання,в якому зазначено перевищення гранично допустимих меж шкідливих факторів, акти МСЕК про встановлення відсотків втрати працездатності. Суд не вважає обґрунтованими доводи представниці відповідача, що ПАТ «СМНВО» не порушувало законних прав позивача, а саме те, що за час роботи позивач був забезпечений засобами індивідуального захисту, спецодягом, взуттям згідно нормативів. Будь-яких скарг щодо неотримання засобів індивідуального захисту від позивача за час роботи не надходило. Крім того, під час укладання трудового договору позивача було проінформовано про умови праці та про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, про можливість їх впливу на здоровя. Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача щодо ненадання позивачем належних доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди. Крім того, суд не бере до уваги ані заяву [PERSON] від 31.10.1995 року про відшкодування йому моральної шкоди згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 492 від 18.07.1995 року, ані наказ по підприємству № 304 від 10.12.1996 року про відшкодування шкоди [PERSON] в розмірі 40 мінімальних заробітних плат (а.с.42-46), оскільки це не є документами фінансового характеру. Вони не підтверджують однозначно ту обставину, що підприємство виплатило позивачу відшкодування моральної шкоди, а позивач отримав це відшкодування. Зазначені документи не є належними та допустимими доказами, а є лише припущеннями представниці відповідача (абз. 1 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року). А доказування не може ґрунтуватися на припущеннях в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Тому суд дійшов до висновку про те, що обставини про можливе колишнє відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу є недоведеними. На момент встановлення [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності набрав чинності Закону України про внесення змін до абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоді застрахованим і членам їх сімей), виключено підпункт «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частина 3 статті 28, частина 3 статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». За таких обставин суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] знайшов своє підтвердження. Відсутність висновків медично-експертного дослідження стосовно наявності (відсутності) медичних ознак моральної шкоди суд не вважає підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки наявність вкрай негативних наслідків, які настали після отриманої позивачем відкритої нейро-механічної травми черепу та головного мозку, та хронічного захворювання легенів, органів слуху та дихання у відповідача безумовно свідчать про те, що позивач відчував фізичний біль, знаходився на лікуванні, і ці обставини позбавляють його можливості реалізувати певні життєві намагання. Стаття 237-1 КЗпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до розяснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин, суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 34000,00 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved