Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Кам'янобрідського районного суду м. Луганська із вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 15.11.2006 року між сторонами був укладений договір №LGMKRX06630197 відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 1531,20 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 15.11.2007 року. У зв'язку з тим, що відповідач належним чином зобов'язання не виконує, станом на 23.09.2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 29872,79 гривень, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 18,76 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом - 7738,46 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом - 248,04 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання 19968,83 гривень, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) у розмірі 1398,70 гривень. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, та повідомила, що кредитний договір №LGMKRX06630197 з кінцевим терміном повернення 15.11.2007р. складається із заяви позичальника [PERSON], тарифів та Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), відповідно до яких строк позовної давності щодо даних правовідносин складає п'ять років. Також представник позивача зазначила, що згідно витягу з особового рахунку відповідачем в період з листопада 2010 року по лютий 2011 року здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав за заперечував проти їх задоволення. В обґрунтування своєї позиції [PERSON] зазначив, що він дійсно 15.11.2006р. отримав кредит в ПАТ «Приватбанк» на придбання мобільного телефону для своєї родички [PERSON], яка не могла оформити даний кредит особисто на себе. За усною домовленістю [PERSON] забрала собі мобільний телефон та зобов'язалась сплатити кредит за [PERSON] Чи здійснювались якісь платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - відповідачу не відомо. Оскільки [PERSON] є інвалідом 3 групи та отримує пенсію з 2007р., а також беручи до увагу ту обставину, що кредит був оформлений на відповідача лише формально та фактично майно, на придбання якого було отримано позику, перебуває у власності та користуванні іншої особи, відповідач просив відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у зв'язку із його необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності (а.с.63-64). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 10561 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В судовому засіданні встановлено, що 15.11.2006р. між сторонами був укладений договір №LGMKRX06630197 відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 1531,20 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 15.11.2007 року. Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і з видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. Згідно умов укладеного кредитно-заставного договору, останній складається з Заяви позичальника (а.с.4), тарифів (а.с.24), та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) (а.с.5-8). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Заява позичальника підписана відповідачем, підписання окремо також і Умов не передбачено договором. Навпаки в ньому зазначено про те, що відповідач погоджується з тим, що заява і запропоновані позивачем Умови та тарифи і складають кредитний договір. При укладені договору відповідач [PERSON], як уже зазначалося вище, надав згоду на те, що заява разом із запропонованими позивачем Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), тарифами складає між Позичальником та Банком кредитно-заставний договір. Вищезазначену згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом. Згідно п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), в редакції наказу №391 від 21.03.2006р. (а.с.25), термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Таким чином, відповідно п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Poзcтpoчкa») (Стандарт), сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно стягнення заборгованості за кредитом до 5 років, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Кредитно-заставним договором №LGMKRX06630197 передбачено, що Банк надає Позичальнику строковий кредит на строк 12 місяців по 15.11.2007р. включно. На виконання умов договору, ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував грошові кошти у сумі 1392,00 гривень на відповідний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі ТОВ «Евросеть-ДС» згідно договору купівлі-продажу №V258000063 від 15.11.2006р., що підтверджується відповідним меморіальним ордером від 15.11.2006р. (а.с.23). Крім того, на виконання умов договору, ПАТ КБ «Приватбанк» було перераховано 139,20 гривень в рахунок сплати єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту (а.с.22). Згідно п. 3.2.5 Умов, [PERSON] доручив банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті Кредиту або у валюті, відмінної від валюти Кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за Заявою та цими Умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавства порядком. У випадку недостатності чи відсутності у Позичальника коштів у національній валюті України для погашення заборгованості за кредитом у національній валюті України і/чи відсотків за його користування, і/чи винагороди, і/чи штрафів (пені), Банк має право на списання коштів в іноземній валюті, у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості по кредитно-заставному договору в національній валюті України на дату погашення, і продаж стягненої іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (далі МВРУ)(за курсом МВРУ для цієї операції на дату її проведення), з відшкодуванням Банку витрат на сплату зборів, комісій і вартості наданих послуг. При цьому Позичальник доручає Банку оформити заявку на продаж іноземної валюти на МВРУ від імені Позичальника. На виконання вказаного пункту 3.2.5. Умов ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснювалося часткове списання грошових коштів, відкритих на ім'я відповідача [PERSON] із зарахуванням даних платежів на картковий рахунок [NUMBER], відкритий для ведення отриманого ним кредиту №LGMKRX06630197 від 15.11.2006р., що підтверджується витягом з особового рахунку (а.с.52) та меморіальними ордерами (а.с.81-98). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як уже зазначалось раніше, сторони, укладаючи договір, домовились про збільшення строку позовної давності стосовно стягнення заборгованості за кредитом до 5 років, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Після цього, в межах зазначеного строку [PERSON] було вчинено дії, які свідчать на визнання ним свого боргу, оскільки, надавши відповідний дозвіл ПАТ КБ «ПриватБанк» на списання зі своїх поточних рахунків грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, та не оспоривши після цього дії банку щодо фактичного виконання пункту 3.2.5 Умов, [PERSON] своїми діями (бездіяльністю) визнав наявність боргових зобов'язань перед позивачем за кредитним договором №LGMKRX06630197 від 15.11.2006р., чим перервав перебіг строку позовної давності. Невиконання [PERSON] обов'язків за кредитним договором в повному обсязі станом на 23.09.2013 року призвело до виникнення заборгованість за кредитом у розмірі 29872,79 гривень, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 18,76 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом - 7738,46 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом - 248,04 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання 19968,83 гривень, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) у розмірі 1398,70 гривень. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р., положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІІ групи з дитинства та перебуває на обліку в Луганській обласній клінічній психоневрологічній лікарні з 2005 року з приводу наявного в нього захворювання (а.с.56, 70). З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та ст. 3 ЦК України про те, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає, що оскільки розмір нарахованої пені у сумі 19968,83 гривень не є співмірним з розміром понесених ПАТ КБ «ПриватБанк» збитків у зв'язку неповерненням кредиту, несплачене тіло якого, разом з процентами та нарахованою комісією складає 8005,26 гривень (18,76+7738,46+248,04=8005,26), суд вважає можливим зменшити розмір неустойки у вигляді пені саме до зазначеного розміру у сумі 8005,26 гривень. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 17909 гривень 22 копійки з урахуванням зменшеної суми пені згідно зі ст. 551 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у сумі 243 гривня 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial