Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь борг по кредитному договору в сумі 3913,39 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що 21.05.2009 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Б50.027.71219, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 6690,00 грн. зі сплатою 23,98 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору, надав відповідачеві кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером. 30 жовтня 2015 року між ТзОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/10-1, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, про що відповідача повідомлено письмово. Сума боргу відповідача за кредитним договором від 21.05.2009 року станом на час відступлення права вимоги 30.10.2015 року становила 8317,01 грн. Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено сплат на загальну суму 4403,62 грн. 19.12.2016 року здійснено останній платіж, тому станом на 23.12.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 3913,39 грн. за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Враховуючи, що відповідач своїх зобовязань щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не виконує, змушені звернутися в суд з даним позовом. В судове засідання представник позивача за довіреністю № 216/06-07 від 16.06.2016 року [PERSON] не зявилася, у позовній заяві вказала, що просить розгляд даної справи проводити у її відсутності в зв»язку з неможливістю з»явитися в судове засідання, позов задоволити. Відповідач також не з»явився в судове засідання, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позов не визнає, просить застосувати строк позовної давності та з цих підстав в задоволенні позову відмовити, оскільки термін дії кредитного договору закінчився ще у 2010 році, останній платіж за кредитним договором від 21.05.2009 року він здійснив в 2011 році, після чого будь-яких сплат добровільно не проводив. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити, виходячи з наступного: Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Частиною 1 ст. 264 даного Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено\~ кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачеві кредит у сумі 6690,00 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 23,98 % річних від залишкової суми кредиту, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів, що підтверджується копією кредитного договору № Б50.027.71219 від 21.05.2009 року (а.с. 9-10). Пунктами 2.1 та 2.2 кредитного договору № Б50.027.71219 від 21.05.2009 року передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 12 щомісячних внесках до 21 числа кожного місяця, при чому перші 11 внесків у рівній сумі 718,84 грн., а останній внесок 723,63 грн. до 21.05.2010 року. Нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць, а плата за кредитне обслуговування нараховується щомісяця, до дати сплати щомісячного внеску. Згідно з договором факторингу № 30/10-1 від 30.10.2015 року (а.с. 19-24), ПАТ «Ідея Банк» (первісний кредитор) відступило (передало у власність) ТзОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» (Фактор) з 30.10.2015 року права вимоги. Фактор після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Ідея Банк» і Боржниками, та одержує право замість Клієнта вимагати від Боржників належного виконання ними зобовязань за такими Кредитними договорами в межах переданих прав вимоги. Витяг з Додатку № 2 до Договору факторингу № 30/10-1 від 30.10.2015 року (а.с. 26) підтверджує, що ПАТ «Ідея Банк» передало ТзОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № Б50.027.71219 від 21.05.2009 року. Судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.06.2013 року задоволено позов ПАТ «Ідея Банк» та стягнуто на його користь з [PERSON] 7519,84 грн. боргу за невиконання умов кредитного договору № Б50.027.71219 від 21.05.2009 року та судові витрати. Про те, що вказане рішення суду звернуто до виконання, свідчить виконавчий лист в справі № 343/906/13-ц від 06.06.2013 року, виданий Долинським районним судом Івано-Франківської області 14.08.2013 року (а.с. 54). Як вбачається з виписки по особовому рахунку [PERSON] № 29097402771219.980 за період з 01.01.2000 р. по 22.12.2016 р., детального розрахунку по кредиту № Б50.027.71219, письмової заяви [PERSON] від 27.02.2017 року та відповіді на запит суду Долинського об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 1672/03-01 від 03.03.3017 року з розрахунком відрахувань по пенсійній справі № 146962 [PERSON] (а.с. 13-14,46-48,51,56-57), відповідач останній платіж на погашення боргу по кредитному договору № Б50.027.71219 від 21.05.2009 року здійснив 30.06.2011 року в сумі 500,00 грн., після чого погашення боргу відбувалося шляхом стягнення коштів з його пенсії в порядку примусового виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.06.2013 року. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що звернувшись в суд з даним позовом в грудні 2016 року позивач пропустив встановлений законом 3-річний строк позовної давності, оскільки після постановлення Долинським районним судом Івано-Франківської області рішення від 06.06.2013 року строк позовної давності не переривався, тому що доказів вчинення [PERSON] дій, що свідчить про визнання ним свого боргу, в судовому засіданні не здобуто. При цьому суд вважає, що стягнення в примусовому порядку згідно постанови відділу ДВС Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області коштів з пенсії відповідача на виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.06.2013 року не є діями відповідача, що свідчить про визнання ним свого боргу, а тому не перериває перебігу позовної давності. Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13, постанова від 19 березня 2014 року справа № 6-20 цс 14), що в силу вимог ч.1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для застосування. За таких обставин, враховуючи, що відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позову ТзОВ «Факторингова компанія «Рантьє» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № Б50.027.71219 від 21.05.2009 року слід відмовити в зв»язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст.\~256, 257, 261, 264, 267, 509, 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed