Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

позивач подала до суду позовну заяву, яку уточнила та остаточно просить змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2016 року та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 гривень 00 копійок, щомісячно, до повноліття кожного із дітей та стягнути суму витрат на правову допомогу у розмірі 3500 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2018 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], 03 жовтня 2007 року, [PERSON], [INFO], у в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 березня 2016 року і до повноліття кожного із дітей, але відповідач аліменти не сплачує і за одинадцять місяців один раз виплатив 2000 гривень. Тільки після накладення 19 травня 2017 року арешту на належне йому нерухоме майно ? частину житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район місто Мерефа, вулиця Ягідна, 18, виплати стали надходити регулярно у розмірі 1000,00 гривень. Вказана сума не забезпечує потреби утримання двох дітей. Позивач просить змінити розмір аліментів оскільки з дня ухвалення рішення суду про стягнення аліментів збільшився розмір прожиткового мінімуму на одну дитину, відповідач звільнився з постійної роботи і його заробіток є мінливим, при цьому позивач винаймає житло, що також потребує витрат. За вказаних обставин вона звернулась до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року відкрито провадження по справі. Представник позивача подала клопотання про долучення до матеріалів справи листів: ГУДФС у Харківській області від 30.10.2017 року, Харківського РВДВС по Харківському району та м. Люботин ГТУЮ у Харківській області від 07.11.2017 року. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги свого довірителя в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, крім того зазначила, її довіритель понести витрати на правову допомогу у розмірі 3500 гривень, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що його заробітна плата складає 3723,00 гривень і він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі більшому ніж призначено за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2016 року. Визнав, що має заборгованості по виплаті аліментів, яку погасить найближчим часом. Вказав, що тривалий час не міг працевлаштуватись і з березня 2018 року має постійне місце роботи. Також заперечував проти стягнення з нього суми витраченої на правову допомогу. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2016 року з [PERSON], як батька, на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], 03 жовтня 2007 року, [PERSON], [INFO], у в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 березня 2016 року і до повноліття кожного із дітей. Відповідно до розрахунку, що складений державним виконавцем, заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом № 635/2795/16-ц, що виданий Харківським районним судом Харківської області про стягнення з [PERSON], як батька, на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON], 03 жовтня 2007 року, [PERSON], [INFO], у в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 березня 2016 року і до повноліття кожного із дітей, станом на 01 жовтня 2017 року за період з 28 березня 2016 року становить 16281,10 грн. (розрахунок проводився виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати Харківського району Харківської області за даними ГУС в Харківській області, оскільки боржник не надав довідок про розмір своїх заробітків (доходів). За листом № 14035/фоп від 30 жовтня 2017 року, Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області ДФС України, [PERSON] отримував доходи: у 1,2,3 кварталах 2016 року на ПП «Мерефянське мотороремонтне підприємство № 2»; в 3 та 4 кварталах 2016 року на іноземному підприємстві «АІС-ХАРКІВ»; в 3 кварталі 2016 року фізична особа підприємець [PERSON], інформація про укладання трудових договорів із [PERSON] станом на 01.11.2017 року в ГУДФС відсутня. За даними листа Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботин ГТУЮ у Харківській області від 01 листопада 2017 року, боржник [PERSON], відкритих в банках рахунків не має, пенсію не отримує, ніде не працює. Відповідно до довідки № 1 від 29 березня 2018 року, що видана ТОВ «Авто-Лакцентр», [PERSON] з 01 березня 2018 року за основним місцем роботи займає посаду механіка з окладом 3723,00 грн. за один календарний місяць та у березні 2018 року йому нарахована заробітна плата у розмірі 3723,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція ООН «Про права дитини»), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~\~ Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.\~Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Обов'язок утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків. У Сімейному Кодексі України ідея юридичної рівності учасників сімейних відносин знайшла яскраве втілення в різних аспектах. Зокрема у ньому послідовно провадиться принцип рівності прав й обов'язків матері й батька з утримання дитини. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Безумовний характер батьківського обов'язку має різні аспекти свого прояву. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чиє в них кошти, достатні для надання утримання.\~ Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на один місяць на дитину віком від 06 років до 18 років в період з 1 січня 2018 року встановлений у розмірі 1860,00 гривень, з липня 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Враховуючи, що з дня ухвалення судом рішення про стягнення аліментів у 1/3 частині від усіх видів заробітку (доходу), відповідач тривалий час не працював, аліменти не сплачував, працевлаштувався тільки після звернення позивача до суду із цим позовом, а розмір аліментів на двох дітей у сумі 1524,33 гривні, що розрахований із розміру 1/3 частини середньомісячної заробітної плати Харківського району Харківської області за даними ГУС в Харківській області, є значно меншим встановленого Законом прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років у розмірі 1860,00 гривень і не є достатнім для забезпечення дітей віком пятнадцяти та десяти років, суд вважає, що вимоги позивача про зміну розміру аліментів, що визначений за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2016 року як 1/3 частина від усіх видів заробітку (доходу) відповідача підлягають задоволенню і стягненню на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] підлягають аліменти в розмірі 2000 гривень 00 копійок, щомісячно, до повноліття кожного із дітей. Суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 2000,00 гривень і не приймає їх до уваги, оскільки посилання на невеликий розмір заробітної плати не є правовою підставою для відмови у задоволенні даного позову, а з приписів ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тим більше, що ? частина прожиткового мінімуму на місяць на дитину віком від 6 до 18 років станом на день розгляду справи складає 930 гривень, а позивач просить сплачувати 2000 гривень щомісячно на двох дітей, тоді як діти проживають з позивачем і вона несе основний тягар щодо забезпечення утримання дочок. На час розгляду справи, відповідачем не надано суду даних на підтвердження того, що він має інших дітей, непрацездатних дружину, батьків, дочку, сина, інших утриманців, що його стан здоров'я та/або матеріальне становище перешкоджають сплаті аліментів на утримання дитини, а також будь-які інші обставини, що мають істотне значення. Суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача суми витрат на правову допомогу у розмірі 3500 гривень за їх недоведеністю при цьому виходить з тих обставин, що позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як не надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, інше, а надана позивачем квитанція № 2 від 17 жовтня 2017 року не є документом, який безспірно свідчить про сплату грошових коштів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial