Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту в сумі 337'977,33 грн., посилаючись на те, що останній неналежно виконує умови кредитного договору № 265 від 26 грудня 2007 року внаслідок чого утворилась вказана заборгованість яку слід з нього стягнути. У судовому засіданні представник позивача вказані вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, забезпечивши явку свого представника - [PERSON] котрий проти задоволення позову заперечив оскільки вважає, що позивач втратив право звернення до суду в зв'язку з пропуском шестимісячного строку, встановленого 559 Цивільного кодексу України, а також зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦК України провадження у справі підлягає закриттю у зв'язку з наявністю рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 квітня 2011 року у справі № 7/15/5022-200/2011 стосовно спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши їх прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. 26 грудня 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (зміни до статуту від 07 червня 2011 року, затверджені постановою КМУ від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25 лютого 2003 року № 261») та [PERSON] уклали кредитний договір № 265 (далі також може вживатись як - Кредитний договір), згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 150'000 грн. зі сплатою 16 % річних, терміном на 60 місяців та зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 25 грудня 2012 року. Додатковим договором № 4 від 08 квітня 2011 року позивач та відповідач погодили внести зміни та доповнили п. 1.2. вищевказаного договору підпунктом 1.2.1., встановивши термін остаточного погашення кредиту не пізніше 30 червня 2011 року, а також останнє речення п.п.1.5.1.3. п.1.5. викласти в наступній редакції: «Остання сплата відсотків за користування Кредитом здійснюється не пізніше 30 червня 2011року». Підпунктом 1.6. п. 1 Кредитного договору сторони погодили, що відповідач зобов'язаний здійснювати погашення кредиту рівними частинами щорічно в сумі 30'000 грн. шляхом внесення готівки до каси банку, або шляхом безготівкових перерахувань. Відповідно до п.п.1.5.1.1. п.1 проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. Згідно п.п.3.3.1. п.3. Кредитного договору позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором. Точно в строки, обумовлені в договорі погасити кредит та своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як передбачено в договорі. У відповідності до п.п.5.2. п.5. Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування позичальник зобов'язується сплатити на користь суми прострочення платежу за кожний день прострочення. Відповідно до п.п.3.3.1 та п.п.3.3.2., п.п.3.3. Кредитного договору відповідач зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором та відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншої сторони (позичальника) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Незважаючи на вказані вимоги закону та зазначені умови договору, котрі були погоджені сторонами, відповідач неналежно виконує свої зобов'язання за Кредитним договором в частині погашення боргу, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем котра складає 337'977,33 грн. з яких: · 150'000 грн. - прострочена сума кредиту; · 63'645,15 грн. - прострочені відсотки; · 83'865 грн. - пеня за прострочений кредит; · 40'467,18 грн. - пеня за несплачені відсотки. Відповідно до п.п. 7.8. Кредитного договору, та в порядку ч. 1 ст. 259 ЦК України, сторони домовилися про збільшення строків позовної давності до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань позичальника (в тому числі але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього договору. Таким чином, у даному випадку має місце порушення прав позивача з вини відповідача, які підлягають захисту шляхом стягнення з нього заборгованості у вказаній сумі та понесених позивачем судових витрат. Щож до заперечень проти позову представника відповідача, то вони визнані судом неспроможними з огляду на таке: Вважаючи позов безпідставним представник відповідача покликається на вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України яка встановлює, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Однак його посилання на дану норму права є безпредметними, оскільки вона регулює юридичні відносини кредитора та поручителя (особи, котра поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку), а відповідач є боржником, а не поручителем і на нього не поширюються та не можуть поширюватись її вимоги. Ще одним аргументом, на якому будує свій захист представник відповідача є наявність рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 квітня 2011 року, ухваленого у справі № 7/15/5022-200/2011. Так, дійсно 11 квітня 2011 року Господарським судом Тернопільської області було ухвалено рішення у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західхлібзбут» (далі - ТзОВ «Західхлібзбут») про стягнення заборгованості шляхом звернення на заставне майно по кредитному договору № 265 від 26 грудня 2007 року. Цим судовим рішенням вказаний позов було задоволено та звернуто стягнення на предмет застави, котрий належить ТзОВ «Західхлібзбут», на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ВАТ «Ощадбанк» в особі філії - Тернопільське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» за Кредитним договором в розмірі 220'289 грн. 150'000 грн. заборгованості за вказаним кредитом, 57'078,03 грн. заборгованості по відсотках, 4'485 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та 8'726,47 грн. пені по прострочених відсотках звернути стягнення на предмет застави, котрий знаходиться за адресою: Тернопільська область, смт. Микулинці, Теребовлянського району, [ADDRESS] та належить на права власності ТзОВ «Західхлібзбут». 29 квітня 2011 року Господарським судом Тернопільської області було винесено наказ про примусове виконання вказаного рішення, який був звернений до виконання. 30 серпня 2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Теребовлянського районного управління юстиції була винесена постанова про повернення зазначеного наказу, оскільки реалізація заставного майна не відбулася у зв'язку із відсутністю покупців. Таким чином, хоча рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11 квітня 2011 року і були задоволені вимоги позивача за кредитним договором № 265 від 26 грудня 2007 року, однак воно є невиконаним. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. (абз. 2 п. 17 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин») Отож наявність невиконаного судового рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 квітня 2011 року на звільняє [PERSON] від відповідальності за неналежне виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором. Також з відповідача в користь позивача слід стягнути 3'501,57 грн. судового збору, що був сплачений ним при заявлені вимог, котрі були задоволені судом (платіжні доручення: № 17492921 від 04 жовтня 2013 року (114,70 грн.), № 17736077 від 18 жовтня 2013 року (3'265,07 грн.), № 19577411 від 27 січня 2014 року (121,80 грн.)

Outcome: approved