Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач по справі за первісним позовом та відповідач за зустрічним [PERSON], по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю та визнання майна спільною сумісною власністю звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.03.2015 року, яке набрало законної сили, його позову було задоволено, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] було відмовлено. В матеріалах справи містяться квитанції про сплату ним своєму представнику адвокату [PERSON] 2000 грн. та 970 грн. за надані правові послуги. Вказані понесені ним судові витрати судом були не вирішені. На підставі викладеного, [PERSON] прохав ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь 2970 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] прохали суд заяву задовольнити. [PERSON] та її представник М»якота В.В. прохали суд при вирішенні заяви врахувати те, що судом позовні вимоги і [PERSON] і [PERSON] були задоволені частково. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Судом встановлено, що в провадженні суду перебувала цивільна справа 539/3658/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю та визнання майна спільною сумісною власністю. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.03.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ - задоволено частково, а також зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю та визнання майна спільною сумісною власністю задоволено частково. Дане рішення суду від 03.03.2015 року на даний час набрало законної сили. Строк на виконання вказаного рішення суду не закінчився. В матеріалах справи містяться квитанції №47 від 28.10.2014 року та №48 від 18.11.2014 року про сплату [PERSON] адвокату [PERSON] 970 грн. та 2000 грн. відповідно за правову допомогу (а.с. 94,95). Таким чином, із матеріалів справи також вбачається, що дані сплачені [PERSON] кошти є понесеними ним витратами на правову допомогу, які судовим рішенням від 03.03.2015 року, враховуючи, що позов [PERSON] було задоволено частково, не вирішені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 84 Цивільного процесуального кодексу України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На сьогодні дане питання врегульоване Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З журналів судового засідання вбачається, що адвокат [PERSON] брав участь у судових засіданнях як представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним [PERSON] та особа, що надає йому правову допомогу : 19.11.2014 р. 45 хв., 8.12.2014 р. 9 хв., 29.12.2014 р. 19 хв., 28.01.2015 р. 145 хв., 13.02.2015 р. 63 хв., 02.03.2015 р. 68 хв., 03.03.2015 р. 5 хв., а всього 354 хв. При проведенні судових засідань : 19.11.2014 р., 08.12.2014 р., 29.12.2014 р., 28.01.2015 р., 13.02.2015 р., 02.03.2015 р., 03.03.2015 р., розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн. 40% від 1218 грн. становить 487,20 грн. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу [PERSON] у даній справі становить : 354 хв./60 хв. х 487,20 грн. = 2874 грн. 48 коп. Розмір же реально понесених витрат (2970 грн.) перевищує граничний розмір витрат (2874 грн. 48 коп.), а тому при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу суд виходить із розміру граничних витрат , обрахованих згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» виходячи із суми 2874 грн. 48 коп. При вирішенні заяви [PERSON] суд враховує положення постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10. Так згідно п. 36 даного Пленуму вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, враховуючи, частковість задоволення позовних вимог [PERSON], особливості їх формулювання, у зв»язку з чим вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, суд враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину витрат на правову допомогу від розміру граничних витрат, тобто 1437 грн. 24 коп. (2874 грн. 48 коп./2), у зв»язку з чим заява [PERSON] підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial