Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач Пащенко О.В. звернувся до суду із вищезазначеним позовом. На обґрунтування позовних вимог посилався, що 07.10.1994р. за договором купівлі-продажу набув право приватної власності на кв. [ADDRESS]. Окрім позивача в зазначеній квартирі зареєстрований його неповнолітній син - [PERSON], [INFO], та відповідачка [PERSON], [INFO], яка є дочкою позивача від першого шлюбу. В той же час фактично відповідачка з 2000р. у спірній квартирі не мешкає, а проживає разом зі своєю матір'ю - 3-ю особою по справі [PERSON] На користь [PERSON] позивач на підставі рішення суду сплачував аліменти на утримання [PERSON] до часу набуття нею повнолітня та після набуття нею повноліття - аліменти в зв'язку з продовженням навчання. За таких обставин позивач звертає увагу суду, що відповідачка [PERSON] понад 10 років не проживає за адресою державної реєстрації в кв. [ADDRESS], на вимоги позивача в добровільному порядку скасувати свою реєстрацію за вказаною адресою не реагує, що порушує права [PERSON] на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, позивач посилається на положення ч.2 ст.405 ЦК України , яка передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наведеного вище, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування кв.[ADDRESS], та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Надав суду пояснення, що спірна кв.[ADDRESS] була придбана ним 07.10.1994р. за договором купівлі-продажу під час зареєстрованого шлюбу з матір'ю відповідачки [PERSON] - [PERSON] В квартирі було зареєстровано неповнолітню на той час відповідачку - [PERSON], [INFO]. 15.10.1999р. шлюб між позивачем [PERSON] та 3-ю особою [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] стала проживати разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS]. На користь 3-ї особи [PERSON] позивач за рішенням суду сплачував аліменти на утримання [PERSON] до часу набуття нею повнолітня та після набуття повноліття - аліменти в зв'язку з продовженням навчання. Останні роки позивач лише інколи бачиться з донькою або спілкується по телефону. Таким чином, до досягнення повноліття, так і після нього, [PERSON] мешкає разом зі своєю матір'ю, в спірній квартирі не буває, ключів від неї не має. З питань порядку користування квартирою позивач з нею питання не з'ясовував. Представник позивача за довіреністю в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності , як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. 3-ті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені за своєчасно, про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника за довіреністю, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.10,11,60 ЦПК України, якими визначена змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства суд розглядає справу на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, обов'язок подання доказів покладено на сторони. З пояснень позивача [PERSON] та наданих з його боку суду доказів встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому 07.10.1994р. 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, та зареєстрованому в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 11.10.1994р., позивач [PERSON] набув у власність двокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] (а.с.6-11). В зазначеній квартирі, на час вирішення справи, зареєстровані наступні особи: позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] від шлюбу з [PERSON] - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою дільниці №53 КП «Жилкомсервіс» (а.с.17). Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 28.03.1995р. Палацем новонароджених м. Харкова, позивач[PERSON] та 3-тя особа [PERSON] є батьками відповідачки [PERSON] , [INFO] (а.с.12). В судовому засіданні позивачем було визнано, що квартиру [ADDRESS] було придбано ним у власність під час зареєстрованого шлюбу з 3-ю особою [PERSON], а тому у відповідність до положень ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. 15.10.1999р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке видане відділом РАГС Фрунзенського РУЮ 13.03.2002р. (а.с.13) На підставі судових рішень позивач сплачував аліменти на утримання [PERSON] до часу набуття нею повнолітня та після набуття нею повноліття на користь 3-ї особи [PERSON] з позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітньої [PERSON], яка продовжує навчання (а.с.18-21). Із змісту пояснень позивача та судових рішень з приводу стягнення з позивача аліментів встановлено, що після розірвання шлюбу в 1999р. неповнолітня на той час [PERSON] стала мешкати разом із матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Оскільки місцем проживання дитини є місце проживання батьків суд вважає, що до часу набуття повноліття, тобто до [INFO] відповідачка [PERSON] не мала можливості вільно, самостійно проживати та користуватися спірним житловим приміщенням. Крім того, з пояснень позивача встановлено, що останні роки він лише інколи випадково бачиться з донькою під час її візитів до бабусі, або спілкується з нею по телефону, в спірній квартирі [PERSON] не буває, вільного доступу до неї та ключів від вхідних діверів в квартиру не має. За таких обставин, посилання позивача на положення ч.2 ст.405 ЦК України, яка передбачає можливість визнання члену сім'ї власника житла права на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, необґрунтованими, а доводи про без поважність причин не проживання [PERSON] у спірній квартирі понад одного року - недоведеними. При цьому суд зазначає, що при розгляді справи про визнання членів сім'ї власника житла такими, що втратили право користування жилим приміщенням суд встановлює причини відсутності відповідача понад встановленого строку і у випадку поважності (находження у відряджені , у осіб , які потребують догляду , внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї та ін.) , може продовжити пропущений строк. Також в судовому засіданні позивач пояснив, що зі свого боку з питань порядку користування спірною квартирою до відповідачки [PERSON] він не звертався, доказів на підтвердження пропозиції в добровільному порядку скасувати її реєстрацію за адресою розташування спірною квартирою суду не надав. Більш того, відсутні з боку позивача будь-які докази на підтвердження його доводів, що самим фактом реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] порушені його права на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed