Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10004/0336 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що 19.10.2007 р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 20070342, за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 42000 грн. строком на 120 місяців під 16% річних. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 19.10.2007 р. між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір за яким забезпеченням виступило домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] порушив свої зобов'язання за договором кредиту, тому рішенням Володарського райсуду Донецької області від 25.12.2012 р. з нього на користь Банку була стягнута заборгованість за кредитним договором, за відсотками, пеня та судові витрати, а всього 31 258,98 грн. Зазначене рішення суду було пред'явлено до виконання та Відділом державної виконавчої служби Володарського РУЮ відкрито виконавче провадження. В процесі виконавчих дій було з'ясовано, що в житловому будинку [ADDRESS], який виступив предметом іпотеки, зареєстрована відповідачка [PERSON], неповнолітня [PERSON] та малолітній [PERSON] ВДВС Володарського РУЮ звернувся до Служби у справах дітей Володарської райдержадміністрації з проханням надати дозвіл на примусову реалізацію домоволодіння, проте в наданні дозволу було відмовлено. В порушення умов п.4.3.7 кредитного договору, пп.3.1.7 іпотечного договору, передача домоволодіння в користування [PERSON] та її дітям, а також їх реєстрація у вказаному будинку були проведені без повідомлення та згоди Банку, та призвели до неможливості реалізації Банком своїх прав, а саме за рахунок предмета іпотеки погасити наявну заборгованість за кредитним договором. При укладенні кредитного та іпотечного договорів, [PERSON] було надано довідку щодо осіб зареєстрованих у будинку. Відповідно до зазначеної довідки, в будинку були зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вважає, що відповідач [PERSON] передав у користування будинок, який є предметом іпотеки, та зареєстрував в ньому інших осіб з метою ухилитися від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. З метою припинення посягань на предмет іпотеки, 29.08.2013 р. Банк направив відповідачам вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, яка була отримана відповідачкою [PERSON] 05.09.2013 р., а [PERSON] та [PERSON] отримана не була. До теперішнього часу вимога Банку не виконана, відповідачка [PERSON] не звільнила будинок. Реєстрація відповідачів у спірному будинку негативно відобразиться на ціні його продажу, може бути перешкодою у реалізації будинку, а тому на підставі ст.109 ЖК України, Закону України «Про іпотеку» просить виселити усіх відповідачів з спірного будинку, зняти їх з реєстрації у вказаному будинку та зобов'язати передати позивачу оригінали правовстановлюючих документів на будинок. У судовому засіданні представники позивача - Лямцев В.В. та Косачова Л.К. позов підтримали по підставам, викладеним у позовній заяві, наполягали на його задоволенні, пояснили, що позивач не звертався ані до суду, ані до нотаріусу із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте рішенням суду була стягнута заборгованість згідно кредитного договору і спірний будинок повинен бути реалізований в порядку виконання даного рішення суду щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредиту. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні 22.01.2014 року позов не визнала та пояснила, що у 2009 році вона домовилася із відповідачем [PERSON] про купівлю належного йому будинку [ADDRESS], уклали попередній договір купівлі-продажу, сплатила завдаток за будинок, а в подальшому внесла повну суму в розмірі 15000 доларів США. 03.02.2010 р. попередній договір купівлі-продажу було посвідчено нотаріально. В зв'язку із купівлею зазначеного будинку, вона продала квартиру у м. Маріуполі та її сім'я переїхала до спірного будинку ще у 2009 році. У грудні 2009 року вона, її діти та її батько - [PERSON] були зареєстровані у спірному будинку. Фактично в будинку мешкає вона, діти та її чоловік - [PERSON] [PERSON] та його сім'я знялися з реєстрації у будинку та фактично в ньому не мешкають. В подальшому договір купівлі-продажу будинку укладено не було в зв'язку із тим, що на будинок накладено заборону відчуження, проте, вважає, що фактично угода відбулася, оскільки будинок було їй передано, вона повністю за нього розрахувалася та з 2009 року користується ним, зобов'язань перед позивачем вона не має. Зазначила, що іншого житла вона не має, її неповнолітні діти були зняті з реєстрації у попередньому житлі в м. Маріуполі саме з метою їх реєстрації у придбаному житлі, а тому, діючи в своїх інтересах та інтересах дітей, просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні 22.01.2014 року позов не визнала та пояснила, що є донькою [PERSON] До 2009 року їх сім'я мешкала в м. Маріуполі, були там зареєстровані. У 2009 році вони продали квартиру та вирішили купити будинок в смт. Володарське. Пошуком будинку та оформленням документів займалася її мати. З 2009 року вони мешкають у будинку [ADDRESS] та зареєстровані в ньому. Особисто вона була зареєстрована в будинку як неповнолітня. У грудні 2013 року вона досягла повноліття. В задоволенні позову просила відмовити, підтримавши позицію відповідачки [PERSON] Представник відповідача Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області - Шляхова Н.А. у судовому засіданні 22.01.2014 року позов не визнала та пояснила, що відповідачі були зареєстровані у спірному будинку правомірно, на підставі заяви власника будинку [PERSON], який пред'явив правовстановлюючі документи на будинок. Ніяких перешкод в здійсненні реєстрації відповідачів у спірному будинку не було. Позивач не звертався до них із вимогами про зняття відповідачів з реєстрації в зв'язку з порушенням його прав як іпотекодержателя та йому не відмовлялося в цьому. Оскільки реєстрація відповідачів була проведена на законних підставах, в задоволенні позову просила відмовити. Проте, в наступні судові засідання відповідачі [PERSON] [PERSON] та представник відповідача Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області - Шляхова Н.А. не з'явилися, що не перешкоджає закінчити розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та представник третьої особи Служби у справах дітей Володарської райдержадміністрації Донецької області у судове засідання не з'явилися. Від третьої особи: Служби у справах дітей Володарської райдержадміністрації Донецької області надійшли письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що примусове відчуження спірного житлового будинку призведе до порушення житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки останні не мають іншого житла. Діти будуть позбавлені права користування житлом без надання іншого рівноцінного житла або покращення житлових умов. Вважає неможливим та таким, що грубо порушує права неповнолітніх дітей їх виселення з будинку та зняття їх з реєстрації у ньому. Справу просили розглянути у відсутності їх представника. Причини неявки відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] суду не відомі. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності нез'явившихся відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представника третьої особи: Служби у справах дітей Володарської райдержадміністрації Донецької області. Вислухавши пояснення представників позивача Лямцева В.В. та Косачову Л.К. відповідачів [PERSON], [PERSON], представника відповідача Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Шляхову Н.А., розглянувши письмові пояснення третьої особи: Служби у справах дітей Володарської райдержадміністрації Донецької області, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, у судовому засіданні встановлено, що 19.10.2007 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 20070342, за умовами якого останньому були надані кошти в сумі 42000 грн. строком до 18.10.2017 р. зі сплатою 16% річних. Відповідно до п.1.4.2 Кредитного договору, в забезпечення його виконання, також укладається договір іпотеки нерухомого майна, а саме: будинку [ADDRESS]. 19.10.2007 р. між Банком та позичальником [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Донецької області Будикою Н.М., предметом якого був будинок [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2000 р. Відповідно до п.3.1.5 Договору іпотеки іпотекодавець зобов'язаний отримати згоду іпотекодержателя, у тому числі й при передачі предмету іпотеки в користування. Відповідно до довідки виконкому Володарської селищної ради Володарського району Донецької області № 2561 від 12.10.2007р. в будинку [ADDRESS] зареєстровані та мешкають [PERSON], його дружина - [PERSON] та син - [PERSON] Рішенням Володарського райсуду Донецької області від 25.12.2012р. були задоволені позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] та з останнього на користь Банку була стягнута заборгованість за кредитним договором № 20070342 від 19.10.2007 р., загалом 31 258,98 грн. Зазначене рішення було пред'явлено до виконання до ВДВС Володарського РУЮ Донецької області та по ньому відкрито виконавче провадження, що не спростовувалося сторонами. Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей Володарської райдержадміністрації від 23.04.2013 р., на якому була присутня начальник ВДВС Володарського РУЮ Сікора Н.Є., комісією було прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на примусову реалізацію домоволодіння [ADDRESS], в якому зареєстровані та мешкають неповнолітня [PERSON], [INFO], та малолітній [PERSON], [INFO]. З довідок адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Донецькій області вбачається, що в будинку [ADDRESS], станом на 25.10.2013 р. зареєстровані: [PERSON] з 04.12.2009 р., [PERSON] з 20.04.2012 р., а також [PERSON], [INFO], що не спростовувалося сторонами. Також з даних довідок вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] з 23.09.2011 р., відповідач [PERSON] зареєстрований в цьому ж будинку з 22.10.2010 р., а відповідачка [PERSON] була знята з реєстрації в будинку [ADDRESS] 30.10.2009 р. З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що фактично в будинку [ADDRESS] мешкають зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], а також без реєстрації - [PERSON], крім цього зареєстрований, але не проживає [PERSON] 29.08.2013р. позивачем було надіслано відповідачці [PERSON] вимогу щодо звільнення житлового будинку, яку та отримала 05.09.2013р. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як вбачається із п. 45 зазначеної постанови у разі якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то в порядку статті 373 ЦПК України суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості відповідно до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що оскільки позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки Банком не заявлялись, вимоги щодо виселення відповідачів є передчасними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Крім того, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], як встановлено у судовому засіданні, в спірному будинку не мешкають, а тому вимоги щодо їх виселення є безпідставними. Як і вимоги про зняття їх з реєстрації у будинку, в якому вони не зареєстровані понад трьох років. Щодо позовних вимог про зняття відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], та [PERSON] з реєстрації в спірному будинку, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, які постійно проживають в Україні, зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 зазначеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, окрім іншого, судового рішення про виселення. Таким чином, позовні вимоги щодо зняття з реєстрації відповідачів є похідними від вимог про їх виселення та відповідно також є передчасними, оскільки вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не заявлено. Позовні вимоги щодо витребування правовстановлюючих документів на спірний будинок задоволенню не підлягають оскільки такий спосіб захисту цивільних прав нормами ст.16 ЦК України не передбачений. Крім того, позивачем не надано жодного доказу того, що зазначені документи знаходяться у будь кого з відповідачів, а також перебування правовстановлюючих документів на предмет іпотеки у його власника, чи іншої особи, порушує якісь цивільні права позивача. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Крім цього, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесенні ним при зверненні до суду відшкодуванню з боку відповідачів на його користь не підлягають.

Outcome: dismissed