Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.04.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 16 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Позивач свій обовязок по кредитному договору, щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідачем не здійснювалось погашення кредитних коштів, таким чином відповідач зобовязання за договором не виконав. Станом на 30.11.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 280 857,85 грн. Разом з тим, рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» м. Дніпропетровська від 27.10.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.04.2012 року 26 362,52 грн. Таким чином, станом на 30.11.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 117 091,75 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахованими за період з 28.03.2017 року по 30.11.2017 року, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідно до ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є субєктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. А тому, на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України 06.03.2018 року судом було здійснено запит на адресу Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради щодо доступу до персональних даних відповідача [PERSON]. На вищезазначений запит суду надійшла відповідь від 15.03.2018 року, відповідно до якої інформація про фізичну особу [PERSON], що зазначена у запиті, в реєстрі територіальної громади міста Вінниці відсутня. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2018 року відкрито провадження у справі за вищезазначеною позовною заявою. Проте, в процесі підготовки справи до судового розгляду судом було здійснено відповідні запити до державних органів, в результаті розгляду яких отримана наступна інформація. Так, згідно актового запису про смерть №852 від 20.03.2015 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] помер 16.03.2015 року у віці 46 років у м. Вінниця. Згідно листа Першої вінницької державної нотаріальної контори від 23.04.2018 року №1323/01-16 вбачається, що згідно з даними зі Спадкового реєстру та архівними даними спадкова справа після померлого 16.03.2015 року [PERSON] не заводилась. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.04.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 16 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, відповідачем не здійснювалось погашення кредитних коштів. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 525-526, 530, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Позивач та його представник в судовому засіданні стверджували, що станом на 30.11.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №б/н від 20.04.2012 року становить 280 857,85 грн., з них: 16 103,04 грн. заборгованість за кредитом; 260 130,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 623,88 грн. заборгованість за пенею та комісією. Проте, рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» м. Дніпропетровська від 27.10.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.04.2012 року 26 362,52 грн., з яких: 16 103,04 грн. заборгованість за кредитом; 7 704,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 823,88 грн. заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1 231,55 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, станом на 30.11.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 117 091,75 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахованими за період з 28.03.2017 року по 30.11.2017 року. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Разом з тим, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно актового запису про смерть №852 від 20.03.2015 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] помер 16.03.2015 року у віці 46 років у м. Вінниця. Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. А тому, з метою виконання вимог ч.1 ст.55 ЦПК України 17.04.2018 року судом було здійснено запит до Першої вінницької державної нотаріальної контори з метою з`ясування чи заводилась спадкова справа до майна померлого [PERSON], на який Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було надано відповідь від 23.04.2018 року №1323/01-16, відповідно до якої згідно з даними зі Спадкового реєстру та архівними даними спадкова справа після померлого 16.03.2015 року [PERSON] не заводилась. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у померлого відповідача [PERSON] спадкоємців із зазначенням прізвищ, імен, по батькові останніх, яких би можна було залучити до участі у розгляді справи в якості правонаступників відповідача. Також, позивачем та його представником не надано доказів, які б свідчили, що спадкодавцю за життя належало будь-яке (рухоме, нерухоме) майно чи право на таке майно, що спадкоємці отримали останнє у спадщину, а тому в межах вартості майна, одержаного у спадщину, зобовязані задовольнити вимоги кредитора. Окрім того, суд вважає, що не є виправданим нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 117 091,75 грн. за період з 28.03.2017 року по 30.11.2017 року, в той час як відповідач помер 16.03.2015 року, а відтак нарахування відсотків за кредитом припиняються з дня смерті позичальника. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed