Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в липні 2014 року звернувся до суду із вимогами до [PERSON](після зміни прізвища [PERSON] ) про стягнення заборгованості у розмірі 39 074,43грн. за кредитним договором №K3H0FB04030191 від 22.12.2006, яка складається з наступного: 3114,40грн. заборгованості за кредитом; 13 275,97грн., заборгованості по процентам за користування кредитом; 1681,74грн.заборгованості по комісії за користування кредитом; 18 670,20грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи: 500грн. - фіксована частина, та 1837,12грн. процентна складова, а також відшкодувати судові витрати в розмірі 390,79грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору не виконує своїх зобов'язань на протязі тривалого часу. 15 липня 2014 року було відкрито провадження у даній справі. 18 серпня 2014 року ухвалено заочне судове рішення про задоволення вимог позивача у повному обсязі. 30 червня 2017 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва задоволено заяву відповідача [PERSON] , скасовано заочне судове рішення та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку. Під час судового розгляду представник позивач Макаренко В.А. підтримав вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, подавши письмові заперечення, а також заяву про застосування строків позовної давності у даному спорі. Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши письмові докази надані сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що відповідно до укладеного договору №K3H0FB04030191 від 22.12.2006, [PERSON] 22 грудня 2006 року отримала кредит у розмірі 3 114,40грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зокрема [PERSON] було придбано два мобільних телефони вартістю 3 114,40грн., про що свідчить рахунок-фактура №Вз-1639 від 22 грудня 2006року. Відповідно до заяви позичальника №K3H0FB04030191 від 22.12.2006, Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 3114,4грн. на строк 18 місяців, а саме з 22.12.20106 по 22.06.2008 з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,42% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 93,43грн. в обмін на зобов'язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам(«Розстрочка»)(СТАНДАРТ)строки. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач з моменту отримання кредиту, тобто 22 грудня 2006 року , погашення заборгованості за здійснювала. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); Згідно ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Посилання позивача на п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам(«Розстрочка»)(Стандарт), яким визначено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, шарфів за даним Договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років, слід відхилити, оскільки вказані положення не є договором про збільшення позовної давності укладеним у письмові формі сторонами. Із встановленого слід визнати те, що про порушення свого права позивач міг дізнатись 22.01.2007, а також довідався після закінчення строку дії договору, тобто 22.06.2008. До суду позивач звернувся 01 липня 2014 року, тобто більше ніж через шість років. Встановлене свідчить про наявність достатніх підстав про задоволення заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed