Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому, з урахуванням уточнень, просить в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за Договором кредиту №2008/661/Ф03.14/133 від 03.10.2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на двохкімнатну квартиру, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві особистої приватної власності шляхом, реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом в межах процедури виконавчого провадження. А також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3654,00 гривень (а.с.2-5, 55-59). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.10.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого, позивач надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 65000,00 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами та з кінцевим терміном повернення до 02.10.2023 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON], 03.10.2008 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач виступає майновим поручителем [PERSON] та предметом застави виступає квартира [ADDRESS]. Оскільки в обумовлені строки позичальник [PERSON] своїх зобов'язань по поверненню кредиту і сплаті відсотків не виконує, виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 58029,75 доларів США. По теперішній час відповідач свої зобов'язання не виконав, кредитну заборгованість не погасив, в зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на його недоведеність, надали письмові заперечення проти позову (а.с.45-46, 73-75). Третя особа про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не сповістив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що між Банком та [PERSON] 03.10.2008 року укладено Договір кредиту №2008/661/Ф03.14/133, відповідно до умов якого, позивач надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 65000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 02.10.2023 року та сплатою 15% річних за користування кредитними коштами(а.с.6-18). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON], 03.10.2008 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач виступає майновим поручителем [PERSON] та предметом застави виступає квартира [ADDRESS] (а.с.18-25). Як вбачається зі свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], батьками дитини є відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с.48). У відповідності до рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.12.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а дитина проживає разом із матір'ю [PERSON] (а.с.47) Згідно ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За змістом ч.2,3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2004 р (редакція на час виникнення правовідносин) діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст.29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або на праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Таким чином, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважається безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналізуючи зазначені норми матеріального права та докази, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, суд вважає, що позивачем не доведено обставин того, що дитина має інше місце проживання, забезпечена житлом, а відтак суд приходить до висновку, що звернення стягнення шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів порушить права малолітньої дитини на проживання в спірному житлі. Враховуючи, викладене суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову з підстав його недоведеності.

Outcome: dismissed