Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» звернувся до відповідача - [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4 641,47 грн. Мотивуючи тим, що 05.03.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі страховик) та [PERSON]О.(надалі страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 763521-02-10-01, за умовами якого страховик прийняв під страховий захист транспортний засіб страхувальника, а саме автомобіль Nissan A1mera, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 20 липня 2013 року приблизно о 12 год. 20 хв. 19 вересня 2012 року в м. Києві по пр. Палладіна - вул. Булаховського відповідач, керуючи автомобілем Ford, реєстраційний номер [NUMBER] не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Nissan A1mera, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Внаслідок ДТП було пошкоджено застрахований автомобіль марки Nissan A1mera, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди встановлена та підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2013 року. Крім того, вина [PERSON] у скоєнні зазначеної автопригоди встановлена та підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08.08.2013 року. Як зазначає позивач, вартість відновлювального ремонту відповідно до рахунку № 03249 від 25.07.2013 року становить 12 442,78 грн. Згідно умов Договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило страхувальнику (на рахунок СТО) суму страхового відшкодування в розмірі 9 282,93 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ВУСО» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» та на підставі заяви страхувальника та страхового акту № 4009-02 від 06.09.2013 року, що підтверджується платіжним дорученням № 10840 від 06.09.2013 року. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до [PERSON] у розмірі 50% від суми страхового відшкодування. Згодом позивачу стало відомо, що відповідно до витягу з ЄЦБД МТСБУ, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була застрахована в ПрАТ «СК «Інкомстрах», за договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС2102447. Оскільки зазначена інформація потребує підтвердження, на адресу відповідача було надіслано запит з проханням підтвердити дану інформацію, проте, відповідач не надав відповіді, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, виходячи з доводів, якими вони обґрунтовуються та додатково зазначив, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Таку ж правову позицію займає Верховний Суд України при винесенні Постанови від 23 грудня 2015 року по справі № 6-2587цс15, висновок якого є обов»язковим відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Виходячи з того, що відповідач, під керуванням якого перебував автомобіль Ford, реєстраційний номер [NUMBER], винний у ДТП, то він повинен відшкодувати позивачу суму завданої майнової шкоди. Враховуючи, що ДТП сталася з вини обох учасників, то вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan A1mera, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підлягає стягненню з [PERSON] складає 4641 грн. 47 коп.( 9 282,93 грн.: 2 ) Посилаючись на наведені обставини, представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що у наступний день після ДТП він звернувся разом із власником автомобіля Ford, реєстраційний номер [NUMBER], до страхової компанії ПрАТ «Інкомстрах», в якій було застраховано автомобіль Ford, із заявою про настання страхового випадку. Проте, на момент звернення позивача з пропозицією надати докази такого звернення і станом на день судового розгляду даної справи, ПрАТ «Інкомстрах» не знаходиться за адресою зазначеною у реєстрі, хоча не є ліквідованою юридичною особою та не знаходиться в стадії припинення. Крім того, позивачем в судовому засіданні не було надано відповідних документів на підтвердження вартості матеріального збитку, завданого власникові пошкодженого у ДТП транспортного засобу. З урахуванням означеного у задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти позову з тих підстав, що наданий позивачем Рахунок від 25 липня 2013 р. за № 03249 не є висновком експерта і не може бути визнаний належним доказом на підтвердження вартості матеріального збитку, завданого власникові пошкодженого у ДТП транспортного засобу відповідачем. Представник третьої особи у судове засідання не з»явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови суду вбачається, що [PERSON] 20 липня 2013 року приблизно о 12 год. 20 хв. в м. Києві по пр. Палладіна - вул. Булаховського, керуючи автомобілем Ford, реєстраційний номер [NUMBER] не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Nissan A1mera, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів. ( а.с.29). Крім того, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2013 року, [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови суду вбачається, що [PERSON] 20 липня 2013 року приблизно о 12 год. 20 хв. в м. Києві по пр. Палладіна - вул. Уборевича, керуючи автомобілем Nissan A1mera, державний реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Рено, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду в попутному напрямку, що спричинило пошкодження транспортних засобів. ( а.с.30). Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 763521-02-10-01 від 05.03.2013 року укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON], позивач прийняв під страховий захист транспортний засіб Nissan A1mera, державний реєстраційний номер [NUMBER], строк дії якого на момент ДТП не сплив. (а.с. 17). Отже, 20.07.2013 року стався страховий випадок. Як убачається із довідки виданої МТСБУ на лист від 25.12.2015 року, на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу щодо автомобіля Ford, реєстраційний номер [NUMBER] була застраховано у ПрАТ «СК «Інкомстрах». (а.с.71-73). На підставі заяви [PERSON] на виплату страхового відшкодування за вхідним № 10859 від 22.07.2013 року та наданих документів, позивачем було складено звіт № 4820-70 від 31.08.2013 року, за яким сума збитків завдана автомобілю Nissan A1mera, державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, що мала місце 20.07.2013 року складає 9 282,93 грн. та підлягає відшкодуванню за даними страхового акту № 4009-02 від 06.09.2013 року в повному обсязі. (а.с.24-43). Розмір вказаного відшкодування було перераховано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО»на рахунок ТОВ «АвтоАльянс Київ», який здійснював ремонт автомобіля марки Nissan Almera, державний реєстраційний номер [NUMBER],що підтверджується даними платіжного доручення № 10840 від 06.09.2013 року. Відповідно до ст. 993 ЦК України, та статті 27 Закону України « Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд приймає до уваги Постанову Верховного Суду України при від 23 грудня 2015 року по справі № 6-2587цс15, за якою страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування, відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову суд виходить з того, що позивачем не доведено вартість завданої саме [PERSON] шкоди власнику автомобіля Nissan A1mera, державний реєстраційний номер [NUMBER] при ДТП 20.07.2013 року. Оскільки, як було з»ясовано під час судового розгляду, в результаті ДТП 20.07.2013 року, вказаний автомобіль Nissan було пошкоджено у зв»язку із зіткненням: з автомобілем Ford, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобілем Рено, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] При цьому відсутні належні і допустимі докази на підтвердження ступеня вини відповідача [PERSON] у ДТП, яка мала місце 20.07.2013 року, оцінки вартості завданих збитків, зокрема задньої частини транспортного засобу Nissan, куди відбулось зіткнення автомобілем Ford, під керуванням [PERSON] Згідно зі ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача, що розмір вартості матеріального збитку завданого автомобілю Nissan підлягає визначенню шляхом розподілу суми страхового відшкодування порівну між водіями винними у ДТП, оскільки за правилами ч. 1 ст. 58, ч. 2 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Клопотання на проведення судової автотоварознавчої експертизи сторонами також не заявлялось. Вирішуючи справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1218,00 грн. не відшкодовуються. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed