Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі за адресою [ADDRESS] , зі зняттям з реєстрації місця проживання за вказаною адресою у відповідному органі реєстрації, без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову позивач вказав, що у 2016 р. набув право власності на спірну квартиру у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, однак доступу до майна не має через реєстрацію та проживання у ньому відповідача. Покликаючись на приписи ст.ст. 109, 114 ЖК УРСР, ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» стверджує, що відповідач підлягає виселенню з цієї квартири зі зняттям з реєстрації місця проживання за вказаною адресою у відповідному органі реєстрації, без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Пояснила, що третьою особою бралися у банку кошти на поліпшення умов проживання. Відповідач виступив у якості іпотекодавця аби гарантувати повернення таких коштів. Даним майном останній не користується, так як має житло у м. Львові. Місце проживання у м. Соснівка залишив більше семи років тому. Вказала також, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання 02.12.2019, 07.02.2020, 11.03.2020, 27.04.2020, 03.06.2020 рр. не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомляв. При цьому, відповідачем не було подано відзиву. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. 15.01.2008 р. між позивачем та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № LVH9GI0000002846. 15.01.2008 р. між сторонами укладено іпотечний договір № LVH9GI0000002846/1 з метою забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним договором про іпотечний кредит. За п. 1.1 іпотечного договору № LVH9GI0000002846/1 від 15.01.2008 р., відповідач передав в іпотеку квартиру за адресою [ADDRESS] . 07.12.2016 р. у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки зареєстровано право власності позивача на квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). 22.01.2019 р. у порядку ст. 109 ЖК України позивач надіслав відповідачеві вимогу від 29.11.2018 р. з пропозицією укладання договору оренди або виселення з членами сім`ї протягом 30 днів з моменту її отримання (а.с. 10). У спірній квартирі з 27.11.2003 р. зареєстрований відповідач (а.с. 8, 20). 18.08.2020 р. начальник дільниці КП «СЖКС» [PERSON] склала акт про те, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації близько 7 років. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За правилами ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Фактичні обставини справи та наявні докази свідчать про те, що позивач є власником спірного житла, а відповідач не має правових підстав для користування даним майном. Позивачем направлено повідомлення відповідачу про його виселення у добровільному порядку. У поза судовому порядку відповідач не звільняє жиле приміщення, має інше житло. Відмова останнього від звільнення житла є підставою для захисту власником своїх прав у судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення позивача. Підстави для надання позивачеві іншого постійного жилого приміщення відсутні. Оскільки відповідач не має законних чи договірних підстав для використання цього житлового приміщення, останній підлягає виселенню з квартири позивача без надання йому іншого житла. Поряд з цим, вимога банку про виселення окрім відповідача й інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірному житлі, є необґрунтованою та неконкретизованою, тому задоволенню не підлягає. За таких обставин і міркувань позов слід задовольнити частково. Крім цього, судовий збір, що був сплачений позивачем у сумі 1921,00 грн., у зв`язку із задоволенням позову, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача (а.с. 17).

Outcome: partial