Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач подав до суду вказану позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 44739 грн. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги і зменшів їх розмір на 3500 грн., тобто до 41\~239 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги [PERSON] посилався на те, що він на підставі укладеного трудового договору з 2015 року по 30.03.2020 року працював вибивальником 4 розряду на формувальній дільниці у ливарному цеху. За період з 2019 по 2020 роки відповідач виплачував йому заробітну плату не в повному обсязі. 30.03.2020 року позивач був звільнений з ТОВ «Українська ливарна компанія» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Після звільнення з ним не був проведений розрахунок і не виплачена заборгованість по заробітній платі з 01.09.2019 року в розмірі 44739 грн., як вказано в довідці наданої підприємством. До часу звернення позивача до суду з позовом відповідач не здійснив з ним розрахунку нарахованих виплат. Враховуючи порушені права позивач звернувся до суду з даним позовом. Після звернення до суду з позовом відповач частково виплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі в розмірі 3500 грн. Таким чином заборгованість підприємства перед ним складає 41239 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, підпримав вимоги з якими звернувся до суду та просив їх задовольнити. Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська Ливарна Компанія» була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками, які підприємство отримало. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик у судове засідання за місцем знаходження юридичної особи, яка була отримана, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву на позовну заяву представником позивача не подано, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи призначеної на 22.04.2021 року до суду не надходило. Частиною 1\~ст.131 ЦПК України\~визначено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3\~ст.131 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. Відповідно до ч.2\~ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. За таких обставин, у відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач відповідно наказу №1008/01-ок від 10.08.2015 року прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Ливарна\~Компанія» в (ХТС) у ливарний цех вибивальником відлитків 4 р. на формувальну дільницю та відповідно наказу №3003/01-ок від 30.03.2020 року [PERSON] був звільнений з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Ливарна Компанія» за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.5-6). Заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Ливарна\~Компанія» перед [PERSON] за виплатами заробітної плати за період з 01.09.2019 року по 30.03.2020 року становить 44739 грн, що підтверджується наданою підприємством довідкою (а.с.8). На день звільнення позивачеві не виплачена заборгованість по заробітній платі у вказаному розмірі. Позивач в наданій суду заяві зменшив позовні вимоги на 3500 грн., вказав що вказана сума заборгованості по заробітній платі була виплачена йому відповідачем після звернення його до суду. Стаття 43\~Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1ст.1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно дост.\~115\~КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.5\~ст.97 КЗпП України\~оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці. Частиною шостою статті 24\~Закону України «Про оплату праці»\~передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Статтею 625\~ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.\~12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною першою статті 116\~КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відсутність коштів у роботодавця не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум. При звільненні позивача з ним не були проведені остаточні розрахунки, що стало підставою для звернення до суду для захисту свого порушеного права. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у звязку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Більш того, відповідно до частини 1 статті\~115, ч. 5 ст.\~97 КЗпП України, ст.\~22, ч. 1 і 6 ст.\~24, ч.3 ст.\~15 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівникам підприємств здійснюється в першочерговому порядку, всі інші виплати здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці. Оскільки відповідачем було порушено право позивача на отримання заробітної плати в строк та враховуючи надану останнім довідку про наявну заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітної плати, суд приходить до висновку, що вимога позивача є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. (за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 41239 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: approved