Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що їхнє сімейне життя не склалося через різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, відсутність поваги та взаєморозуміння, на ведення спільного господарства. Фактично відносини припинились з жовтня 2018 року. Позивачка вважає, що на даний час шлюб носить формальний характер, подальше його збереження неможливе. Спору щодо поділу спільного сумісного майна між сторонами немає, час на примирення не потрібен. Спільних дітей від шлюбу у сторін також немає. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність і про згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути дану справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. З свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони уклали шлюб 25.06.2016р. у Печерському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1067. 21.04.2018р. сторонами укладено шлюбний договір, відповідно до п. 4.3 якого сторони домовилися, що будь-які правовідносини сторін щодо укладення, виконання, розірвання, припинення цього договору та будь-які інші правовідносини, пов`язані з цим договором регулюються законодавством України. Шлюбні відносини між сторонами припинені остаточно, спільне господарство сторони не ведуть, не проживають разом, мають різні погляди на життя, не бажають відновлювати сімейні відносини. У ст. 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993р., ратифікованої Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994р., у справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви (ст. 28 Конвенції); по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони (ст. 29 Конвенції). Відповідно до ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При встановлених у судовому засіданні обставинах суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу не можливе, воно суперечить інтересам сторін, примирення неможливе. Згідно ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved