Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач - представник ПАТ ВТБ Банк [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 156 871,59 грн., за договором №R53413422746B від 29 квітня 2013 року. Крім цього просить стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1652,09 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 29 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством ВТБ Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір №R53413422746B, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 99 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% річних з кінцевим терміном користування грошовими коштами до 29 квітня 2018 року. Відповідач у порушення умов кредитного договору свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 14 серпня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 110 139,23 грн., які просить суд стягнути з відповідача та судові витрати по справі у розмірі 1652,09 грн.. 09 лютого 2016 року від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Відповідно до даної заяви ПАТ ВТБ Банк просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору №R53413422746B від 29 квітня 2013 року, яка виникла станом на 27 січня 2016 року у розмірі 156 871, 59 гривень та судовий збір. Позивач - представник ПАТ ВТБ Банк [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, збільшені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задоволити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про час і місце розгляду, причину неявки суд не повідомила. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №R53413422746B від 29 квітня 2013 року, укладеного між ПАТ ВТБ Банк та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 99 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% річних з кінцевим терміном користування грошовими коштами до 29 квітня 2018 року (а.с.6-12). Згідно до розрахунку заборгованості за договором №R53413422746B від 29 квітня 2013 року, станом на 27 січня 2016 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість, яка складає 156 871,59 грн., з яких: 76 883,49 грн. - заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, 14850,95 грн. - заборгованість по процентам з урахуванням 3% річних, 34 972,15 грн. - заборгованість по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені нарахованих у звязку з порушенням зобовязань, 30 165 грн. заборгованість по пені, нарахованої у звязку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. -2- Згідно статтей 526, 527 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок. У відповідності до статтей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Так, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В частині 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем [PERSON], що підтверджується меморіальним ордером № 43755 від 29 квітня 2013 року, а остання належним чином не виконала умови договору №R53413422746B від 29 квітня 2013 року, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі - зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: approved