Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженку Республіки Комі Російської Федерації та [PERSON], [INFO], уродженку м.Ватутіне Черкаської області втратившими право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.03.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу, він придбав будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Його право власності на вказаний будинок підтверджується відміткою Черкаського об'єднаного бюро технічної інвентаризації. У вказаному будинку зареєстрована його дочка [PERSON] та його онука [PERSON] Відповідачі вже тривалий час в будинку не проживають, комунальні послуги не сплачують, жодних витрат по утриманню будинку та прилеглої території не несуть. Реєстрація [PERSON] та [PERSON] у будинку порушує його право, як власника зокрема він не має можливості оформити субсидію на комунальні послуги у зв'язку з чим він несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Позивач не може вирішити вказане питання в добровільному порядку, а тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином (через офіційний веб-сайт Судової влади України), а тому суд вважає, що відповідачі в судове засідання не з'явилися без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу за їхньої відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому виносить заочне рішення. Відповідачі у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подали, жодних заяв чи клопотань не надіслали. Представник третьої особи, в судовому засіданні зазначила, що позивачем не надано жодних доказів, що малолітня [PERSON] має інше місце проживання, у вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Заслухавши позивача, представника третьої особи, свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.7-10). Відповідно до довідки про склад сім'ї (а.с.12) та копії будинкової книги (19-21) у будинку зареєстровані відповідачі - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вбачається із акту депутата від 21.05.2018 року (а.с.11), відповідачі за вказаною адресою фактично не проживають. Вказане у судовому засіданні підтвердила свідок - [PERSON], яка є сусідкою позивача та в своїх показах зазначила, що відповідачі дійсно не проживають за вказаною адресою, житлом не користуються. Мають постійне місце проживання за межами України. Реєстрація відповідачів у квартирі порушує право позивача, як власника, зокрема, він не має можливості оформити субсидію на комунальні послуги у зв'язку з чим несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь -які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із положеннями ст.16, 383, 386, 391 ЦК України, власник. квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, а також вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі ... судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням... Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України №2 від 12.04.1985 р. суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї. Так, власник житла має право вимагати визнання колишнього члена його сім'ї таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права користування цим приміщенням із зняттям останнього з реєстрації. А тому враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO], уродженку Республіки Комі Російської Федерації та [PERSON], [INFO], уродженку м.\~Ватутіне Черкаської області втратившими право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Від відшкодування судових витрат позивач відмовився. На підставі ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved