Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, площею 0,3600 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є спадкоємицею за законом після смерті батька [PERSON] , спадщину прийняла у відповідності до закону, звернулась до нотаріуса за видачею свідоцтва, але нотаріусом їй було відмовлено у його видачі, у зв`язку з тим, що позивачка не надала документи, що посвідчують права власності спадкодавця на житловий будинок та земельні ділянки, оскільки останній за життя не оформив на себе правовстановлюючі документи на спадкове майно. Представник позивача - адвокат Дурицька М.Є. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Третя особа - державний нотаріус Шостої Київської нотаріальної контори Радіонова Л.І. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши заяву позивача та інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.13), [PERSON] помер [INFO] . Із копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.10), копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] від 25.09.2014 (а.с.14) встановлено, що позивач є донькою [PERSON] .. З матеріалів спадкової справи № 595/2014, заведеної відносно майна померлого [PERSON] , встановлено, що спадкоємицею за законом першої черги є його донька [PERSON] , позивач у справі, яка прийняла спадщину після його смерті, оскільки фактично з ним проживала на час відкриття спадщини. Згідно заяви спадкоємця до складу спадкового майна померлого [PERSON] входить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельні ділянки площею 0,3600 та площею 0,2500 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Радіонової Л.І. від 15.11.2018 позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки площею 0,3600 га та 0,2500 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкоємець [PERSON] не надала документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вищезазначений житловий будинок і земельні ділянки, та не надала витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (а.с.15). З довідки від 01.02.2018 № 21, виданої Раковицьким старостинським округом Радомишльської міської ради Житомирської області (а.с.16) вбачається, що згідно погосподарської книги № 15, особовий рахунок 03-0015-3, за домогосподарством [PERSON] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , рахується земельна ділянка 03-0015-3 площею 0,3600 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, дані земельні ділянки не перебувають у приватній власності. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 11.10.2018 за № 749 (а.с.17), згідно даних наявних в матеріалах інвентаризаційної справи № 54 станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.08.2019 (а.с.57,58) відомості про нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] - відсутні. Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1228 ЦК України регламентовано, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995, та інших нормативно-правових актів. Положеннями ст. 1225 ЦК України, ст. 131 ЗК України, п. 22-1 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Так, згідно п. 4 ч. 2 п. п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, державній реєстрації підлягали тільки будинки і домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. На підставі наявних в матеріалах справи документів, судом встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , належав на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим даний будинок увійшов до майна, на яке відкрилась спадщина, і воно було успадковане донькою померлого [PERSON] .. Позов в частині визнання права власності на житловий будинок обґрунтований і підлягає задоволенню. Водночас належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельні ділянки, які рахувались за домогосподарством спадкодавця, перебували у його власності позивачем суду не надано, а тому в частині визнання права власності в порядку спадкування на земельні ділянки слід відмовити. Виходячи з положень ст. 1225 ЦК України та 131 ЗК України, пред`явлення позову щодо визнання права власності на земельні ділянки позивачкою є передчасним. Оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вказаного нерухомого майна з законних підстав, то позивач має право на судовий захист. Разом з тим, враховуючи, що суд розглядає цивільну справу з точки зору наявності права на об`єкт права власності, то суд не вбачає за необхідне конкретизувати технічне наповнення даного об`єкту нерухомості, і в рішенні суду зазначає об`єкт права власності за тими відомостями, які необхідні для здійснення реєстрації права і для внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial