Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач просив задовольнити позов, посилаючись на обставини: З відповідачем по справі перебувала у шлюбі з 30 січня 1999 року по 14 вересня 2015 року, після чого розлучилися. Від спільного життя мають двох дітей, зокрема малолітнього сина -[PERSON], [INFO]. У зв»язку з тим, що у місті Макіївка, Донецької області на даний час проходить антитерористична операція, неможливо створити належні безпечні умови проживання, тому разом з дітьми з червня 2014 року оселилася у м. Первомайський, Харківської області, де стала на облік як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України. Батько дітей також покинув окуповану територію і на теперішній час проживає у м. Харкові, проте ухиляється від усякого спілкування. Про те відповідач в добровільному порядку надати дозвіл для виїзду дитини за кордон відмовляється, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Позивач надала заяву і якій просила розглянути справу за її відсутністю, на позові наполягає. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, з позовом згоден. Суд,вважає встановленими наступні факти та відповідні правовідносини: перебувала у шлюбі з 30 січня 1999 року, після чого розлучилися, про що свідчить копія рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2015 року (а. с. 12). Від спільного життя мають двох дітей, зокрема малолітнього сина -[PERSON], [INFO], що підтверджується копією актового запису про народження за № 318 від 21 травня 2010 року зареєстрованого Гірницьким відділм РАЦС Макіївського міського управління юстиції Донецької області (а. с. 13). У зв»язку з тим, що у місті Макіївка, Донецької області на даний час проходить антитерористична операція, неможливо створити належні безпечні умови проживання, тому разом з дітьми з червня 2014 року позивач оселилася у м. Первомайський, Харківської області, де стала на облік як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України, про що свідчить копія довідки від 22.12.2014 року за № 6341000505 (а. с. 5). Батько дітей також покинув окуповану територію і на теперішній час проживає у м. Харкові, проте ухиляється від усякого спілкування. Суд, вважає, що позивачем надано достатньо доказів для задоволення позову. Конституцією України від 28 червня 1996 року, а саме: ст. 33, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, у відповідності до ч. 2 ст. 313 ЦК України, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в*їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться за відсутності згоди одного з батьків на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами України,які не досягли 16-річного віку,здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними , які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян,які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згоду другого з батьків не вимагається у разі пред*явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину,який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлені обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлюється певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини,бути розлучена зі своєю матір*ю. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов*язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов*язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетне та принципове значення мають саме інтереси дитини - вони повинні бути непорушними в залежності від стосунків батьків між собою. На підставі наведеного та

Outcome: approved