Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10260,51 грн. за кредитним договором № б/н від 20.12.2007 р., яка складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом - 8695,72 грн., заборгованості з пені 600 грн., штрафів 500 грн. (фіксована частина), 464,79 грн. (процентна складова) та стягнути судові витрати у розмірі 1378 грн. Позов обґрунтований тим, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 20.12.2007 р. був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач зазначає, що ним зобовязання за договором виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобовязання не виконує, в звязку з чим утворилась заборгованість, яка складає 26188,31 грн. Від вказаної суми позивач відняв суму у розмірі 18237,22 грн., яка була стягнута з відповідача за рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 17.03.2016 р. та нарахував штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг у розмірі 964,79 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не зявляється. Про дату та час судового засідання була повідомлена завчасно та згідно вимог ст. 74 ЦПК України за адресою, повідомленою АДП ГУ ДМС України в Харківській області, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, отже суд, з урахуванням положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 20 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір (далі по тексту - Договір), згідно якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, що є додатком до договору, Позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, визначених даним договором. Позивач вказує, що відповідач має заборгованість за кредитним договором станом на 31.03.2016 р. у розмірі 26188,31 грн. та яка складається з: - заборгованості за кредитом 2824,12 грн.; - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 20064,19 грн.; - пені 3300 грн.; Позивач зазначив, що від вказаної суми заборгованості він відняв суму у розмірі 18237,22 грн., яка була присуджена до стягнення з відповідача відповідно до заочного рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17.03.2016 р., і різниця становить 9295,72 грн. До вказаної суми позивач додав штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме фіксованої частини у розмірі 500 грн. та процентної складової у розмірі 464,79 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості до стягнення становить 10260,51 грн. Відповідно до заочного рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17.03.2016 р. з [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.12.2007 р. у розмірі 18237,22 грн. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 23 вересня 2015 року по справі № 6-1206цс15, який є обовязковим для застосування згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Судом не заперечується, що позивач має право на нарахування платежів на суму заборгованості, нарахування яких передбачено договором та ЦК України, після прийняття рішення про стягнення заборгованості. Поряд із цим, таке нарахування, згідно правового висновку ВС України, можливе лише у разі невиконання судового рішення. Тобто у даному випадку позивач має довести, що заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17.03.2016 р. не виконано на теперішній час. Разом із тим, позивач відповідних належних та допустимих доказів не надав, що позбавляє суд можливості встановити правомірність нарахування процентів, пені та штрафів на суму заборгованості після прийняття даного рішення. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 05.07.2016 р. явка представника позивача до суду визнавалась обовязковою для надання пояснень та обґрунтування заявлених вимог. Копія вказаної ухвали була отримана представником ПАТ «КБ «Приватбанк» 11.07.2016 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, вказана ухвала електронному вигляді була доставлена до електронної скриньки позивача 05.07.2016 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, однак представник позивача в судове засідання не зявився, правом надати пояснення та докази на їх підтвердження не скористався, тому суд розглянув справу на підставі наявних в ній доказів. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed