Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач по справі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому зазначив, що 19.02.2009 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та відповідачем у справі [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим у останнього станом на 30.06.2014 утворилась заборгованість у розмірі 5625,84 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 985,60 грн.; заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 1950,81 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 2183,44 грн.; штрафу (фіксованої частини) - 250,00 грн.; штрафу (процентної складової) - 255,99 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на користь банка вищевказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що 19.02.2009 відповідач звернувся до позивача із заявою позичальника, згідно якої йому надано грошові кошти у сумі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У заяві зазначено, що позичальник ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Також у заяві зазначено, що позичальник погоджується з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами становить договір про надання банківських послуг. Строк дії картки закінчився у грудні 2012 року, однак своїх зобов'язань за договором відповідач не виконав, грошові кошти не повернув. На підставі викладеного, представник позивача просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував факт отримання платіжної картки з встановленим, відповідно до заяви, кредитним лімітом, а також факт зняття грошових коштів з рахунку, однак заперечував факт укладання договору, зазначивши, що фактично він лише звернувся до банку із заявою про надання банківських послуг. У зв'язку з викладеним, вважає, що кредитна операція була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, тому цей правочин, згідно ст. 215 ЦК України, вважається нікчемним. На підставі викладеного, просить задовольнити позов лише в частині повернення коштів, які складають суму кредитного ліміту, 1000,00 грн., в іншій частині позвних вимог просить відмовити. При винесенні рішення просив також врахувати, позивачем пропущено строк позовної давності (а.с. 30-31). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі, в зв'язку із наступними встановленими судом обставинами та відповідними до них правовідносинами: Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2009 року [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» а.с. 20) із заявою позичальника № б/н, згідно якої йому надано грошові кошти у сумі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 8). У заяві зазначено, що позичальник ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення у письмовій формі (а.с. 8 оборот). Як вбачається з заяви, зазначена Заява позичальника разом з запропонованими Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Відповідно до Заяви позичальника, на платіжну картку встановлено кредитний ліміт у сумі 1000,00 гривен, строк дії картки - грудень 2012 року (а.с. 50). Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши [PERSON] платіжну картку з встановленим кредитним лімітом, що визнано відповідачем у судовому засіданні, а тому на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв'язку з викладеним, зважаючи, що подавши заяву та погодившись на запропоновані Банком Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, який за своєю суттю є договором приєднання, тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо нікчемності правочину. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак, відповідач [PERSON] неналежним чином та не у повному обсязі виконував свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором, у зв'язку із чим, станом на 30.06.2014 утворилась заборгованість у розмірі 5625,84 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 985,60 грн.; заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 1950,81 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 2183,44 грн.; штрафу (фіксованої частини) - 250,00 грн.; штрафу (процентної складової) - 255,99 грн. (розрахунок а.с. 6-7). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник, яким є відповідач, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Заперечуючи проти позову, відповідач також заявив про пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Як вбачається з заяви позичальника, розділу ІІ Умов та Правил надання банківських послуг, термін дії кредитного ліміту співпадає з терміном дії карти. Як вказує пункт 3 розділу ІІ Умов та Правил надання банківських послуг (підпункти 3.1.1, 3.1.3) строк дії карти вказаний на зовнішньому боці картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше на надійшла письмова заява тримача про закриття картрахунку та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Строк дії картки закінчився у грудні 2012 року, про що свідчить надана суду інформація про картку/рахунок (а.с. 50). За таких обставин, суд вираховує строк дії договору на підставі п.п. 3.1.3 розділу ІІ Умов та Правил надання банківських послуг, за яким договір діє до 31 грудня 2012 року і саме з цієї дати, на думку суду, починається перебіг трирічного строку позовної давності. Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до суду 04 серпня 2014 року (а.с. 2), тобто в межах трирічного строку позовної давності. При вищевикладених обставинах, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги позивача у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» борг за кредитним договором № б/н від 19.02.2009 у сумі 5625,84 грн. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243,60 грн. (платіжне доручення а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved