Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, посилаючись на те, що 02 серпня 2006 року між ними і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4КР96760327. Згідно умов даного договору [PERSON] було надано кредит в розмірі 2 515,50 грн. терміном до 02.08.2007 року, а останній зобовязався повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилається на те, що відповідач свої зобовязання за договором кредиту не виконав, тому станом на 22 жовтня 2015 року заборгованість становить 55 693,65 грн., яка складається із: 2099,26 грн. заборгованості за кредитом; 14 631,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 35 834 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 628,27 грн. процентна складова. Зважаючи на викладене просить суд позов задовольнити. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти заочного рішення. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак, звернувся до суду із заявою, позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що пройшли всі строки позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір DNH4КР96760327 від 02 серпня 2006 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 2 515,50 гривень, строком до 02 серпня 2007 року. Встановлено, що рішенням Глибоцького районного суду від 03 березня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4КР96760327 від 02 серпня 2006 року, яка виникла станом на 20 січня 2014 року, в сумі 39 484,74 грн. та складалася із заборгованості за кредитом 2 103,13 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 11 944,20 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 23 080,99 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 856,42 грн. процентна складова, відмовлено у звязку із пропуском строку позовної давності. Вказане рішення набрало законної сили 14 березня 2014 року. В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду із даним позовом знову ж таки просить суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором, в тому числі і ту заборгованість, яка була станом на 20 січня 2014 року в сумі 39 484,74 грн. у стягненні якої вже було відмовлено за пропуском строку позовної давності. Отже, встановлено, що судом вже приймалося рішення по заборгованості 39 484,74 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Не підлягає на думку суду і вимога позивача про стягнення із відповідача заборгованості в сумі 16 208,91 грн., яка виникла за період з 20 січня 2014 року по 22 жовтня 2015 року та включає в себе заборгованість по відсотках, пені та штрафних санкціях. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо). Враховуючи те, що строк позовної давності до основної вимоги сплив, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення із відповідача додаткових вимог про стягнення відсотків, пені та штрафних санкціях, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На пiдставi викладеного, ст.ст. 253, 256, 266, 509, 526, 530, 532, 533, 546, 612, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed