Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

позивач ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом, в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 02.02.2012 року, у розмірі 67 160,75 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, для чого підписав Заяву б/н від 02.02.2012 року. При підписанні анкети-заяви позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором Відповідач зобов`язався, відповідно до умов Договору, погашати заборгованість за кредитом, процентами за використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У зв`язку з порушенням зобов`язання, у відповідача станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 67 160,75 грн, які позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08.08.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12..06.2020 року справу скеровано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 23.11.2020 року прийнято справу до свого провадження, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 12.03.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 15 040,99 грн. 02.07.2021 року на адресу суду надійшла заява відповідача про застосування судом наслідків пропуску позивач строків позовної давності. 02.07.2021 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява Банку про можливість розгляду справи у відсутність їх представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.02.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає Договір про надання банківських послуг. Відповідно до підписаної відповідачем заяви, останній ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись. Відповідно до наданої позивачем виписки з карткового рахунку вбачається, що Банк виконав свої зобов`язання, відкрив відповідачу картковий рахунок та видав кредитну картку, якою останній користувався, здійснюючи відповідні платежі. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки в ході судового розгляду знайшов свого підтвердження факт отримання відповідачем кредитних коштів, що підтверджується анкетою-заявою, випискою по картковому рахунку відповідача, розрахунком про розмір заборгованості, суд, враховуючи положення чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу за тілом кредиту в розмірі 2 906,88 грн Однак, вимоги позивача про стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Як вбачається з матеріалів справи відповідач не підписував Умови та правила надання банківських послуг, а положення анкети-заяви не містять інформацію про встановлений розмір процентів, що нараховуються за користування кредиту, розмір неустойки та інші платежі. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у визначеному банком розмірі, сплати комісії та неустойки. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Однак, суд приймає до уваги та погоджується з доводами відповідача про недотримання позивачем положень законодавства щодо строків звернення до суду. Так, відповідно до стаття 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до стаття 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників Такої правової позиції дотримується ВС в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Як встановлено судом, останній платіж відповідачем був здійснений на виконання умов договору 25.05.2013 року. В межах встановленого законом строку позовної давності позивач не звернувся до суду, оскільки позов до Подільського районного суду м.Києва подано 28.07.2017 року. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами відповідача та вважає, що позов в частині стягнення з відповідача розміру заборгованості за тілом кредиту не підлягає задоволенню в зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed