Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 23.03.2007 між сторонами було укладено кредитний договір, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10387, 87 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір застави, відповідно до умов якого відповідач передав в заставу позивачу автомобіль (марки ВЛЗ. модель: 210990-20, рік випуск': 2006, тип ТЗ: ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, № кузова/шасі: [NUMBER]. реєстраційний номер: [NUMBER]). 06.04.2011 державним виконавцем Міщенко Л.М. ВДВС Києво-Святошинського РУЮ накладено арешт на спірний автомобіль. Право застави у позивача виникло - 28.03.2007, а постанова про накладення арешту, акт опису та арешту майна були винесені у 2011 ропі, тобто пізніше ніж було укладено договір застави; по-друге: станом на 20.04.2012 заборгованість відповідача складає 13739, 24 дол. США, що перевищує вартість предмету застави. Тому просив звільнити з-під арешту, накладеного « 06» квітня 2011 року державним виконавцем Міщенко Л.М. ВДВС Києво- Святошинського районного управління юстиції майно, належне на праві власності відповідачу, а саме: автомобіль марки ВАЗ, модель: 210990-20, рік випуску: 2006, тип ТЗ: ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В. № кузова шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з»явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 28.03.2007 між сторонами укладено кредитний договір №КІВ3AU22320020, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10387, 87 Долар США. В забезпечення виконання зобов'язань за договором сторони уклали договір застави № КІВЗАШ2320020 від 28.03.2007, відповідно до умов якого відповідач передав в заставу позивачу автомобіль (марки ВАЗ модель: 210990-20, рік випускe 2006, тип ТЗ: ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, № кузова/шасі: [NUMBER]. реєстраційний номер: [NUMBER]). 06.04.2011 державним виконавцем Міщенко Л.М. ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції при примусовому виконанні рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва накладено арешт на спірний автомобіль. Вищезазначене обтяження державного виконавця Міщенко Л.М. зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 23567738 від 20.05.2008 (запис 2235). Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави у позивача виникло - 28.03.2007, а постанова про накладення арешту, акт опису та арешту майна були винесені у 2011 році, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Станом на 20.04.2012 заборгованість відповідача складає 13739,24 долар США, що значно перевищує вартість предмету застави. Крім того, згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має позивач. Тому державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Відповідно до п.7 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про знаяття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України, суд, судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи наведене на підставі ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved