Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача 26455,92 гривні вартості необлікованої електроенергії та судовий збір. Свої вимоги обґрунтував тим, що 02.06.2017 року працівниками Любомльської філії ПрАТ «Волиньобленерго» в присутності відповідача виявлено безоблікове споживання електроенергії останньою шляхом підключення потайної електропроводки поза лічильником до належної [PERSON] господарської будівлі. Про даний факт складено відповідний акт щодо відповідача, зареєстрованого у філії побутовим споживачем електроенергії. 14.06.2016 року комісія філії розглянула акт і прийняла рішення про нарахування вартості необлікованої електроенергії, про що складено відповідний протокол. Нарахування проведено згідно з Методикою, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.052006 року №562(далі Методика), за період у три роки; остаточна вартість визначена в сумі 26455,92 гривні. Відповідачу для добровільної сплати необлікованої електроенергії було направлено рахунок та претензійну заяву, однак сплата нею не проведена. Вважає, що відповідно до положень Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення(далі Правила КЕЕ) та ст.1166 ЦК України з відповідача підлягає відшкодуванню заподіяна шкода. У відзиві на позовну заяву відповідач заявлені вимоги не визнала і зазначила, що не є власником господарської споруди, де виявлено необліковане підключення електроенергії, про що усно заявила при складанні акту. Щодо цієї споруди не укладала з позивачем жодних договорів, при цьому позивач не надав жодних доказів належності їй цієї споруди. Крім цього, вважає необґрунтованим проведене нарахування відповідних сум, оскільки позивач безпідставно визначив розрахунковим періодом трирічний, а не встановлений Методикою 12-місячний строк. У встановлений строк позивач надав відповідь на відзив, у якому зазначив про підтвердження відповідачем належності їй господарської споруди під час складання акту та судовим рішенням про визнання права власності відповідача на квартиру; про застосування положень розділу 3 Правил КЕЕ та відповідної Методики для визначення розрахункового періоду. Відповідач у встановлений строк подала заперечення на відповідь на відзив, де вказала про визнання і реєстрацію за нею права власності лише на квартиру та про обґрунтування свого відзиву розділом 3 Методики. Судове засідання для розгляду позову не призначалось, через що відповідно до ч.2 ст.247, ч.2 ст.279 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось, протокол судового засідання не складався. Викладене у запереченнях клопотання відповідача про розгляд позову за правилами загального позовного провадження задоволенню не підлягає, оскільки з огляду на ціну позову ця справа відповідно до ч.6 ст.19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які згідно із п.1 ч.1 ст.274, ч.7 ст.277 ЦПК України розглядаються виключно в порядку спрощеного позовного провадження. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. В акті про порушення від 02.06.2017 року, складеному працівниками Любомльської філії ПрАТ «Волиньобленерго», вказано, що при перевірці квартири [ADDRESS] виявлено підключення проводу потайної електропроводки поза лічильником на господарські споруди; спожита електроенергія не враховується споживачу; порушено п.48 Правил КЕЕ. Квартира облікується за особовим рахунком №532012217. З актом відповідач як споживач електроенергії ознайомлена, його копію одержала, що посвідчено її підписом. Згідно із протоколом засідання комісії ПрАТ «Волиньобленерго» від 14.06.2017 року за результатами розгляду вищевказаного акту та відповідно до п.п.5 п.3.1 Методики за формулою 2.7 комісія нарахувала загальну вартість необлікованої електроенергії в сумі 26455,92 гривні за термін у 1096 днів до дня виявлення порушення. Листом від 14.06.2017 року позивач запропонував відповідачу в 10-денний строк сплатити нараховану суму. 28.08.2017 року на адресу відповідача позивач направив претензійну заяву того ж змісту. На підставі рішення Любомльського районного суду Волинської області від 08.11.2012 року за відповідачем 21.11.2012 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до чинної на час спірних правовідносин редакції ч.1 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.27 того ж Закону правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є … самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для встановлення підстав для відшкодування особою майнової шкоди має бути встановлено неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вину заподіювача шкоди. З наданих сторонами доказів встановлено, що порушення Правил КЕЕ виявлено в господарській будівлі, розташованій біля будинку №68 по вулиці Мічуріна в селі Бірки Любомльського району. Відповідач є власником і проживає в квартирі №4 цього будинку. Достатніх, належних і допустимих доказів того, що господарська будівля належить відповідачу чи перебуває в її користуванні, позивачем не надано. Посилання позивача на мотивувальну частину судового рішення суд не бере до уваги, оскільки цим рішенням за відповідачем визнано право власності лише на квартиру без господарських будівель і споруд, а зазначений в рішенні витяг з погосподарської книги стосувався обставин, що існували станом на 2012 рік і брались до уваги лише в частині спірної квартири. Твердження позивача про визнання відповідачем належності їй господарської споруди під час складання акту безпідставне, оскільки в самому акті зазначено лише про ознайомлення відповідача із його змістом і вручення його копії. Клопотань про витребування або забезпечення доказів в цій частині, в тому числі, про виклик свідків, витребування документів тощо, позивач не заявив. Крім цього, зазначаючи у позовній заяві відповідача споживачем електроенергії, позивач не довів і цього факту, оскільки до позовної заяви не додано доказів існування між сторонами договірних відносин. За таких обставин суд приходить до висновку, що з необхідних для відшкодування шкоди або збитків ознак доведено лише факт заподіяння шкоди. Ні вчинення відповідачем неправомірних дій, ні її вина у заподіяній шкоді не доведені. У звязку з такими висновками правильність обчислення нарахованої вартості необлікованої електроенергії суд не зясовує. Отже, заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати у формі судового збору відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed