Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 22.08.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (тепер ПАТ «Родовід Банк») та відповідачем було укладено договір №Ск-461-000234/8-2008, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 7636 грн. 30 коп. строком дії до 22.08.2010 року зі сплатою 7 відсотків річних, а боржник зобов'язувалась повністю погасити кредит, сплатити проценти за користування грошовими коштами та плату за обслуговування кредиту в строки та умовах передбачених договором. Вказував на те, що відповідач належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 14.03.2014 року в неї виникла заборгованість щодо повернення кредитних коштів у розмірі 6948,04 грн., щодо сплати нарахованих процентів - 873,10 грн., щодо нарахованої щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 1951,92 грн., пеня в сумі 29952,54 грн., а також 3 % річних в розмірі 1320,39 грн., а всього 41046 грн. Про наявність заборгованості та про необхідність її погашення позивач неодноразово повідомляв відповідача , проте позитивних результатів це не дало та відповідач ні яким чином на повідомлення не відреагував. На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій просив слухати справу без його участі, у разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не з'явилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомлений судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомила і не подала заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УДМС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою - [ADDRESS], саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 22.08.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (тепер ПАТ «Родовід Банк») та відповідачем було укладено договір №Ск-461-000234/8-2008, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 7636 грн. 30 коп. строком дії до 22.08.2010 року зі сплатою 7 відсотків річних, а боржник зобов'язувалась повністю погасити кредит, сплатити проценти за користування грошовими коштами та плату за обслуговування кредиту в строки та умовах передбачених договором (а/с 5). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, умовами договору передбачено, що погашення позичальником суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та відповідно до п. 2.14 кредитного договору щомісячна палата за обслуговування споживчого кредиту становить 2,65 % від суми наданого кредиту. Окрім того, відповідно до п. 5.2.16 кредитного договору за порушення позичальником строків погашення заборгованості за споживчим кредитом, сплати процентів, внесення плати за обслуговування споживчого кредиту банк має право стягувати з відповідача пеню за кожний день прострочки в розмірі 1,0 процента від суми простроченого платежу, якщо інший розмір пені не встановлений тарифами. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Відповідно до п.п. 4.1.8., 4.1.9 кредитного договору відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати грошові кошти в рахунок повернення суми наданого кредиту та сплати процентів в період з 31.03.2011 року. Як вбачається з матеріалів справи відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконала у зв'язку з чим у неї станом на 14.03.2014 року в неї виникла заборгованість щодо повернення кредитних коштів у розмірі 6948,04 грн., щодо сплати нарахованих процентів - 873,10 грн., щодо нарахованої щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 1951,92 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а/с 33). Відповідно до змісту ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до положень ст. 1050ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що на момент розгляду справи судом відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов'язання повинен нести боржник в повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, за неналежне виконання боржником свого зобов'язання банком було нараховано пеню відповідно до умов договору, яка станом на 14.03.2014 року становить 29952,54 грн., а також 3 % річних в розмірі 1320,39 грн. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved