Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -після смерті [PERSON], що настала 17 квітня 2003 року, залишилося спадкове майно у виглядi житлового будинку №6 по вулиці Кроцолин /колишня вулиця Крупської/ у смт.Вишково Хустського району Закарпатської області; -за життя [PERSON] заповіту не залишила, а тому спадщину у встановленому законом порядку вони не оформляли, оскільки вважали, що все майно залишиться їм - дітям померлої, а саме: йому - [PERSON], його сестрам: [PERSON] та [PERSON]; -разом з померлою [PERSON] проживала тільки донька померлої /його сестра/ - [PERSON], інша його сестра постійно проживає за кордоном; -його сестра [PERSON] на його пропозицію оформити все спадкове майно повідомила, що вона перешукала всюди документи про реєстрацію спадкового будинку, однак таких ніде не виявилося, в результаті чого між ними було вирішено розділити все інше майно, а після виготовлення документів на будинок між ними буде розділено і його; -на підставі такої домовленості він отримав у спадок наступне спадкове майно: деревообробний станок, електричні мотори для станків різної потужності, одну ікону, прес для виготовлення винограду, стару мясорубку та електричний точильний камінь; -але потім йому стало відомо, що 22 вересня 2010 року його сестра [PERSON], не повідомивши його, звернулася до Хустської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]; -про це свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 вересня 2010 року йому стало відомо тільки під час похорону його сестри [PERSON], яка померла 14 липня 2013 року; -спадкоємцем після смерті його сестри [PERSON] є її донька [PERSON], тому він зазначив її як відповідача у справі; -він вважає, що це свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає скасуванню, звернувся з позовом до суду та просив: встановити факт, що має юридичне значення стосовно прийняття ним частини спадкового майна шляхом вступу у володіння та розпорядження спадковим майном; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Державною нотаріальною конторою Хустського нотаріального округу за спадковою справою 354/2010, за реєстровим записом №1-1498, [PERSON]; зобовязати Державну нотаріальну контору перерозподілити частки спадкового майна між усіма спадкоємцями в рівних долях. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, оскільки: -вважає, що [PERSON] не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини у відповідності до ст.549 ЦК УРСР /1963р./; -речі, які [PERSON] забрав з будинку після смерті своєї матері: деревообробний станок, електричні мотори для станків різної потужності, одну ікону, прес для виготовлення винограду, стару мясорубку та електричний точильний камінь, не відносяться до загальної маси спадкового майна, а є, у відповідності до ст.533 ЦК УРСР /1963р./, предметами звичайної домашньої обстановки і вжитку; -[PERSON], звернувшись до державного нотаріуса 22.09.2010 року з заявою про прийняття спадщини, у відповідності до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР /1963р./, отримала законне свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки постійно проживала та користувалася спадковим майном. Представник 3-ої особи Державної нотаріальної контори в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, оскільки ніякі інші спадкоємці у встановлений законом строк з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до державної нотаріальної контори не зверталися, і тільки [PERSON] постійно проживала у спадковому будинку разом зі своєю матірю [PERSON], а тому їй 22.09.2010 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи 17 квітня 2003 року померла [PERSON] /а.с.6/, внаслідок чого відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: смт.Вишково Хустського району Закарпатської області, вулиця Кроцолин /колишня вулиця Крупської/, будинок №6, який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 червня 1988 року /1/2 частка/ та свідоцтва про право власності від 29 червня 1988 року /1/2 частка/ /а.с.9-10/. 22 вересня 2010 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину, згідно якого спадкоємцем за померлою [PERSON] є її донька [PERSON]. Згідно цього свідоцтва спадщина складається з житлового будинку за адресою: смт.Вишково Хустського району Закарпатської області, вулиця Кроцолин /колишня вулиця Крупської/, будинок №6 /а.с.7/. Відповідно до п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За таких обставин, виходячи з приписів Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми ЦК УРСР від 1963 року. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], а тому, у відповідності, до ст.529 ч.1 ЦК УРСР /1963р./, є спадкоємцем першої черги за законом /а.с.69/. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні сторони у справі не заперечують проти тих обставин, що [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги законом після смерті [PERSON], померла 14 липня 2013 року, і спадкоємцем після її смерті є її донька відповідач у справі [PERSON]. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР /1963р./: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У судовому засіданні було встановлено, що після смерті своєї матері - [PERSON] позивач [PERSON] до закінчення шести місяців забрав з дому та двору біля дому матері та перевіз до себе наступне майно: деревообробний станок, електричні мотори для станків різної потужності, одну ікону, прес для виготовлення винограду, стару мясорубку та електричний точильний камінь, що не заперечується сторонами у судовому засіданні. При таких обставинах суд вважає, що позивач [PERSON] розпорядився частиною спадкового майна, прийнявши її у своє володіння, тобто він фактично прийняв спадщину у відповідності до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР /1963р./. Відповідно до ст.562 ЦК УРСР /1963р./: поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні спадкової справи №354/2010 /а.с.51-62/ - [PERSON] 22 вересня 2010 року подала до Хустської держнотконтори заяву, в якій зазначила, що вона прийняла спадкове майно у вигляді цілого житлового будинку №6, що розташований у смт. Вишково, вулиця Кроцолин /вулиця Крупської/ Хустського району Закарпатської області. Окрім того, вона зазначила, що «крім неї, інших спадкоємців до майна померлої, які б прийняли спадщину, немає». Тобто, на думку суду, [PERSON], подаючи до Хустської держнотконтори заяву про прийняття спадщини, умисно приховала той факт, що крім неї, є ще спадкоємці, які б прийняли спадщину. Про навмисність дій [PERSON], направлених на усунення від прийняття спадщини інших спадкоємців, свідчить і той факт, що заява про прийняття спадщини була подана нею тільки 22 вересня 2010 року. На думку суду, державний нотаріус, отримавши від [PERSON] 22 вересня 2010 року, тобто майже через 7 років по закінченню шестимісячного терміну, встановленого для прийняття спадщини, повинен був встановити коло спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON], а також встановити /можливо через судове рішення після подання [PERSON] позову до суду/ факт того, що [PERSON], пропустивши належний шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, фактично вступила в управління або володіння спадковим майном і що ці дії були вчинені саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини у відповідності до ч.2 ст.549 ЦК УРСР /1963р./. [PERSON], подаючи 22.09.2010 року заяву про прийняття спадщини до Хустської держнотконтори, у якості доказу того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, надала державного нотаріусу довідку, видану виконкомом Вишківської селищної ради про те, що на день смерті [PERSON] вона проживала разом з померлою у спадковому будинку, що на думку суду, не може бути належним доказом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини у відповідності до ч.2 ст.549 ЦК УРСР /1963р./. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] від 22.09.2010 року, яке отримала [PERSON], є незаконним.

Outcome: approved