Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.04.2002 р. по 01.06.2013 р. в сумі 17824,94 грн. основного боргу та витрати по сплаті судового збору. У судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача надав суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позові наполягав. Відповідач про час та місце слухання справи були повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]. Послуги по опаленню і гарячому водопостачанню в даному будинку, в тому числі в квартирі відповідача, надає позивач. Згідно оборотної відомості даного рахунку вбачається, що відповідач своєчасно розрахунки за надану теплову енергію не здійснював, тому за ним виникла заборгованість по сплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2002 р. по 01.06.2013 р. в сумі 17824,94 грн. Таким чином, встановлено, що відповідач є споживачем платних комунальних послуг по опаленню і гарячому водопостачанню, надаваних їм позивачем. Плата за комунальну послугу визначена згідно встановлених за рішенням Луганської міської ради тарифів. Відповідно до ст. ст. 20, 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями у житлових будинках, власник та наймач орендар квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (надалі Правила), розрахунковим періодом для послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Позивач послуги відповідачам надав, і має право вимагати від відповідачів оплати наданих послуг. Відповідно до ЦК УРСР (1963 р.) для звернення до суду з позовом було встановлено трирічний строк позовної давності, який повинен був застосовуватись судом незалежно від волі і думки сторін. Пропуск строку позовної давності був підставою для відмови у позові, за виключенням тих випадків, коли суд за клопотанням позивача визнає поважною причину пропуску строку позовної давності і знайде причини для його поновлення. Відповідно до ст. 257 ЦК України введеного в дію з 01.01.2004 р. загальна позовна давність встановлюється також тривалістю у три роки, але не є беззаперечною підставою для відмови у позові і застосовується судом лише у випадках, коли про це заявила одна з сторін. Такого клопотання у визначені судом строки і в порядку, встановленому законом, учасники процесу не заявили. Підстав для стягнення боргу за період до 01.01.2004 р. нема, з причини пропуску позивачем строку позовної давності і відсутності підстав для поновлення строку. Тому в даній частині позовних вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Судом встановлено, що заборгованість відповідачів у період часу з 01.01.2004р. по 01.06.2013р. складає 16843,93 грн. , які підлягають стягненню за рішенням суду. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачем не оспорено і надано доказів на спростування розрахунку заборгованості позивача , тому суд його приймає, як вірний і доведений останнім. Стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: partial