Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у сумі 10 483, 99 грн., а також судовий збір 214, 60 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, на підставі якого останній отримав кредит в розмірі 4 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Однак відповідач зобов'язання по кредитному договору не виконав, в зв'язку з чим станом на 31 серпня 2014 року в нього виникла заборгованість - 10483, 99, яка складається з наступного: · заборгованість за кредитом - 3 381, 09 грн; · заборгованість по процентам за користування кредитом - 4 673, 64 грн; · заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 453, 83 грн; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: · штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн; · штраф (процентна складова) - 475, 43 грн. Отже сума до стягнення з відповідача [PERSON] становить 10 483, 99 грн. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте попередньо надав письмові пояснення в яких вказав, що позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення в разі відсутності відповідача та додав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Строк дії картки, виданої [PERSON], закінчився 31 лютого 2010 року. Строк позовної давності стосовно звернення позивача до суду з приводу стягнення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк», не минув, адже згідно виписки по рахунку відповідач останній платіж здійснив 30 січня 2009 року у розмірі 160 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що він дійсно 08 лютого 2007 року отримав кредит у сумі 4300 гривень на платіжну картку. В кінці 2008 року повністю повернув кредит та повернув пластикову банківську картку, але на неодноразове звернення до працівників ПАТ КБ «Приватбанк» про видачу довідки про погашення кредиту йому було відмовлено. Починаючи з 2009 року між позивачем та ним не існує законної підстави виникнення будь-яких нових зобов'язань по кредиту. При вирішенні спору просить застосувати позовну давність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено судом, 08 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, на підставі якого останній отримав кредит в розмірі 4 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Однак відповідач зобов'язання по кредитному договору не виконав, в зв'язку з чим станом на 31 серпня 2014 року в нього виникла заборгованість - 10483, 99, яка складається з наступного: · заборгованість за кредитом - 3 381, 09 грн; · заборгованість по процентам за користування кредитом - 4 673, 64 грн; · заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 453, 83 грн; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: · штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн; · штраф (процентна складова) - 475, 43 грн. Отже сума до стягнення з відповідача [PERSON] становить 10 483, 99 грн. Розмір заборгованості за кредитним договором позивачем документально доведений та відповідачем належними доказами не спростований. Відповідно до 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом є обґрунтованими. Проте, в ході судового розгляду встановлено, що до суду з позовом позивач звернувся за межами строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює тривалість загальної позовної давності у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Судом встановлено, що договір був укладений сторонами 08 лютого 2007 року відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту шляхом відкриття карткового рахунку, випуском та видачею платіжної картки. Згідно пункту 9.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. Відповідно до заяви позичальника, яка є невід'ємною частиною договору, строк дії картки встановлено 12 місяців. За приписами п. 9.4 Умов у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по карті і його непогашення клієнтом протягом 6 місяців, картка закривається, подальше відновлення дії картки можливе лише після повного погашення заборгованості клієнтом. Згідно наданої позивачем виписки по рахунку позивача останній платіж за договором відповідач здійснив 30 січня 2009 року у розмірі 160 грн. З того часу залишок заборгованості по рахунку перевищив встановлений платіжний ліміт по карті. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк дії картки, наданій відповідачу, сплив 08 лютого 2009 року. Відповідно до висновку правової позиції Верховного Суду України, викладеного у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, правила користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Банк не надав суду належних та допустимих доказів того, що [PERSON] було видано нову картку після спливу дії старої. Таким чином, строк дії кредитного договору між сторонами припинений 08 лютого 2009 року (останній день місяця дії кредитної картки) та саме з цього моменту має відраховуватись трирічний строк позовної давності. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про повернення суми боргу 16 жовтня 2012 року, тобто після спливу строку позовної давності, поважних причин пропуску строку звернення із позовом до суду не навів та відповідних доказів не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed