Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 20 вересня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON]) З.Є. про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» посилався на те, що відповідачам надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS], за період з 01 серпня 2011 року по 01 вересня 2016 року існує заборгованість в розмірі 14231,31 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачі мають сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в загальному розмірі 20199,92 грн. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідачі в судовому задоволення щодо задоволення позовних вимог повністю заперечували. Посилалися на те, що не є власниками квартири [ADDRESS], не проживають за вказаною адресою та не укладали договорів про надання послуг з позивачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01 серпня 2011 року по 01 вересня 2016 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS], але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 14231,31 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не оспорювала ту обставину, що у звязку з наявністю заборгованості частково погашала борг, зазначаючи при цьому в платіжних документах про те, що кошти сплачуються на погашення заборгованості за послуги. Розрахунок вартості послуг є обґрунтованим та відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обовязок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 162 ЖК України передбачено обовязок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 травня 2015 року, яке вступило в законну силу, є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Також встановлено, що право власності на відповідну частку в праві власності на квартиру відповідачем [PERSON] набуто в порядку спадкування після померлого 08 квітня 2012 року попереднього власника квартири [PERSON]. Твердження відповідача [PERSON] про те, що не отримала документи щодо права власності на квартиру, тому не повинна відповідати за боргами перед позивачем, не заслуговує на увагу. Як встановлено судом, право власності відповідача [PERSON] на відповідну частку в праві власності на квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Окрім того, за нормами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з нормами ст. ст. 1268 -1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після померлого 08 квітня 2012 року [PERSON] [PERSON] полтавською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 442/2012, з заявами про прийняття спадщини звернулися відповідачі [PERSON] та [PERSON] Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що кожен із зазначених відповідачів у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи норми ст. 1268 ЦК України, суд приходить до висновку, що хоча відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину і не отримала, але спадщина належить обом відповідачам з часу відкриття спадщини, тобто з 08 квітня 2012 року, тому останні в силу норм ст. ст. 322, 360 ЦК України мають обовязок з утримання спадкового майна, до складу якого входить квартира [ADDRESS], відповідно до частки кожного, тобто, по 1/2, саме з квітня 2012 року. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідачів за період з часу прийняття спадщини, тобто з квітня 2012 року є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню, з відповідачів підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2012 року по 01 вересня 2016 року в сумі 13155,01 (14231,31 грн.-1076,30 грн.) відповідно до розміру часток кожного в праві власності, з кожного по 6577,51 грн. (13155,01 грн. /2). В силу норм 1218 ЦК України спадкоємці отримують всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, в розмірі вартості спадкового майна. Разом з тим, кредитору спадкодавця при зверненні з вимогами до спадкоємця потрібно дотримуватися вимог, установлених стст.1281-1282 ЦК. Так, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора про відкриття спадщини, якщо їм відомо про борги спадкодавця. Кредиторові належить протягом 6 місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом 1 року від настання строку вимоги. Кредитор, котрий не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у вказані строки, позбавляється права вимоги. Отже, в матеріально правовому розумінні право кредитора, який протягом шестимісячного строку від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, або протягом одного року від настання строку вимоги у випадку, коли кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, не пред'явив свої вимоги до спадкоємців припиняється. Позивач ПОКПТГ «Полтаватеплоенерго» належним чином не пред'явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину в передбачений строк, встановлений частиною 3 ст.1281 ЦПК України. В силу норм ст. 1281 ЦК України строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (присічними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів. Позивачем не було здійснено дій по пред'явленню своїх вимог до відповідачів, як до спадкоємців у встановлений ч.3 ст. 1281 ЦК України строк, тому право вимоги позивача до спадкоємців по боргах спадкодавця припинилося. Тому позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за період з 01 серпня 2011 року по 01 квітня 2012 року не підлягають задоволенню. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01 квітня 2012 року по 01 вересня 2016 року. Розмір 3 % річних за вказаний період складає 818,13 грн., а сума інфляційних втрат 5125,58 грн. Тому загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період по 01 вересня 2016 року складає 19098,72 грн., в рівних частках з кожного. Посилання відповідача [PERSON] в поданих до суду письмових запереченнях на пропуск позивачем строків позовної давності не заслуговує на увагу. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в травні, червні, серпні, вересні та грудні 2015 року, а також в травні 2016 року було частково сплачено заборгованість, що остання підтвердила в судовому засіданні. Тим самим, сплачуючи кошти в рахунок боргу, відповідач [PERSON] в силу норм ст. 264 ЦК України визнавала наявність заборгованості за комунальні послуги та перервала термін позовної давності. Окрім того, як встановлено судом, позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» дотримано вимоги цивільного процесуального законодавства щодо звернення до суду попередньо з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів. За частинами 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ за ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Подання особою заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність (Ухвала ВССУ від 23 вересня 2015 року в справі N 6-18668св15). Враховуючи вказані обставини, посилання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності та застосування судом наслідків спливу строків позовної давності є необґрунтованим. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 1378 грн. з кожного відповідно до розміру задоволених позовних вимог, тобто, по 689 грн.

Outcome: partial