Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач ПП «Реліквія» звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 6700 грн., інфляційних збитків у розмірі 271,35 грн. та 3% річних у розмірі 220,23 грн., покликаючись на те, що [PERSON] , перебуваючи на посаді продавця продовольчих товарів в ПП «Реліквія», та відповідно до типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, будучи відповідально матеріальною особою за ввірені їй матеріальні цінності, знаходячись у приміщенні магазину «Реліквія» на вул. Патона, 2 у м. Львові, з метою незаконного привласнення чужого майна, близько 17.40 год. 29.12.2018 привласнила грошові кошти у розмірі 6700,00 грн., які належать ПП «Реліквія», чим заподіяла позивачу матеріальної шкоди на вказану суму. Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 20.08.2019 у справі №462/856/19, який 20.09.2019 набрав законної сили, [PERSON] визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України. За цих обставин, покликаючись на ст.1166 ЦК України, на думку позивача, заподіяна матеріальна шкода в розмірі 6700,00 грн. відповідачкою має бути компенсована у повному обсязі. Крім цього, на думку позивача, на спірні правовідносини поширюється дія\~ст. 11, 509, 625 ЦК України, а тому з 29.12.2018 по 01.02.2020 позивач нарахував на суму матеріальної шкоди 3% річних у розмірі 220,23 грн., а також інфляційну втрату з суми матеріального відшкодування у розмірі 271,35 грн. За наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2020 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України\~суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідачка своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності ч.1\~ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1\~ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 28 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Як встановлено судом, вироком Залізничного районного суду м.Львова від 20.08.2019 [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та обрано їй покарання 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. штрафу. Згідно вказаного вироку, обвинувачена [PERSON] , перебуваючи на посаді продавця продовольчих товарів в ПП «Реліквія» на [ADDRESS] , та відповідно до типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, будучи відповідально матеріальною особою за ввірені їй матеріальні цінності, знаходячись у приміщенні магазину «Реліквія» на вул. Патона, 2 у м. Львові, з метою незаконного привласнення чужого майна, 29 грудня 2018 року о 17.40 год. привласнила грошові кошти у розмірі 6700,00 грн., які належать ПП «Реліквія». Згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, заподіяння майнової шкоди позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] встановлено судом у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню в ході розгляду цієї цивільної справи. Відповідно до\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ч.1 ст.134 КЗпП України\~визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. З урахуванням зазначеного, суд погоджується у повній мірі з наведеними позивачем доказами на підтвердження заподіяння йому відповідачкою шкоди, внаслідок протиправних дій, а також обставинами, при яких така шкода була заподіяна. Тому, майнова шкода в розмірі 6700,00 грн., виходячи з положень ст. ст.\~1166\~ЦК України ч.1 ст.134\~КЗпП України, підлягає відшкодуванню у повному обсязі. За навдених обставин суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом стягнення із [PERSON] на користь ПП «Реліквія» 6700,00грн. матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідачки на підставі ст. 509, 625 ЦК України нарахованої суми матеріальної шкоди 3% річних у розмірі 220,23 грн., а також інфляційних втрат з суми матеріального відшкодування у розмірі 271,35 грн. за період з 29.12.2018 по 01.02.2020, то на думку суду вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції\~за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, ч. 5\~ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень\~ст. 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Більше того, сума можливого матеріального відшкодування не є узгодженою між потерпілою особою та заподіювачем шкоди і не може бути остаточно визначена до ухвалення рішення у справі. Таким чином, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням має підтверджуватися судовим рішенням або вироком суду. Відповідно до ч.6\~ст.82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, вироком Залізничного районного суду м.Львова від 20.08.2019 [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та обрано їй покарання 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. штрафу. При цьому, потерпілий ПП «Реліквія» цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являв. За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки судове рішення або вирок про завдання майнової (матеріальної) шкоди з визначенням її розміру та стягнення з відповідача вказаної суми відсутнє, то підстави для задоволення позову в частині інфляційних збитків та процентів в порядку\~ст. 625 ЦК України\~за прострочення грошового зобов`язання - відсутні. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч.6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Як встановлено з матеріалів справи, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Інші судові витрати у справі відсутні. Отже, сплата судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial