Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 49099,42 грн., за договором № Б/Н від 16 березня 2011 року. Крім цього просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 16 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк та [PERSON] укладено договір № Б/Н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідач строку дії картки. Відповідач [PERSON] у порушення вимог договору свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 30 вересня 2017 року у нього виникла заборгованість у розмірі 49099,42 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати по справі у розмірі 1600,00 грн. Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. Зі згоди представника позивача, яка не заперечила протии заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, відповідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 16 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк та [PERSON] укладено договір № Б/Н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6-32). Наведене відповідає положеннями частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договору № Б/Н від 16 березня 2011 року, виникли кредитні правовідносини та, відповідно, зобов'язання, які останній мав виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших нормативних актів, зокрема, виконувати в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування коштами, однак зобов'язання порушив невиконанням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № Б/Н від 16 березня 2011 року, станом на 30 вересня 2017 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість в розмірі 49099,42 грн., з яких: 4049,61 грн. - заборгованість за кредитом, 38835,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3400, 00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2314,26 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5). Відповідно до п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті позичальник зобовязується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 стаття 626 Цивільно кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до статтей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 546 та статті 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (пункт 3 частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України). Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем [PERSON], а останній належним чином не виконав умови договору № Б/Н від 16 березня 2011 року, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати стягнути з відповідача на користь Банку.

Outcome: approved