Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач подав в суд позов, в кінцевій редакції якого просив визнати недійсною довіреність від 26 липня 2013 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30 липня 2013 року та витребувати дану квартиру з чужого незаконного володіння. В обґрунтування вимог [PERSON] та його представник посилались на те, що [PERSON] уповноважила 26 липня 2013 року [PERSON] на відчуження належної їй квартиру [ADDRESS], в той момент, коли через поганий стан здоровя, обумовлений онкологічним захворюванням та захворюванням на атеросклероз, перебувала у стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, договір купівлі-продажу квартири, який був вчинений [PERSON] 30 липня 2013 року на підставі спірної довіреності, був вчинений під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, обумовлених потребою [PERSON] в грошових коштах на оплату коштовного лікування онкологічного захворювання. Представник [PERSON]Я проти позовних вимог заперечувала, посилалась на їх безпідставність. Представник [PERSON] також заперечувала проти позову, посилалась на те, що її довіритель є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS]. Третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] пояснив, що при посвідченні довіреності 26 липня 2013 року переконався у дієздатності [PERSON] і поведінка останньої не викликала у нього сумнівів щодо її адекватності та спрямованості волевиявлення. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 липня 2013 року [PERSON] уповноважила [PERSON] на відчуження належної їй квартири [ADDRESS]. 30 липня 2013 року [PERSON] вказану квартиру продала [PERSON] за 182\~100 грн. 28 серпня 2013 року [PERSON] померла. Причиною смерті стала ракова інтоксикація та злоякісне новоутворення язика. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначали, що [PERSON] в липні 2013 року мала поганий стан здоровя, мала проблеми з памятю, через що могла не усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З висновку судово-психіатричної експертизи № 952 від 02.11.2015 року вбачається, що за життя та безпосередньо 26 липня 2013 року [PERSON] ознак будь-якого стійкого хронічного чи тимчасового хворобливого психічного розладу, які б позбавляли її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не виявляла і могла за своїм психічним станом (з урахуванням наявності онкологічного захворювання та лікування) при підписанні спірної довіреності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, як вбачається з описової частини експертного висновку, при дослідженні медичної документації [PERSON], зокрема амбулаторної картки, було встановлено, що не зважаючи на поганий стан здоровя через наявність захворювання серця, станом на 30.11.2012 року [PERSON] мала ясну свідомість. При огляді 15.02.2013 року [PERSON]К скаржилась на головний біль, загальну слабкість, головокружіння, при цьому їй був поставлений діагноз: ішемічна хвороба серця, діффузний кардіосклероз, церебральний атеросклероз. 31.05.2013 року [PERSON]К скаржилась на зниження памяті та головокружіння. Загальний стан здоровя був визначений як задовільний. При огляді 27 липня 2013 року [PERSON] скаржилась на слабкість та головокружіння. Обєктивно був описаний тяжкий стан, проте лікарем невропатологом не було встановлено ознак гострої неврологічної патології. 31 липня 2013 року лікарем-онкологом у [PERSON] було діагностовано саркому язика, однак остання відмовилась від подальшого лікування та огляду, була виписана додому за її проханням. Зважаючи на те, що справи про визнання правочинів недійсними з підстав, коли у момент вчинення оспорюваного правочину особа перебувала в такому стані, в якому вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, суд, оцінюючи в сукупності всі фактичні дані щодо стану здоровя [PERSON], які були встановлені з показань свідків, медичної документації та судової психіатричної експертизи, приходить до висновку, що на момент вчинення правочину у формі довіреності [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій і могла ними керувати. Судом не встановлено достатніх обєктивних медичних та фактичних даних, що наявність захворювання серцево-судинної системи та онкологічного захворювання, які впливали на загальний стан здоровя та на зниження памяті [PERSON], обумовлювали наявність стійкого хронічного чи тимчасового хворобливого психічного розладу останньої на момент вчинення оспорюваного правочину. Ті обставини, що [PERSON] самостійно телефонувала [PERSON] на міський телефон з проханням приїхати, а також те, що після огляду лікарем-онкологом вона відмовилась від госпіталізації і ця відмові була прийнята, свідчать про те, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій, що не викликало у лікарів та оточуючих підозр стосовно адекватності її поведінки. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 23 постанови № 9 від 06.11.2009 року Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Посилання позивача на те, що оспорюваний правочин у формі довіреності був вчинений [PERSON] у стані, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла ними керувати, а оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, як наслідок виданої довіреності, був вчинений під впливом тяжкої для [PERSON] обставини і на вкрай невигідних умовах, свідчить про певне протиріччя в позиції [PERSON], оскільки підстави, обрані позивачем в якості обґрунтування недійсності правочину купівлі-продажу, свідчать про те, що волевиявлення продавця було спрямоване саме на продаж нерухомого майна, проте через наявність певних негативних обставин, цей правочин був вчинений та ще й на невигідних для останнього умовах. В той час як підстави, викладені позивачем в обґрунтування недійсності довіреності, виключають наявність свідомого волевиявлення довірителя, який уповноважував довірену особу на продаж квартири. Проте, позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності тяжкої обставини, яка б спонукала [PERSON] до продажу квартири, оскільки онкологічне захворювання у виді саркоми язика було діагностовано 27 липня 2013 року, вже після видачі довіреності, і ніякого коштовного лікування [PERSON] не призначалось. З показань свідків також не вбачається, що [PERSON] до 26 липня 2013 року потребувала значних грошових коштів на лікування. Крім того, та обставина, що відповідно до умов спірного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року, квартира була продана за 182\~100 грн., що на той час складало в доларовому еквіваленті близько 22\~700 доларів США і відповідало орієнтовній ринковій вартості подібного житла, спростовує наявність ознаки вкрай невигідних умов вчиненого правочину. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed