Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулось до КИєво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 26.07.2013 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» було укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспорту № 120.0469156.158, відповідно до якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Тойота», державний номер [NUMBER]. Срок дії договору з 27.07.2013 року по 26.08.2014 року. 21.09.2013 року о 10 год. 55 хв. в м. Києві о пр.-т Московському відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ «Тойота», під керуванням [PERSON] та транспортним засобом «Деу» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. [PERSON] своїми діями вчинив адімінстартивне правопорушення передбачен ст. 124 КУпАП. В результаті зазначеної ДТП, застрахований ТЗ «Тойота», д.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження що підтверджується довідкою ДАІ. 28.10.2013 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено страховий акт по справі № 3564.206.13.01.01 на суму 20\~986,25 гривень. 01.11.2013 р. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на рахунок СТО 20\~986,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22899. Таким чином до позивач перейшло в межах фактичних затрат право вимоги, яке страхувальник або іншої особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] 20\~986,25 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу та судовий збір 243,60 грн. Представник позивача направив до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, просили в позові відмовити. Треті особи в судове засідання не зявились, про день час та місце розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як вбачається з положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як вбачається матеріалів справи, 26.07.2013 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» було укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспорту № 120.0469156.158, відповідно до якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Тойота», державний номер [NUMBER]. Срок дії договору з 27.07.2013 року по 26.08.2014 року. 21.09.2013 року о 10 год. 55 хв. в м. Києві о пр.-т Московському відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ «Тойота», під керуванням [PERSON] та транспортним засобом «Деу» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києві від 25 жовтня 2013 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті зазначеної ДТП, застрахований ТЗ «Тойота», д.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження що підтверджується довідкою ДАІ. 28.10.2013 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено страховий акт по справі № 3564.206.13.01.01 на суму 20\~986,25 гривень. 01.11.2013 р. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на рахунок СТО 20\~986,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22899. Однак, як автомобіль [NUMBER] під час настання ДТП, був забезпечений відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5386544, страховою компанією ПАТ «УСК «Гарант - Авто». Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 50\~000,00 грн. Отже, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у встановленому законом порядку. Відсутність вказаного полісу № АС/5386544 в базі МТСБУ, не спростовує його дійсність на момент страхового випадку. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України визначає що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким, чином суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги позивача до відповідача, відповідальність якого була застрахована. Вимог що стягнення даної суми в порядку регресу з ПАТ «УСК «Гарант - Авто» позивачем не заявлялось. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено ті обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому у вимогах позові необхідно відмовити. Відповідно до ст.ст. 15,16, 22, 979, 992, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: dismissed