Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач посилається на те, що рішенням Кремінського районного суду від 15 листопада 2012 року в справі № 1212/2229/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, було задоволено його позов та стягнуто з відповідача на користь позивача: суму боргу - 55440 грн., 3% річних від простроченої суми - 3078 грн. та судовий збір - 585 грн. Незважаючи на чинне рішення суду відповідач повернув йому лише 585 грн. судового збору. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати за період з 05.03.2013 року по 31.01.2016 року з суми 55440 грн., що складають 45061,58 грн., 3% річних від простроченої суми за 1062 днів прострочення за період з 05.03.2013 року по 31.01.2016 року з суми 55440 грн. у розмірі 4839,23 грн. та понесені судові витрати у розмірі 551,2 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково. Заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивача інфляційної складової, позаяк договір позики був укладений в іноземній валюті, а сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов»язання, яке визначене в гривні, про що зазначив в своєму рішенні Апеляційний суд Луганскої області, переглядаючи рішення Кремінського райсуду від 15 листопада 2012 року в справі № 1212/2229/2012. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 5 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати зокрема…з рішення суду. Згідно з приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено й не оспорюється сторонами, що рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 15 листопада 2012 року в справі № 1212/2229/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу було задоволено позовні вимоги позивача та ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача: суму боргу - 55440 грн., 3% річних від простроченої суми - 3078 грн. та судовий збір - 585 грн. (а.с.12-13). Незважаючи на чинне рішення суду, натепер, відповідач повернув позивачеві лише 585 грн. судового збору. Суд бере до уваги наведений в позові розрахунок позивача: інфляційні витрати за період з 05.03.2013 року по 31.01.2016 року з суми 55440 грн., що складають 45061,58 грн.; 3% річних від простроченої суми, за 1062 днів прострочення, за період з 05.03.2013 року по 31.01.2016 року з суми 55440 грн. у розмірі 4839,23 грн.,кий випливає із простроченої суми боргу за відповідний період, встановленої судовим рішенням, заявлений в межах позовної давності, і який жодних сумнівів не викликає та корелюється із статистичною довідкою про індекси інфляції в 2013-2016 роках (а.с.4). При вирішенні справи по суті суд враховує правову позицію Верховного Суду України, що викладена в Постанові від 30.03.2016 року №6-2168цс15, суть якої зводиться до наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки зобов»язання виникли з рішення суду, яке відповідачем тривалий час не виконується, тим самим порушуються права позивача, і відповідач повинен відповідати за прострочення грошового зобов»язаня в повному обсязі заявлених вимог. Посилання відповідача на існування між сторонами договору позики в іноземній валюті, як заперечення проти стягнення інфляційних витрат, суд до уваги не приймає з огляду на встановлені судом правовідносини сторін і обставини справи та наведену правову позицію ВС України, яка для суду є обов»язковою в застосуванні.

Outcome: approved