Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

позивач просить суд визнати за нею, [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON]. За життя [PERSON] належала земельна ділянка на підставі державного акту на земельну ділянку серія [NUMBER] від 19.12.2007 року площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 04.10.2002 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Черняхівською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за № 86. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині вищезазначеної земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У зв'язку з відкриттям спадщини [PERSON] [PERSON] у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернувся із заявою до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини матері [PERSON] Державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори 28.03.2008 р. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] не оформив на своє ім'я правовстановлюючий документ (державний акт) на вищезазначену частину земельної ділянки. [INFO] року помер [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після [PERSON] із спадкоємців першої черги залишилася вона його дочка - [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги не залишилось. У зв'язку з відкриттям спадщини [PERSON] вона у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулась із заявою до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після батька [PERSON] Проте, державний нотаріус Кагарлицької районної державної нотаріальної контори повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS], в зв'язку з тим, що не отримано правовстановлюючий документи та не проведена державна реєстрація свідоцтва на право власності на підставі свідоцтва на спадщину виданого Кагарлицькою районною державною нотаріальною конторою 28.03.2008 року за №1-1322 на ім'я [PERSON] У зв'язку з чим було запропоновано звернутися до суду про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки [PERSON] Таким чином, у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не виготовив державного акту на частину земельної ділянки, а для отримання свідоцтва на право на спадщину необхідно надати оригінал державного акту на ім'я [PERSON], вона не може оформити через нотаріальну контору свої спадкові права на вказану 1/2 частину земельної ділянки. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Представник відповідача в особі Черняхівської сільської ради Кагарлицького району в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Представник третьої особи в особі Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просять проводити слухання справи у відсутність представника Управління. Представник третьої особи в особі Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вислухавши позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. [INFO] року померла [PERSON]. За життя [PERSON] належала земельна ділянка на підставі державного акту на земельну ділянку серія [NUMBER] від 19.12.2007 року площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 04.10.2002 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Черняхівською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за № 86. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині вищезазначеної земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У зв'язку з відкриттям спадщини [PERSON] [PERSON] у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернувся із заявою до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини матері [PERSON] Державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори 28.03.2008 р. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] не оформив на своє ім'я правовстановлюючий документ (державний акт) на вищезазначену частину земельної ділянки. [INFO] року помер [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після [PERSON] із спадкоємців першої черги залишилася вона його дочка - [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги не залишилось. У зв'язку з відкриттям спадщини [PERSON] вона у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулась із заявою до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після батька [PERSON] Відповідно до статті 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 ЦК України). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Державна реєстрація речового права, яка здійснювалась на підставі та у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за № 1952-IV та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7.02.2002 р. за № 7/5, зводилася до реєстрації у відповідному відділі земельних ресурсів, яка визначалася як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу та припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке визначення поняття державної реєстрації речового права залишилось і у новій редакції Закону. Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цього Закону, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. В період встановлення нової системи державної реєстрації прав відповідно до Закону така реєстрація проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, які видані чи оформлені до «01» січня 2013 року. Відповідно до пункту 11 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Отже, після смерті власника неможливо здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість . Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. ст. 392, 1223 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи, що [PERSON] за життя набув права на частину земельну ділянку у встановленому законом порядку, проте отримав відповідні правовстановлюючі документи, які належним чином не оформлені, з огляду на те, що [PERSON] прийняла спадщину, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану вище земельну ділянки, порушені права позивача підлягають захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. На підставі викладеного та

Outcome: approved