Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , визначивши третьою особою ТОВ «ЕЛПЛАТ» про стягнення заборгованості, в якому прохав стягнути з поручителів [PERSON] та [PERSON] як солідарних із ТОВ «ЕЛПЛАСТ» боржників на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором про надання овердрафту № 1101.44737 від 09 вересня 2014 року у розмірі по 695 377 грн. 65 коп. з кожного, яка складається з наступного: 240 688 грн. 46 коп. капітал; 12 556 грн.68 коп. проценти за неправомірне користування кредитом; 442 132 грн. 51 коп. пеня, та судові витрати у розмірі 10 430 грн. 70 коп. (по 5\~215 грн. 35 коп. з кожного). На обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та третьою особою ТОВ «ЕЛПЛАТ» укладено Договір про надання овердрафту № 1101.44737 від 09.09.2014, згідно якого третій особі було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 400\~000 грн., процентна ставка 22,0 % річних, строк з 09.09.2014 року по 09.09.2016 року включно. У третьої особи утворився та існує борг за Кредитним договором перед позивачем, у сумі 240 688 грн. 46 коп. капітал; 12 556 грн.68 коп. проценти за неправомірне користування кредитом; 442 132 грн. 51 коп. пеня, а всього 695\~377 грн. 65 коп. В забезпечення виконання зобов`язань Третьої особи за Кредитним договором, із АТ «ПроКредитБанк» було укладено Договором поруки із [PERSON] та [PERSON] № 278275-ДПЗ та № 278240-ДПЗ від 09.09.2014 відповідно. Враховуючи, що Третя особа не виконав вимогу і взяті на себе зобов`язання і кредит залишається не погашеним, змушений звернутися до суду з позовом до поручителів. Позов прохав задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Гальонкіної Ю.С. від 10 жовтня 2017 року відкрито провадження по справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2018 року справу передано до мого провадження. Ухвалою суду від 15 січня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12 березня 2018 року позов задоволено. Ухвалою суду від 29 травня 2019 року заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12 березня 2018 року скасовано, призначено справу до розгляду у загальному порядку. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов про визнання поруки, що виникла на підставі Договору поруки № 278240-ДПЗ від 09 вересня 2014 року укладеного між ПАТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] такою, що припинена. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов про визнання поруки, що виникла на підставі Договору поруки № 278275-ДПЗ від 09 вересня 2014 року укладеного між ПАТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] такою, що припинена. В обґрунтування зустрічних позовів обидва відповідачі посилалися на аналогічні підстави, вважали первісний позов передчасним, безпідставним, необгрунтованим та таким, що невідповідає обставинам справи. Зазначили, що відповідно до положень ч.4 ст. 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання ( у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя. Позов про стягнення коштів як з поручителів пред`явлено 25 вересня 2017 року, після спливу одного року (з 09 вересня 2016 року). До позову додано Вимогу про виконання зобов`язань за Договором поруки датовану 01 вереснем 2017 року, тобто після спливу шестимісячного строку. З цих підстав, вважають поруку припиненою. Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року зустрічні позови прийнято до провадження та об`єднано із первісним позовом. Представник позивача надіслав до суду відзив на зустрічні позови, в якому зазначила, що відповідно до умов Договорів поруки кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості. Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», який введено в дію 04.02.2019, викладено ч.4 ст. 559 ЦК України в новій редакції, згідно якої якщо строк припинення поруки не встановлений, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. При цьому вказаний Закон застосовується до відносин, які виникли після введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію. За захистом свого порушеного права АТ «ПроКредитБанк» звернувся до суду у вересні 2017, тобто протягом 3 років з дня настання строку виконання основного зобов`язання ) з 09.09.2016), а тому підстави для припинення договору поруки на підставі ч.4 ст. 599 ЦК України в редакції до 04.02.2019 року відсутні. З цих підстав, прохав в задоволенні зустрічних позовів відмовити. Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, у задоволенні зустрічних позовів прохала відмовити з підстав, наведених у позові та відзиві на зустрічні позови. Представник відповідачів [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічні позови підтримав у повному обсязі, з підстав наведних у зустрічному позові. Третя особа ТОВ «Елплат» належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, у судове засідання представник не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (а.с.23, 32-33). Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовів, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09\~вересня 2014року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «ЕЛПЛАТ» укладено договір про надання овердрафту № 1101.44737, згідно якого ТОВ «ЕЛПЛАТ» отримав кредит у розмірі 400\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % на рік з кінцевим терміном повернення 09.09.2016 р. (а.с.6-9). Факт видачі кредиту підтверджується випискою з рахунку ТОВ «ЕЛПЛАТ» (а.с.10). Відповідно до п.3.10. Кредитного договору «Сторони погодилися, що належним та достатнім доказом наявності розміру заборгованості Позичальника є письмова довідка Кредитора (а.с. 6). Пункт 1.2 Договору овердрафту передбачає, що строк дії овердрафту до 09.09.2016 року. Пунктом 2.1 Договору овердрафту встановлено, що овердрафт повинен бути повністю погашеним не пізніше дня припинення його дії. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобов`язання перед ТОВ«ЕЛПЛАТ» надавши останньому кредитні кошти у вигляді кредиту в строки та на умовах, передбачених договором овердрафту від 09.09.2014 р. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, боржник зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. ТОВ«ЕЛПЛАТ» в терміни, встановлені договором, свої зобов`язання\~\~не виконував. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором овердрафту від 09.09.2014 року, боржник ТОВ«ЕЛПЛАТ» має заборгованість перед AT «ПроКредит Банк» у сумі у розмірі 695 377 грн., яка складається з наступного: 240 688 грн. 46 коп. капіталу; 12 556 грн.68 коп. процентів за неправомірне користування кредитом; 442 132 грн. 51 коп. пені (а.с. 11). В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором овердрафту №1101.44737\~від 09\~вересня 2014\~року між AT «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено Договір поруки № 278275-ДПЗ від 09.09.2014 року, а між AT «ПроКредит Банк» та [PERSON] Договір поруки № 278240-ДПЗ (а.с.14-17). Відповідно до умов п.2.1. Договорів поруки, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання усіх зобов`язань Позичальника у їх повному обсязі як солідарний із Позичальником боржник (а.с. 14,16). Згідно п.4.1 Договору поруки передбачено, що порука діє з моменту укладення Договору протягом усього строку користування кредитом, виданого на підставі Кредитних договорів та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Кредитних договорів, належного виконання усіх вимог Кредитора. Кредитор вправі пред`явити вимогу Поручителю про погашення заборгованості Позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості Позичальника. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Статтею 546 ЦК України\~встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша\~статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~(в редакції чинній на час укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті\~251,\~252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні\~статті\~251, частини четвертої статті\~559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої\~статті\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Як убачається з пункту 1.2 Договору овердрафту позичальник зобов`язувався повернути кредитні кошти до 09.09.2016 року включно. Оскільки Договром овердрафту встановлено строк виконання основного зобов`язання 09.09.2016 року, то у відповідності до п.3.1 Договорів поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня настання строку виконання основного зобов`язання за Договором овердрафту, тому з часу несплати відповідної суми коштів за основним зобов`язанням розпочинається обрахування встановленого частиною четвертою\~статті 559 ЦК України шестимісячного\~строку для пред`явлення вимог до поручителя. Таким чином, аналізуючи положення частини четвертої\~статті 559 ЦК України, необхідно дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя. \~ \~ \~ \~Законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановленог або встановлено моментом пред`явлення вимоги). \~ \~ \~ \~Зважаючи на викладене, строк дії поруки (будь-який передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. \~ \~ \~ \~З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в частині четвертій статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Таким чином, вимогу до поручителів про виконання ними солідарного обов`язку з боржником за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня настання строку основного зобов`язання. Встановлено, що позов до поручителів подано 25 вересня 2017 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання 09 вересня 2016 року. Вимоги про виконання зобов`язань датовані 01 вересня 2017 року (а.с.12,18) також після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання, при цьому доказів вручення їх поручителям не надано, а додані квитанції датовані датами, які передують датам Вимог (а.с.13). Враховуючи, що кредитор не звернувся до поручителів із позовними вимогами про погашення заборгованості боржника протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, суд приходить до висновк, що порука, яка виникла на підставі Договору поруки № 278240 ДПЗ від 09 вересня 2014 року укладеного між ПАТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] та на підставі Договору поруки № 278275 ДПЗ від 09 вересня 2014 року укладеного між ПАТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] є такою, що припинена. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність первісного позову ПАТ «Про Кредит Банк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа ТОВ «Елплат», про стягнення заборгованості, а отже відмову у його задоволенні. Разом з тим, вважає, що зустрічні позови [PERSON] до ПАТ «Про Кредит Банк», треті особи [PERSON] , ТОВ «Елплат», про визнання поруки припиненою та [PERSON] до ПАТ «Про Кредит Банк», треті особи [PERSON] , ТОВ «Елплат», про визнання поруки припиненою є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо посилання представника позивача на застосування до даних правовідносин норм ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції після внесення змін\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування»\~та змін до\~Цивільного кодексу України, який введено в дію 04.02.2019 року суд зазначає наступне. Однією з істотних законодавчих новацій, запроваджених Законом, є зміни в частині обсягу відповідальності поручителя і припинення поруки як способу забезпечення зобов`язання. Зокрема, відповідно до положень норми\~статті 599 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Частиною першою\~статті 58 Конституції України\~передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У\~Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99\~(справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно- правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої\~статті 58 Конституції України\~про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Аналогічна правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-2705цс16. Отже, за загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам. Це означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Винятки з цього правила допускаються за наявності вказівки в законі про надання йому (або окремим статтям) зворотної сили; у загальному правилі про неодмінне надання зворотної сили кримінальному закону, який скасовує або пом`якшує кримінальну відповідальність. Правовою позицією ВСУ в постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-2705цс16 передбачено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Викладене кореспондується з положеннями чинного\~Цивільного кодексу України, відповідно до статті 5 якого акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися таким, що втратив силу актом цивільного законодавства, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, норми положень ч.4\~ст. 559 ЦК України\~у редакції\~Законів №1414-VIII від 14.06.2016, №2478-VIII від 03.07.2018р., якими змінено ч.4\~ст. 559 ЦК України, набрали чинності після укладення спірного договору поруки, який було укладено у 09 вересня 2014 року, що виключає можливість застосування зазначеної норми до спірних правовідносин. Відтак, застосуванню підлягають положення ч.4\~ст. 559 ЦК України\~у редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору поруки. Суд вважає, що ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо відновлення\~кредитування» №2478-VIII від 03.07.2018 року, згідно яких цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, не можуть бути застосовані, оскільки правовідносини між сторонами припинили свою дію 09.09.2016 року. Доводи представника позивача, що право пред`явити вимогу Поручителю Кредитор має протягом трьох років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості Позичальника, що встановлено в п.4.1 Договорів поруки, не спростовує висновків суду щодо припинення дії поруки. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує понесений відповідачами судовий збір з позивача на їх користь.

Outcome: approved