Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому прохав стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12965 грн. 97 коп. за кредитним договором № б/н від 19 вересня 2014, яка складається з наступного: 2945 грн. 76 коп. заборгованість за кредитом; 3869 грн.27 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5057 грн. 32 коп. заборгованість за пеню; 500 грн.00 коп. штраф (фіксована частина); 593 грн. 62 коп. штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1\~600 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, зазначивши у позовній заяві про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримують повністю, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.2). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с. 53). Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом не встановлено, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому прийняв визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 вересня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 12300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.7). Підписання договору є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами даного договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, з якими вона згодна. Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку, відповідач зобов»язався виконувати та регулярно з ними ознайомлюватися (а.с.7-23). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобовязання перед [PERSON] надавши останній кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту в сумі, строки та на умовах, передбачених договором на платіжні картки. Факт отримання кредитних коштів [PERSON] підтверджується випискою за картковим рахунком (а.с. 8). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, відповідач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Відповідач [PERSON] в терміни, встановлені договором, свої зобовязання\~\~не виконувала. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором № б/н від 19 вересня 2014 року, відповідач [PERSON] станом на 21 вересня 2017 має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 12 965 грн.97 коп., яка складається із заборгованість за кредитом 2945 грн. 76 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 3869 грн. 27коп. (а.с. 6). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а згідно п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового стягнення за кожен день прострочення виконання. За порушення умов договору позивачем відповідачу нараховано: 5057 грн. 32 коп.- заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. - штрафу (фіксована частина) та 593 грн. 62 коп. штрафу (процентна частина), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6). Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову, так як [PERSON] порушила зобов'язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом, а також позов визнала в повному обсязі. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 1600 грн. (а.с.31). Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 800 грн., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 800 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved