Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якого визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 серпня 2013 року, видане державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В., зареєстроване в реєстрі за № 2-770; визнати за ним за набувальною давністю право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він є батьком багатодітної родини. 03.08.1997 року придбав у [PERSON] вказаний вище житловий будинок, що підтверджується письмовою розпискою. Того ж дня [PERSON] передала йому оригінали документів на житловий будинок: технічний паспорт та будинкову книгу. До цього, 03.12.1997 року [PERSON] придбала цей же будинок у власника [PERSON] за 1000 рублів, що підтверджується розпискою. Пожинаючи з 03 серпня 1997 року він, як добросовісний набувач, відкрито та безперервно володіє вказаним житловим будинком, а також користується земельною ділянкою на якій розташоване спірне майно для ведення господарства. Протягом часу володіння майном був впевнений, що на цей житловий будинок не претендують інші особи. 29 серпня 2013 року йому стало відомо, що 19 серпня 2013 року державним нотаріусом відповідачу було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого останній отримав у власність спірний житловий будинок. Також вказав, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, підлягає скасуванню. 07.02.1995 року [PERSON] заповідала спірний житловий будинок відповідачу, а [INFO] року вона померла. У передбачений законом строк відповідач до нотаріальної контори не звернувся та фактично спадщину не прийняв, тому вважає, що воно видане без належних правових підстав. Відповідач позов не визнав та вказав, що [INFO] року померла його мати [PERSON].. При житті мати залишила на його користь заповіт, посвідчений Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 07.02.1995 року. Після смерті матері він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В 1995 році отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку та через деякий час отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески в ощадбанку. Спірний будинок належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Першою державною нотаріальною конторою 19.08.2013 року, реєстр за № 2-770. Вважає, що позивач незаконно заволодів його майном. Третя особа: державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богунова Н.В. в судове засідання не з'явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно листа від 18.03.2013 року за № 01-16/3328 справу просить розглянути справу за її відсутності та надіслала до суду ксерокопії спадкових справ, документів на підставі яких вони були видані. (а.с. 25-51) Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за архівним матеріалом станом на 18 серпня 2013 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстрований в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 20.12.1988 року, реєстр за №2-6624, яке зареєстроване в БТІ 06.01.1989 року. (а.с. 32) 07 лютого 1995 року [PERSON] заповідала все належне їй майно своєму синові [PERSON] (а.с. 42) [INFO] року [PERSON] померла. (а.с. 41) На час смерті [PERSON] діяв цивільний кодекс Української РСР у редакції 1963 року. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] прийняв спадщину, оскільки звернувся 21.02.1995 року з заявою до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, а 29.08.1995 року за реєстром № 3-2702 йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 40-46) 28 травна 1997 року за реєстром № 3-1963 Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внести а ощадбанку № 5483/055 м. Мерефа Харківського району Харківської області. (а.с. 47-51) 19.08.2013 року за № 2-770 Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області [PERSON] було видане свідоцтво на право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 26-38) Позивачем у якості доказів суду надані: копія паспорту громадянина України і довідка про присвоєння ідентифікаційного номера на його ім'я; копія технічного паспорту на спірний житловий будинок; копія будинкової книги та копії двох розписок від 03.12.1994 року та від 03.08.1997 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 10; ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа яка заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено законом. Аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив, що він добросовісно на законних підставах заволодів житловим будинок, який раніше був зареєстрований за [PERSON], при цьому виходить з тих обставин, що факт проживання позивача у спірному будинку, не є підставою переходу до нього права власності на нерухоме майно за набувальною давністю і не свідчить про добросовісність заволодіння чужим нерухомим майном, а утримання будинку, оплата комунальних послуг є обов'язком позивача, як особи, яка користується житловим приміщенням та споживає комунальні послуги. На підставі викладеного, суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю. Оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволені позовних вимог суд на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відносить за його рахунок.

Outcome: dismissed