Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє також в інтересах малолітньої [PERSON] де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Тарутинської РДА Одеської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення і зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладеного кредитний договір №ODTRGA00000016 відповідно до якого їй був наданий кредит в розмірі 208430 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 24 квітня 2008 року уклали договір іпотеки № ODTRGA00000016, посвідчений приватним нотаріусом Тарутинського нотаріального округу Одеської області і зареєстрований в реєстрі за №1771, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 100,1 кв.м. житловою площею 74.40 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS]. 19 травня 2011 року між банком та [PERSON], [PERSON] була укладена додаткова угода до договору іпотеки №ODTRGA00000016 від 24 квітня 2008 року. Проте в обумовленні кредитним договором строки відповідач своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості за наданим кредитом не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за наданим кредитом в розмірі 251433 гривні 31 копійки. У зв'язку з цим позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, виселити відповідачів зі зняттям їх з реєстраційного обліку. [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору є [PERSON], орган опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про визнання частково недійсним договору іпотеки, а саме п. 20.12 вищевказаного договору, визнання недійсною додаткової угоди від 19 травня 2011 року до договору іпотеки, посилаючись на те, що реєстрація його членів родини, а саме: доньки [PERSON]Г та її малолітньої доньки [PERSON] в житловому будинку, що є предметом іпотеки після укладення кредитного договору за №ODTRGA00000016 від 24 квітня 2008 року та договору іпотеки №ODTRGA00000016 від 24 квітня 2008 року є абсолютно законною, у зв'язку з тим, що пунктом 20.12 вищевказаного договору іпотеки було передбачено, що іпотекодавець зобов'язується не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб в предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя, але згідно діючого законодавства відмова від цього права є нікчемною. Таким чином, вказаний пункт іпотечного договору суперечить нормам закону, тому може бути визнаний недійсним. Крім того, додаткова угода від 19 травня 2011 року до іпотечного договору не відповідає вимогам закону, а саме: вона не є нотаріально посвідченою, як це передбачено законодавством, тобто відсутність цією формальності є підставою для визнання її недійсною. Також не відповідають дійсності наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки був виконаний з урахуванням умов, викладених у додатковій угоді, в той час як вона була укладена з порушенням норм законодавства. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що 24 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно до якого їй був наданий кредит у розмірі 208430 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Дія договору закінчується 24 квітня 2018 року. В порядку забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 24 квітня 2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом. На час укладання договору сторонами була надана довідка селищної ради про наявність зареєстрованих осіб у предметі іпотеки. На той час у будинку були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], їх донька [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] не були зареєстровані у вищезгаданому будинку. Банк належним чином виконав свої зобов'язання по кредитному договору та здійснив видачу кредиту у розмірі 208430 гривень 00 копійок. Проте в обумовлені кредитним договором строки [PERSON] своїх зобов'язань по поверненню кредиту не виконувала. На повідомлення у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо порушення умов кредитного договору та договору іпотеки, про необхідність погасити в тридцяти денний строк заборгованості у розмірі 251433 гривень 31 копійки, та попередження, що у разі невиконання цієї вимоги в зазначений термін відбудеться звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідачі не відреагували. Тому, вона просить звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними спорудами, загальна площа якого складає 100,10 кв.м. житлова площа 74,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який є спільною сумісною власністю, як майнового поручителя [PERSON] та [PERSON] шляхом продажу з наданням банку права укладання від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем і всіх необхідних для цього повноважень, виселити та зняти з реєстрації зареєстрованих і мешкаючих у вищезгаданому будинку. Зустрічну позовну заяву представник позивача не визнала, мотивуючи це тим, що банк не порушує законодавство України, так як не забороняє проживати, користуватися даним майном, а лише п. 20.12 забороняє без згоди банку реєструвати будь-яких осіб в предметі іпотеки, але позивачем за зустрічною позовною заявою було зареєстровано без згоди банку свою доньку [PERSON] та її малолітню дитину [PERSON], а за умовами договору потрібно було звернутися до банку з заявою про надання дозволу реєстрації інших осіб, також вказує на те, що зустрічна заява подана після спливу позовної давності для звернення до суду також не згодна з вимогами про визнання недійсною додаткової угоди до іпотечного договору у зв'язку з тим, що сам договір іпотеки посвідчений нотаріусом, отже інші додаткові зміни до договору не потребують обов'язкового нотаріального посвідчення. Тому, просить в задоволенні зустрічної позовній заяві відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] первісний позов не визнали та пояснили, що дійсно 24 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» який є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав їй кошти, з кінцевим строком погашення до 24 квітня 2018 року, включно. В забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору від 24 квітня 2008 року № ODTRGA00000016 між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки. Свої зобов'язнання по сплаті кредиту виконували та щомісячно вносили суму заборгованості, навіть після пред'явлення позову до суду. Також, пояснили що банком самовільно було підвищено процентну ставку з 17,04 % до 29,04 %, вони повідомленні про це не були, що порушує їх права. Дія кредитного договору закінчується 24 квітня 2018 року, тому вони вважають, що немає підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, позивачем зроблені дії, які не передбачені законодавством, тобто банком надсилалось повідомлення про накладення арешту та виселення відповідачів, також в районній газеті є публікування об'яви про продаж предмету іпотеки, що є грубим порушенням, тоді як рішення по справі ще не прийнято. Тому, враховуючи те, що банк не надав належних доказів, розрахунків руху сплачених грошей, просять первісний позов залишити без задоволення, а зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі на підставі того, що п.20.12 договору іпотеки обмежує та порушує права дитини, що є членом сім'ї [PERSON] та відповідно до договору іпотеки і Закону України «Про іпотеку» укладена додаткова угода повинна бути нотаріально посвідчена. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка також діє в інтересах свої малолітньої доньки [PERSON] в задоволенні позовних вимог за первісним позовом просили відмовити, а зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі, про що надали відповідні заяви, також просили розглянути справу за їх відсутності. Представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області проти первісного позову заперечувала, оскільки згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти-члена наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Неповнолітня дитина зареєстрована і мешкає у вищезгаданому будинку, житлові та майнові права неповнолітньої дитини не можуть бути погіршені. Тому, просить суд в первісному позові ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - відмовити, а зустрічний позов - задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягають, а зустрічну позовну заяву слід задовольнити частково. Так, в судовому засіданні встановлено, що ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», створеного у формі товариства з обмеженою відповільністю та за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип і назва Банку Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. (Т. 1 а.с. 27). 24 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір за № ODTRGA00000016 згідно якого вона отримала кредитні кошти в сумі 208430 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення по 24 квітня 2018 року.(Т. 1 а.с.11-13). Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Також, встановлено, що [PERSON] отримала кошти відповідно до кредитного договору, але в розмірі 200000 гривень 00 копійок. Відповідачка не заперечувала про цей факт, який також підтверджується видатковим касовим ордером від 24 квітня 2008 року за №10. (Т. 1 а.с. 41). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В порядку забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору між банком та відповідачем [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань вищезгаданого кредитного договору, було укладено іпотечний договір № ODTRGA00000016 від 24 квітня 2008 року предметом якого стало нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 100,1 кв.м., житловою площею 74,4 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS]. Договір іпотеки № ODTRGA00000016 від 24 квітня 2008 року був посвідчений приватним нотаріусом Тарутинського нотаріального округу Одеської області [PERSON] за зареєстрованим в реєстрі №1771. Також приватним нотаріусом на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням договору іпотеки, накладається заборона відчуження зазначеного в договорі будинку, до припинення чи розірвання договору іпотеки зареєстровано в реєстрі за №1771. (Т. 1 а.с.16-19). 19 травня 2011 року між банком та [PERSON] [PERSON] була укладена додаткова угода до договору іпотеки, яка є його невід'ємною частиною. (Т. 1 а.с. 46). Правове регулювання процедури звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців здійснюється законами України, зокрема Житловим Кодексом України, Законом України «Про іпотеку». Згідно з п. 24 договору іпотеки від 24 квітня 2008 року у випадку порушення кредитного договору позичальником або договору іпотеки іпотекодавцями іпотекодержатель направляє іпотекодавцям і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. п. 18.8.1., 18.8.2., 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України « Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Тобто, сторонами в іпотечному договорі визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. У справі наявні докази про направлення банком іпотекодавцеві письмової вимоги, передбаченої ст. 35 Закону України «Про іпотеку», однак відсутні будь-які відомості про отримання відповідачами вказаної вимоги. Згідно ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Ця обставина також передбачена ст. 1056-1 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до кредитного договору та наданого до нього розрахунку під час підписання договору сторонами була визначена поточна процентна ставка в розмірі 17,04 %, але з 01 лютого 2009 року поточна процентна ставка банком самовільно була збільшена до 29,04 %., а потім з 27 вересня 2010 року зменшено до 27,04 %. Надіслане на адресу суду представником позивача повідомлення від 25 грудня 2008 року, направлене нібито, як зазначає представник позивача, іпотекодавцям, суд не приймає до уваги, підтверджуючих даних про отримання вказаного повідомлення представник банку не надав. ( Т. 1 а.с.5-6; Т. 2 а.с.77-80). Крім того, представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» неодноразово було уточнено позовні вимоги та завжди ціна позову змінювалась за першим позовом ціна позову складає 251433 гривні 31 копійки, потім ціна позову збільшена та складає 277239 гривень 67 копійок, відповідно останньої уточненої позовної заяви суму знову складає 251433 гривні 31 копійки. Також, в судовому засіданні встановлено, що з часу пред'явлення позову до суду відповідач щомісяця продовжує погашати заборгованість за кредитом, що підтверджується наданими квитанціями, які містяться в матеріалах справи, але беручи до уваги викладене представником позивача не зменшувано ціну позову. ( Т.2 а.с.64-67; а.с.89-92). Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Також даною нормою передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Зазначене положення Закону є оціночним у зв'язку з цим підлягає детальному мотивуванню. Тому у цьому випадку має бути врахована й співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору іпотеки сторони визначили вартість предмета іпотеки, що складає 286000 гривні 00 копійок, основний борг відповідача - 251433 гривні 31 копійки, тобто позивачем не врахована співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна. (Т.1 а.с.16-19; Т. 2 а.с.93). Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Відповідно до рішення органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації від 19 листопада 2013 року №01/01-12/2139 [PERSON], 14 січня 2008 року з житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] є не доцільним. (Т. 2 а.с.3). Позовні вимоги стосовно виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка також діє в інтересах свої малолітньої доньки [PERSON] та зняття з реєстрації є похідними, а тому не підлягають задоволенню, в зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічною позовною вимогою [PERSON] про визнання частково недійсним договору іпотеки, визнання недійсною додаткової угоди від 19 травня 2011 року до договору іпотеки, суд погоджується частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та видно з матеріалів справи на момент укладення договору іпотеки у житловому будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] були зареєстровані та мешкали тільки відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON].(Т. 1 а.с. 231-232). З довідки про наявність осіб, зареєстрованих в житловому будинку, який є предметом іпотеки, виданої головою Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, вбачається, що станом на 08 жовтня 2012 року у вищезгаданому будинку зареєстровані ще відповідачка [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON].( Т.1 а.с. 56). Ствердження представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про сплив позовної давності в частинні визнання недійсним п. 20.12 договору іпотеки від 24 квітня 2008 року, також не знайшло своє підтвердженні, у зв'язку з тим, що дія кредитного договору закінчується 24 квітня 2018 року. Як було вищевказано, внаслідок неналежного виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором від 24 квітня 2008 року між банком та [PERSON], 24 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір іпотеки на нерухоме майно, який був нотаріально посвідчений. Ствердження позивача за зустрічною позовною заявою про визнання частково недійсним іпотечного договіру не знайшло своє підтвердження, так як п. 20.12 передбачено певну процедуру реєстрації осіб в житловому будинку, що є предметом іпотеки. [PERSON] зареєстрував свою доньку [PERSON] та її неповнолітню дитину [PERSON] без звернення з заявою до банку про надання дозволу на реєстрацію вказаних осіб, що є порушенням вимог іпотечного договору, тому дана вимога задоволенню не підлягає. Також, встановлено, що 19 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] була укладена додаткова угода до іпотечного договору, відповідно до якої були внесені зміни до договору іпотеки від 24 квітня 2008 року. Відповідно до п. 32 договору іпотеки та ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до договору іпотеки підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Після видачі заставної зміни і доповнення до іпотечного договору і договору, яким обумовлене основне зобов'язання, можуть вноситися лише після анулювання заставної і видачі нової заставної в порядку, встановленому частиною четвертою статті 20 цього Закону. Будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Таке збільшення підпорядковується пріоритету вимоги за будь-яким іншим зобов'язанням, забезпеченим предметом іпотеки, яка була зареєстрована до реєстрації відповідної зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Тобто, відсутність нотаріального посвідчення додаткової угоди до іпотечного договору є підставою для визнання її недійсною. У зв'язку з тим, що представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було надано розрахунок, який складено з урахуванням положень додаткової угоди до договору іпотеки, яку визнано недійсною, суд вважає, що розрахунок суми заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності, оскільки був виконанний з урахуванням умов викладених у додатковій угоді. Таким чином, суд прийшов до висновку, що додаткова угода до договору іпотеки була укладена з порушенням, так як підлягала обов'язковому нотаріальному посвідченню. В зв'язку з цим, дана угода є недійсною. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного ст..ст. 526, 625, 1054-1056-1 ЦК України, ст.ст. 9, 109 ЖК України, Закону України «Про іпотеку»

Outcome: partial