Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою №103 в будинку 21-а по вулиці Черняховського в місті Бровари, з тих підстав, що відповідачка тривалий час - з 2005 року - не проживає в даній квартирі, залишаючись в ній зареєстрованою, не несе участі в оплаті комунальних послуг, її речі в квартирі відсутні; наявність реєстрації відповідачки за даною адресою є порушенням його права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач і його представник пояснили, що вказана квартира належить на праві власності позивачу, в квартирі була з 2005 року зареєстрована дружина позивача - відповідачка, але у вказаній квартирі вона не проживала, в квартиру не вселялась, в квартирі відсутні її речі, весь час з 2005 року відповідачка проживає за іншою адресою - в іншій, належній позивачу, квартирі по вул. Декабристів, 44/149, там же заходяться її речі, там же проживає дитина сторін. Просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом з підстав, передбачених ст.72 ЖК України, і з підстав, передбачених ст..405 ЦК України; вважає, що наявність реєстрації відповідачки за вказаною адресою є перешкодою у здійсненні ним права власності, зокрема у розпорядженні квартирою, створюючи певні обмеження. Відповідачка позов не визнала; не оспорює того, що дана квартира належить на праві власності позивачу, і не заперечує того факту, що в даній квартирі вона з моменту реєстрації і з моменту укладення шлюбу не проживала і не проживає, а постійно проживала і проживає до даного часу за іншою адресою - по вул. Декабристів, 44/149, в квартирі, яка також є власністю позивача. Позов не визнає, оскільки в 2005 році з позивачем мала місце усна домовленість, що вона буде зареєстрованою за даною адресою, а в дійсності буде проживати за іншою адресою. Крім того, позов не визнає, оскільки вважає, що вона наявністю реєстрації за даною адресою ніяким чином не порушує права власності позивача. Крім того просила у позові відмовити, оскільки не має іншого житла, де б вона могла зареєструватись на постійне місце проживання, що у разі визнання її такою, що втратила право користування даною квартирою, - це створить для неї перешкоди у вихованні неповнолітнього сина, виникнуть перешкоди у відвідуванні лікувальних закладів, освітніх установ, тощо. Третя особа просила розглядати справу у відсутності представника. З наданих доказів встановлено: Право власності позивача на квартиру за адресою [ADDRESS], підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 16.07.1996р. регіональним відділенням фонду держмайна (в порядку приватизації) і Свідоцтвом про право на спадщину від 20.04.2006р. (в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON]М.), витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (про реєстрацію права власності позивача на даний обєкт нерухомості). Крім того, відповідачем право власності позивача на вказану квартиру не оспорюється. Дана квартира є обєктом особистої власності позивача, як набута ним до шлюбу (1/2) і в порядку спадкування (1/2). Згідно довідки ВАДР зареєстроване місце проживання [PERSON], 1959р.н., - [ADDRESS], відомості з 4.11.2005р. Згідно рішення Броварського міськрайонного суду від 26.03.2012р. у справі про розірвання шлюбу сторони зареєстрували шлюб 9.07.2005р.; з рішення вбачається, що сторони припинили сімейні стосунки з листопада 2010 року, перестали вести спільне господарство; шлюб розірвано. Згідно свідоцтва про народження - сторони мають сина [PERSON], 17.11.2005р.н. Згідно актів обстеження житлових умов від 1.07.2015р. і від 15.07.2015р., складених депутатом міськради за зверненням позивача, на підставі опиту сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] ніколи не проживали в даній квартирі і не проживають. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знає сторони, які були подружжям, що в даній квартирі по вул. Черняховського, 21-а відповідачка не проживала ніколи, після реєстрації шлюбу з позивачем вони разом проживали у іншій квартирі в будинку по вул.Декабристів. Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 3.07.2015р. в кримінальному проваджені за ст. 190, 358 КК України відповідачці [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - саме за вказаною адресою вул. Декабристів, 44/149, що є доказом на підтвердження місця проживання відповідачки на даний час. Відповідачка подала такі докази: копію зустрічної позовної заяви позивача до неї у справі про поділ майна; оголошену їй підозру за ст.190, 358 КК України, копію конверту, підписаного позивачем; в даних документах зазначено адресу проживання відповідачки м. Бровари, вул. Декабристів, 44/149. Як пояснила відповідачка, дані документи вона подала суду на підтвердження того, що проживає за адресою [INFO], і про дане її місце проживання позивач знав, звертаючись до суду. Дані докази також підтверджують факт проживання відповідачки за вказаною в документах адресою (вул. Декабристів, 44/149), і відповідно підтверджують факт не проживання відповідачки у квартирі по вул..Черняховського, 21-а/103. Разом з тим, дані документи не містять будь-якої інформації, яка б мала доказове значення щодо наявності у відповідачки підстав для збереження за нею права користування квартирою по вул. Черняховського, 21-а/103, чи наявності поважних причин її не проживання у вказаній квартирі. Відповідачка подала як докази копії квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою вул. Черняховського, 21-а/103 за листопад і грудень 2010 року, за жовтень 2015р., в яких зазначено, що особовий рахунок відкритий на [PERSON], в графі платник зазначено прізвище [PERSON]; а також два акти від 15.04.2015р. про зміну лічильника і зняття показників лічильника на воду у вказаній квартирі з квитанціями про оплату даних послуг, в яких споживачем зазначено «[PERSON]С.». Дані документи не містять конкретної інформації на підтвердження слів відповідачки, що вказані платежі здійснювала саме вона, і з зазначеної у вказаних документах інформації таких висновків зробити неможливо. Крім того, дані документи не доводять наявності у відповідачки поважних причин для не проживання у вказаній квартирі, не доводять підстав для збереження за відповідачкою права користування даним жилим приміщенням, і не спростовують доводів позивача та поданих ним доказів. Таким чином, з показань сторін в тій частині, в якій інша сторона не заперечує, і з досліджених у судовому засіданні доказів суд встановив такі факти: відповідачка була зареєстрована на постійне місце проживання за адресою даної квартири з листопаді 2005року як член сім,ї позивача - його дружина; фактично відповідачка в даній квартирі не проживала і не проживає, і не користується даною квартирою як своїм житлом тривалий час, однозначно більше одного року; перебуваючи у шлюбі з позивачем, відповідачка не проживала в даній квартирі без поважних причин, принаймні наявність таких причин відповідачка не назвала і не довела, а її посилання на те, що всі питання стосовно місця проживання сім,ї вирішував чоловік, - не є причиною, яка може розглядатись як поважна причина для відсутності у жилому приміщенні. Після припинення сімейних стосунків з позивачем і після розірвання шлюбу відповідачка також не вселялась до вказаної квартири, ніяким чином не заявляла своїх прав на проживання в даній квартирі, зокрема не зверталась до суду за захистом своїх прав у разі їх порушення позивачем. Тобто не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача щодо проживання відповідачки в даній квартирі протягом всього часу з моменту реєстрації за даною адресою і дотепер. Згідно ч.1 ст.156 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст.405 ЦК України член сім,ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.321 ЦКУ право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід,ємними складовими права власності. Згідно ст. 391 ЦКУ власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності. Відповідачка посилається на іншу домовленість між сторонами, передбачену в ст.156 ЖК України, зокрема на домовленість з чоловіком, що вона буде зареєстрованою на постійне місце проживання в одній квартирі, а в дійсності проживатиме в іншій. Разом з тим, відсутні будь-які документи чи інші докази, з яких би вбачалось, що позивач брав на себе певні зобовязання з приводу збереження реєстрації відповідачки у вказаній квартирі чи з приводу надання їй права користування даною квартирою після припинення сімейних стосунків чи з приводу збереження за нею права користування даним житлом незалежно від проживання в ньому, тощо. Крім того, реєстрація постійного місця проживання, не є актом, що встановлює або надає право проживання, а є актом реєстраційного характеру, тобто є похідною від наявного права користування житлом (права проживання), і не може розглядатись як достатня підстава для збереження права проживання незалежно від підстав, передбачених у ст..405 ЦК України. Наявності будь-яких підстав для збереження за відповідачкою права користування вказаним жилим приміщенням вона суду не довела. Посилання відповідачки на те, що вона бажає зберегти прописку (реєстрацію за вказаною адресою) і що вона не має іншого місця, де б могла зареєструватись на інше місце проживання, - не є підставою для збереження за відповідачкою права користування жилим приміщенням і не є підставою для відмови у позові. До того ж ніяких зустрічних позовних вимог з приводу захисту житлових прав відповідачка не заявила. Сам факт наявності у сторін малолітньої дитини, яка значиться зареєстрованою за даною адресою, не може бути сприйнята як підстава для відмови у позові і як поважна причина відсутності відповідачки у жилому приміщенні протягом встановленого законом строку. При цьому суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, виходячи з того, що в рішенні суду про розірвання шлюбу не визначено конкретно місце проживання дитини після розлучення батьків, а місце реєстрації дитини може бути визначене за місцем проживання обох чи одного з батьків за згодою сторін. Спору з цього приводу не заявлено. Сам факт визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням не порушує житлових прав дитини сторін. Таким чином, позов підлягає задоволенню, а відповідачка визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ст.405 ЦК України.

Outcome: approved