Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд із позовною заявою, у якій з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.10.2007р. в сумі 2134,30 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту гривню складає 31950,47 грн., в тому числі 1498,92 долари США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 501,94 долари США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 33,40 долари США - штраф (фіксована частина), 100,04 долари США - штраф (процентна складова), а також 319,50 грн. судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.10.2007 р. між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, про надання кредиту в сумі 1600 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В ході виконання кредитного договору [PERSON] не проводив сплату кредитних коштів та нарахованих по кредиту відсотків, про що останній повідомлявся вимогами банку, однак такі залишилися без реагування та відповіді. Станом на 30.11.2014р. виникла заборгованість на суму 4478,79 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 2664,64 долари, яка була стягнута з відповідача [PERSON] в користь банку згідно рішення Стрийського міськрайонного суду від 15.11.2011р.. А відповідно різниця становить 2134,30 доларів. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов»язання і заборгованість за договором не погашає. Рішення суду не виконано грошові кошти не стягнуто. Представник позивача у судове засідання не з»явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення уточнених позовних вимог заперечив у повному обсязі та пояснив, що заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду від 15.11.2011р. з нього в користь банку вже стягнуто борг по спірному кредиту, а тому жодної заборгованості перед банком не має. Також, заявив про застосування строків давності до заявлених вимог. Просить в позові відмовити. Розглянувши матеріали справи, заслухавши осіб, які брали участь в справі, давши належну оцінку письмовим доказам по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 25.10.2007 р. сторони уклали між собою кредитний договір № б/н, згідно з яким позивач надав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти у розмірі 1600 доларів США, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зокрема, підписавши заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», сторони підтвердили, що такі складають між ними Договір. Згідно з умовами кредитного договору банк відкрив [PERSON] рахунок і видав засіб платежу - кредитну картку з лімітом кредитування 1600 доларів США, а за умовами договору [PERSON] зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 21,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою кредит надається з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки; граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH) (а. с. 19, 20). Незважаючи на неодноразові вимоги суду, сторонами не було надано жодних даних про строк дії картки (місяць і рік), однак беззаперечно встановлено, що відповідачу надавалась тільки одна картка і строк її дії не пролонгувався. Тобто, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р № 6-14цс 14. А тому, судом не береться до уваги посилання позивача на п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Заочним рішенням (повторним) Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3.04.2012 р. по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором - з [PERSON] стягнуто кошти у сумі 2664,64 доларів США у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.10.2007 р. № б/н ( у тому числі 1386,35 доларів США за тілом кредиту; 891,59 долар США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 199,99 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 62,81 долари США - штраф (фіксована частина), 123,90 долари США - штраф (процентна складова), яка утворилася внаслідок невиконання умов договору станом на 31.03.2011 р.. Таким чином, на думку суду, банк скористався своїм правом та стягнув всю кредитну заборгованість, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов»язальні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України),що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак як беззаперечно встановлено судом, вищевказане заочне судове рішення не виконане, про що зазначив в судовому засіданні представник позивача та йому невідомо чи пред»являлось взагалі таке рішення до виконання. Останній платіж в розмір 0,01 долар США, був зарахований на погашення заборгованості 7.12.2009р.. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз»яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, про безпідставність позову, а відповідно й відмову в його задоволенні.

Outcome: dismissed