Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 13.05.1980 року по 22.04.2014 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», працюючи ливарником на машинах для лиття під тиском. 22.04.2014 року його було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. Рівень виробничого шуму, загазованості на робочому місці, де він працював, перевищували гранично допустимі норми. В результаті роботи з підвищеним рівнем виробничого шуму та загазованості на робочому місці позивач отримав професійне захворювання у вигляді: хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етіології другої стадії в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другого ступеню. Легенева недостатність II ступеню. Захворювання професійне, вперше встановлено ППЛЕК 10.12.2014 р. в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Захворювання професійне, від тривалої дії шуму на виробництві, вперше встановлено ППЛЕК 10.12.2014 року в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, що підтверджується п. 7 акту № 157 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.12.2014року. Відповідно до акту огляду МСЕК від 25.02.2015 р. ступінь втрати професійної працездатності становить 40%. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 40000 грн. Представниця позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним позивачем в позовній заяві. Наполягала на задоволенні позовних вимог позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним ним в запереченні на позовну заяву. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку з необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення представниці позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку Судом встановлено, що позивач з 13.05.1980 року по 22.04.2014 року перебував у трудових відносинах з ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», правонаступником якого є ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», працюючи ливарником на машинах для лиття під тиском. 22.04.2014 року його було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. (а.с.5-8) Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач [PERSON] отримав професійне захворювання. Відповідно до акту № 157 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 29.12.2014 року (а.с.9), у [PERSON] було виявлено професійне захворювання, причиною якого є проведення робіт в умовах підвищених рівнів шкідливих виробничих факторів. Відповідно до акту огляду МСЕК від 25.02.2015 року ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] становить 40% (а.с.10). Суд вважає, що ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого [PERSON] отримав професійне захворювання. Суд вважає, що в справі є докази, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а саме: акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання,в якому зазначено перевищення гранично допустимих меж шкідливих факторів, акти МСЕК про встановлення відсотків втрати працездатності. Суд не вважає обґрунтованими доводи представника відповідача, що ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» не порушувало законних прав позивача, оскільки в п. 19 акту розслідування професійного захворювання № 157 від 29.12.2014 року, складеного комісією з розслідування професійного захворювання відносно [PERSON], не встановлено порушень нормативних актів про охорону праці та не визначені посадові особи, які допустили такі порушення. Оскільки даний акт розслідування професійного захворювання [PERSON] не оскаржив, то відсутні належні та допустимі докази порушення Товариством його прав. Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача щодо ненадання позивачем жодного доказу, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди. На момент встановлення [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності, набрав чинності Закону України про внесення змін до абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоді застрахованим і членам їх сімей), виключено підпункт «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частина 3 статті 28, частина 3 статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». За таких обставин суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] знайшов своє підтвердження. Відсутність висновків медично-експертного дослідження стосовно наявності (відсутності) медичних ознак моральної шкоди суд не вважає підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки наявність хронічного захворювання легенів, органів слуху та дихання у відповідача безумовно свідчать про те, що позивач відчував фізичний біль, знаходився на лікуванні, і ці обставини позбавляють його можливості реалізувати певні життєві намагання. Стаття 237-1 КЗпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до розяснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачці моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин, суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 8000 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial