Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач просить визнати недійсним договір оренди землі укладений з відповідачем, зобовязати його повернути земельну ділянку для ведення товарного с/г виробництва площею 6,7672 га на території Дмитрівської сільської ради Первомайського району Харківської області, що належить йому на праві власності на землю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВТК № 140333 виданого 13 серпня 2013 року. Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, позивач є власником земельної ділянки площею 6,7672 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради Первомайського району Харківської області. Раніше власницею земельної ділянки була сестра позивача, [PERSON], яка померла 17 квітня 2011 року. В серпні 2016 року позивачу стало відомо про існування договору оренди земельної ділянки від 19 вересня 2007 року, укладений між СТОВ «Дмитрівка» та померлою сестрою, який зареєстрований в Харківській регіональній філії ДП «Центр ДЗК у Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 вересня 2008 року за № 040868000144. Померла сестра, вищевказаний договір та додатки до нього не підписувала. На час укладання договору оренди земельної ділянки, 15.09.2007 року, вона проживала у позивача за адресою: Харківська область, Харківський район, село Мала Рогань і в село Дмитрівка Первомайського району Харківської області не приїжджала починаючи з 2004 року, до неї теж ніхто не приїжджав додому з метою укладання договору оренди чи довіреністю діяти від її імені. На підставі викладеного просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та повернути йому земельну ділянку, стягнути з відповідача судові витрати у справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Повідомив, що сестра позивача дійсно не підписувала оскаржуваного договору оренди землі та додатків до нього, волевиявлення з її боку на укладення цього договору не було. Оплату від відповідача отримувала як частину прибутку від обробітку ділянки. Представник відповідача проти позову заперечив, протягом дії оспорюваного договору у позивача не виникало питань щодо законності цього договору, вона отримувала орендну плату, що, як на думку відповідача, свідчить про відсутність заперечень проти умов договору, Крім того, вказував на пропущення строку позовної давності та просив його застосувати. Судом дослідженні усі надані докази, зокрема, оскаржені договори з додатками, документи на ділянку, про отримання оплати, висновок експертизи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Дані правовідносини регулюються ЦК України, Законом «Про оренду землі» (далі-Закон). За положеннями ст. 626 ЦК, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. В ч. 1 ст. 14 Закону передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Згідно з положеннями ч.2 ст. 207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За змістом ч. 1 ст. 210 ЦК, ч. 1 ст. 20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст. 18 Закону набирає чинності. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Без волевиявлення сторони неможливе вчинення договору, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору, учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов договору, складання та скріплення підписом письмового документу. Під час судового розгляду справи, за клопотанням представника позивача, ухвалою від 05.12.2016 р. призначено почеркознавчу експертизу, згідно з висновком якої від 30.01.2017 р. № 13503/1030, підписи від імені [PERSON] у оспорюваному договорі оренди землі та додатках до нього, укладеного між [PERSON] та СТОВ «Дмитрівка» виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису [PERSON]. Отже, факт відсутності волевиявлення [PERSON] на укладання договору є доведеним. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, що також відповідає практиці Верховного Суду України (постанова Пленуму від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі постанова Пленуму ВСУ). Враховуючи наведені обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу щодо визнання недійсним договору, який укладено без волевиявлення позивача,підтвердженого особистим підписом. Розглядаючи вимогу щодо повернення відповідачем земельної ділянки, суд також вважає її обґрунтованою, і при цьому виходить з наступного: У судовому засіданні доведено, і представник відповідача не заперечував, що відповідач на даний час користується спірною земельною ділянкою. За умови визнання договору оренди земельної ділянки недійсною, використання відповідачем земельної ділянки саме за цим договором є безпідставним. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Право власності позивача на земельну ділянку підтверджено свідоцтвом про право на спадщину, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним актом на право власності на земельну ділянку. Тому, позовна вимога щодо повернення земельної ділянки за оспореним договором, що визнається недійсним, є похідною від першої вимоги, і також підлягає задоволенню. Судом розглянуто усі доводи відповідача на заперечення позову. Так, оцінюючи факт отримання позивачем орендної плати, суд виходить з такого. Згідно з п.7 постанови Пленуму ВСУ, виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, не має значення для визнання правочину недійсним. Позивачем доведено, що спірний договір був укладений без волевиявлення [PERSON], тому, суд доходить висновку про його недійсність. Та обставина, що позивач, а потім і її спадкоємець, отримували плату за користування землею, відбувалась у подальшому і не може впливати на подію укладення, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору у минулому. Судом з'ясовуються підстави недійсності правочину, які існували на час укладення спірного договору, а оплата відноситься до стадії виконання договору. Тому, факт отримання позивачем плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 22.04.2015р. - справа №6-48цс15), касаційній практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 22.07.2915р.-рішення №47705809), а також апеляційного суду Харківської області (рішення від 15.10.2014р.-справа №637/410/14-ц). Щодо застосування строку позовної давності, суд виходить з того, що з матеріалів справи вбачається, що на час оформлення спадщини, позивач не знав про наявність спірного договору, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.07.2013 року, згідно якого відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані. Тому пояснення представника про те, що позивач дізнався про наявність спірного договору оренду в 2016 році приймаються судом до уваги. Крім того, представник відповідача по справі не надав, жодних підтверджуючих даних щодо пропуску строку позовної давності з боку позивача по справі, а тому підстав для застосування строку позовної давності не вбачається. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Ці витрати, як передбачено ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та тих, що повязані з розглядом справи, зокрема, проведенням судової експертизи. Позов подано зі сплатою судового збору у розмірі та порядку, визначеними Законом України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, витрати по сплаті судового збору та оплаті експертизи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved