Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсиббанк» 22.05.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 684,60 дол. США та стягнення судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 08.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибанк», який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року було перейменовано в ПАТ «УкрСибанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11195723000, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 21 500,00 дол. США, строком з 08.08.2008 року по 08.08.2014 року, зі сплатою 13,5 % річних за час фактичного користування кредитом. Відповідно до положень зазначеного кредитного договору [PERSON] зобов'язалася повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені договором строки. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON], про що між ним та Банком було укладено Договір поруки № 132689, за яким [PERSON] несе солідарну відповідальність перед Банком за невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитними договором виконав належним чином та надав [PERSON] кошти, які в ньому зазначені. Позичальником [PERSON] у встановлені кредитним договором строки, повернення наданого їй кредиту (основної суми) та строки сплати відсотків за користування кредитом не дотримуються, у зв'язку з чим у неї перед Банком, станом на 12.05.2014 року, виникла заборгованість у розмірі 8 684,60 дол. США. Крім того, відповідачам з боку Банка направлялася кореспонденція щодо порушень зобов'язань за кредитним договором та про необхідність погашення боргу, однак вони так і не виконали свої зобов'язання. В судове засідання 10.09.2014 року представник позивача ПАТ «УкрСибанк» - Васильєва І.Ю. (діє на підставі довіреності від 20.12.13) не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представили, чим позбавили суд можливості вислухати їх пояснення та думку по суті. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не надано. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибанк» (надалі позивач, кредитор, позичальник) та [PERSON] (надалі відповідач-1, боржник, позичальник) був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11195723000 (надалі - кредитний договір), відповідно до якого позивач надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 21 500,00 дол. США, строком з 08.08.2008 року по 08.08.2014 року зі сплатою, відповідно до п. 1.3.1. договору, 12,5 % річних за час фактичного користування кредитом (а.с.4-13). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору відповідач-1 була ознайомлена та згодна, про що свідчить її підписи на кожній сторінці договору. З позову вбачається, що відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року в статут АКІБ «УкрСибанк» були внесені зміни, відповідно до яких повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСибанк», яке залишилося правонаступником всіх прав та обов'язків АКІБ «УкрСибанк». Відповідно до положень зазначеного кредитного договору позивач зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти, які зазначені в кредитному договорі, а позичальник зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісію, тощо у встановлені кредитним договором строки. З позову вбачається, що позивач умови кредитного договору виконав та надав відповідачу-1 кошти, які зазначені у кредитному договорі. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 21 500,00 дол. США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів порядку і на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 08.08.2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати унуїтетних платежів у розмірі 390,00 дол. США в день їх сплати. Згідно п. 4.1. та п. 4.2. кредитного договору позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані Банком проценти та інші платежі у порядку та терміни встановлені договором, погашати кредит та сплачувати нараховані проценти шляхом сплати ануїтет них платежів, розмір яких встановлений згідно із п. 1.2.2. договору. Відповідно до п. 8.1. кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов'язання в частині несплати чергового унуїтетного платежу у встановлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором то Банк на прострочену суму основного боргу нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 5 %. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу (дня сплати ануїтетного платежу). На суму прострочених процентів, Банк може нарахувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів. Пеня нараховується у наступному порядку, а саме: - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті; - пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою Банка. В забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором, 08.08.2007 року між позивачем з одного боку та [PERSON] (надалі відповідач-2, поручитель) з іншого боку був укладений договір поруки № 132689, відповідно до якого [PERSON] виступила поручителем та поручилася перед Банком солідарно відповідати за невиконання відповідачем-1 умов кредитного договору (а.с.14-15). Зі змістом, умовами та правовими наслідками договору поруки відповідач-2 був ознайомлений та згодний, про що свідчать його підписи на кожній сторінці цього договору. Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 11195723000 від 08.08.2007 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Згідно п. 1.2. договору поруки поручителю добре відомі усі умови кредитного договору, зокрема суму основного боргу у розмірі 21 500,00 дол. США, термін виконання основоного зобов'язання 08.08.2014 року, якщо не будуть застосовані інші терміни та інші вимоги основного договору. Згідно п. 1.3. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Згідно п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Згідно п. 1.5. договору поруки причини невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань за договором. Згідно п. 2.2. договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним кредитним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Згідно п. 3.2. договорів поруки у випадку невиконання поручителем вимоги кредитора, пред'явленої згідно умов п. 2.2. договору, поручитель сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення поручителем виконання своїх зобов'язань за договором, за кожен день прострочення. Ці пункти Договорів поруки цілком відповідають ч.1 ст. 554 ЦК України, в якій зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна відповідальність) поручителя. Відповідно до ст. 553 ЦК України Поручителі, поручаються перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов'язання, а також відповідають перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. З позову вбачається, що відповідач-1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, та не з'являється до позивача у зв'язку з вирішенням питання щодо погашення цієї заборгованості. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у відповідача-1 перед позивачем, станом на 12.05.2014 року, виникла прострочена заборгованість, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості, становить - 8 684,60 дол. США, що за курсом НБУ на 12.05.2014 року (11,5938 грн. х 1 дол. США), еквівалентно 100 687 (сто тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 82 копійки, з яких: - заборгованість за кредитом - 6 861,40 дол. США, що за вказаним курсом еквівалентно 79 549,93 грн.; - заборгованість по відсоткам - 1 254,52 дол. США, що за вказаним курсом еквівалентно 14 544,70 грн.; - пеня за прострочення сплати кредиту - 510,85 дол. США, що за вказаним курсом еквівалентно 5 922,72 грн; - пеня за прострочення сплати відсотків - 57,83 дол. США, що за вказаним курсом еквівалентно 670,47 грн.. Розрахунок заборгованості зазначений в позові та додано до матеріалів справи (а.с.2, 16-23). Судом встановлено, що Розділом 8 кредитного договору передбачено в разі невиконання зобов'язань стягнення з позичальника на користь Банка пені та неустойки. Стягнення пені з поручителя передбачено п. 3.2. договору поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання відповідачем-1 зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою Кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. На підставі вищезазначеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів пені, заявлені обґрунтовано. Судом встановлено, що позивач направляв відповідачам письмові вимоги за Вих. №№ 30-11/11366 та 30-11/11367 від 02.04.2014 року щодо погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується реєстром замовлених поштових відправлень від 07.04.2014 року (а.с.24-27). Однак, вказані вимоги залишилися поза увагою відповідачів та заборгованість погашена не була. Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідачі порушили не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України. На момент розгляду справи доказів погашення відповідачами кредиту, сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків, тощо у суду не має. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідачів всієї суми заборгованості, яка виникла у них за кредитним договором, обґрунтованими та такими, що відповідають умовам цих договорів та ст. 1050 ЦК України. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту. Відповідно до вказаної постанови, договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Також, у вказаній постанові зазначено, що відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином вбачається, що Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Суд, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів, в рівних частках з кожного, на його користь, суму сплаченого ним судового збору, на підставі наступного. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору, позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 006 (одна тисяча шість) гривень 88 копійок, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 0009999679 від 14.05.2014 року (а.с.39). Отже, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 503 (п'ятсот три) гривні 44 копійки, з кожного окремо. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved