Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача 8000 грн. заборгованості за договором позики, 240 грн. - відсотків річних та судові витрати, мотивуючи тим, що 01.11.2012 року відповідач отримав від неї позику в сумі 8000 грн. та зобов`язувався повернути їх до 01.12.2012 року, однак свої зобов`язання не виконав і не виконує, не зважаючи на неодноразові нагадування. Вже тривалий період відповідач уникає зустрічей з нею, на її телефонні дзвінки не відповідає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю та просить його задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки не повідомив, про розгляд справи у його відсутність не клопотав. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд вислухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступне. В силу ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В ч.2 ст.11 ЦК України зазначається, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як зазначається в ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач надав розписку відповідача, яка підтверджує факт отримання останнім від позивача 01.11.2012 року 8000 грн., які він зобов'язувався повернути до 01.12.2012 року, а тому суд вважає, що між сторонами укладено договір позики 01.11.2012 року, тобто в день передачі відповідачу 8000 грн. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідачем порушено зобов'язання в частині повернення суми боргу. Так, згідно з положенням статті 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Оскільки відповідач не надав розписку, що підтверджує факт розрахунку, суд вважає відповідача таким, що не виконував грошове зобов'язання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А тому з відповідача слід стягнути гроші в сумі 8000 грн. на користь позивача. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. В силу ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 240 грн. є правомірними та також підлягають до задоволення. Що стосується розміру штрафних санкцій то їх сума також не оспорюється відповідачем. Вимога про збільшення їх розміру на час прийняття рішення позивачем також не заявлялась. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Як наслідок цього позов підлягає до задоволення в повному обсязі в сумі 8240 грн. (8000 грн.+240 грн.). Позивачем сплачено судовий збір в сумі 229,40 грн. в дохід держави, сума якого відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved