Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 53490,54 доларів США, за кредитним договором №MKA0GA00000197 від 13 жовтня 2006 року, що за курсом 21,38 грн. відповідно до розпорядження Національного банку України від 13 серпня 2015 року складає 1143627,75 та судового збору у розмірі 17 154,42 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 13 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №MKA0GA00000197, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 7394 доларів США, на термін до 13 жовтня 2010 року, та зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 13 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], укладено договір поруки №MKA0GA00000197, відповідно до якого [PERSON] зобовязалася нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] умов кредитного договору. На даний час, у звязку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, станом на 13 серпня 2015 року у них виникла заборгованість у розмірі 53490,54 доларів США, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] та судові витрати у розмірі 17154,42 грн.. Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, судовою повісткою в порядку статті 74 Цивільно - процесуального кодексу України, причину неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить в задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку зі спливом строком позовної давності, який сплив 13 жовтня 2010 року. Також подала до суду заперечення, які мотивує тим, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк не визнає, вважає їх незаконними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до кредитного Договору №MKA0GA00000197 від 13 жовтня 2006 року, ПАТ КБ ПриватБанк зобов'язується надати [PERSON] кредит у розмірі 7000,00 доларів США на споживчі цілі, а також 394,00 доларів США на сплату страхових платежів на строк до 13 жовтня 2010 року. У свою чергу матеріалами справи підтверджується тільки видача 7000 доларів США кредитних коштів (заява на видачу готівки від 13 жовтня 2006 року), а доказів видачі 394,00 доларів США, чи їх перерахування Банком від імені Позичальника на користь третіх осіб позивачем не надано. Як вбачається з позовної заяви, станом на 13 серпня 2015 року сума заборгованості складається, з : заборгованості за кредитом - 6674,64 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом - 14689,90 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 587,56 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 34538,44 доларів США. Відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж позичальником було здійснено 30 березня 2007 року. Вважають, що придбання від банку послуги з користування кредитом, як обов'язкової умови для надання кредиту є незаконним, а отже і вимога про стягнення комісії за користування кредитом є незаконною та -2- такою, що суперечить нормам права. Також, звертає увагу на те, що розмір неустойки (пені), нарахованих позивачем, майже в 5 разів перевищує заборгованість по кредиту, окрім того така вимога заявлена із порушенням строків позовної давності, яка встановлена п.1 ч.2 ст. 258 ЦПК України тривалістю в один рік. Також щодо договору поруки, то зазначає, що згідно кредитного договору строк повного виконання основного зобов'язання сплив 13 жовтня 2010 року, а із вимогою до поручителя [PERSON] - Банк звернувся тільки 14 серпня 2015 року, скерувавши відповідне повідомлення, доказів отримання якого матеріали справи не містять. Тобто, минув як строк позовної давності щодо пред'явлення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, так і строк пред'явлення вимоги до поручителя. Тому, на підставі вищенаведеного просять суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №MKA0GA00000197 від 13 жовтня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], відповідач отримала кредит у розмірі 7394,00 доларів США, на термін до 13 жовтня 2010 року, та зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.10-11). В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором - 13 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір поруки №MKA0GA00000197, відповідно до якого [PERSON] зобовязалася нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] умов кредитного договору. В пункті 12 даного Договору поруки зазначено, що : Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором (а.с.13). Згідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №MKA0GA00000197 від 13 жовтня 2006 року, станом на 13 серпня 2015 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість, яка складає 53490,54 доларів США, з яких: 6674,64 доларів США - заборгованість за кредитом, 14689,90 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 31538,44 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 587,56 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, що за курсом 21,38 грн. відповідно до розпорядження Національного банку України від 13 серпня 2015 року - складає 1 143 627 (один мільйон сто сорок три тисячі шістсот двадцять сім) гривень 75 копійок (а.с.4-5). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Згідно статтей 526, 527 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок. На підставі статтей 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків У відповідності до статтей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором За правилами статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з частини 1 статті 524 Цивільного кодексу України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Частиною 1 та 2 статті 533 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З частин 1 та 3 статті 212 Цивільно - процесуального кодексу України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності. -3- З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі ПАТ КБ ПриватБанк виконав свої зобовязання перед відповідачем [PERSON], уклавши з нею 13 жовтня 2016 року кредитний Договір №MKA0GA00000197, згідно якого їй надано кредит у розмірі 7394,00 доларів США, а остання належним чином не виконала умови вищевказаного кредитного договору, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість в розмірі 54490,54 доларів США, що за курсом 21,38 грн. відповідно до розпорядження Національного банку України від 13 серпня 2015 року складає 1 143 627 (один мільйон сто сорок три тисячі шістсот двадцять сім) гривень 75 копійок, і в цій частині суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк є обгрунтованими і підставними. У свою чергу представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала суду заяву про застосування до позовної заяви ПАТ КБ ПриватБанк про солідарне стягнення заборгованості строку позовної давності і розглядаючи дане питання, суд приходить до наступного. Так, приписами статтей 256, 257 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та яка визначає стабільність цивільно-правових відносин, виховує та дисциплінує учасників цивільно-правових відносин, є стимулом до активного використання ними власних прав, а з іншої сторони - зміцнює договірну дисципліну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, вбачається, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З змісту позовної заяви складеної представником ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], вбачається, що в абзацах 1 та 2 вказано, що : «ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 13 жовтня 2006 року уклали кредитний договір № MKA0GA00000197. Згідно договору ПАТ КБ ПриватБанк зобов'язався надати Відповідачу 1 кредит у розмірі 7394,00 доларів на термін до 13 жовтня 2010 року, а Відповідач 1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. До суду ПАТ КБ ПриватБанк звернувся з вищевказаним позовом - 11 вересня 2015 року, тобто майже через два роки зі спливом строків для звернення з таким позовом до суду. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, а також за наявності заяви представника відповідача - [PERSON] про застосування строків позовної давності, відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості - необхідно відмовити. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості - необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed