Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 180564,07 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладених між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач,та [PERSON] договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року, та додаткової угоди №1 про внесення змін до договору кредиту від 19.10.2008 року, останній отримав кредит для оплати придбаного автомобіля у розмірі 16706,00 доларів США, строком погашення не пізніше 05.11.2012 року, зі сплатою 12% річних за користування кредитом. У якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач,та [PERSON] було укладено договір застави №06А228-К від 06.11.2006 року, згідно якого відповідач передав у заставу банку рухоме майно, а саме: транспортний засіб, марки «Мітсубіші Ланцер», 2006 року випуску, кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 02.11.2006 року Вільнянським ДАІ ГУМВС України в Запоріжській області. Також у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір поруки №06А228-П від 06.11.2006 року, на підставі якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] його зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Однак, [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд визнати поруку за договором №06А228-П від 06.11.2006 року припиненою, так як строк виконання зобов'язання за кредитним договором встановлено - до 05.11.2012 року. Банк відповідно до ст.559 Цивільного кодексу України мав пред'явити до поручителя вимогу протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто до 05.04.2013 року включно, однак така вимога пред'явлена не була, до суду позивач звернувся лише 18.11.2014 року. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та її представника,вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 06.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор), та [PERSON] (позичальник) було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року, а 19.10.2008 року - додаткову угоду №1 про внесення змін до зазначеного договору кредиту, згідно умов яких кредитор надав [PERSON] кредит у розмірі 16706,00 доларів США з оплатою за користування кредитом по процентній ставці - 12% річних, а з 19.10.2008 року - 13,5% річних, на купівлю автотранспортного засобу марки «Мітсубіші Ланцер», 2006 року випуску, чорного кольору.В свою чергу, [PERSON] зобов'язався належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 05.11.2012 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с.6-9, 10-11). Банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року перед [PERSON] в сумі 16706,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №2 від 06.11.2006 року (а.с.12). Пунктом 2.4 договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця. Термін сплати процентів з 01 по 10 число наступного за звітним. Відповідно до п.4.1 договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року у разі прострочення строків сплати процентів, визначених п.2.4 договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1 договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. 06.11.2006 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» (заставодержатель), та [PERSON] (заставодавець)укладено договір застави №06А228-К від 06.11.2006 року, згідно якого заставодавець передав у заставу заставодержателю рухоме майно, а саме: транспортний засіб, марки «Мітсубіші Ланцер», 2006 року випуску, кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 02.11.2006 року Вільнянським ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с.13-15). 06.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор), та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №06А228-П, на підставі якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] (позичальник) його зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору (а.с.16). Згідно п.1.4 договору поруки №06А228-П від 06.11.2006 року відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором протягом трьох робочих днів від дати повернення кредиту, передбаченого договором. Відповідно до п.п.1.1 договору поруки №06А228-П від 06.11.2006 року поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату відсотків, штрафних санкцій. Однак, [PERSON] вимоги договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року належним чином не виконав, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому у повному обсязі не сплатив. За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача [PERSON] за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року станом на 15.10.2014 року складає 13940,98 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 15.10.2014 року становить 180564,07 гривень, а саме: 9281,03 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 120208,25 гривень, - заборгованість за кредитом, 2674,24 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 34636,85 гривень, - заборгованість за відсотками, 1648,93 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 21357,00 гривень, - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 336,78 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 4361,97 гривень, - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. На підставі ст.544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №06А228-К від 06.11.2006 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак останній порушив вимоги договору кредиту, а саме не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів по ньому. Крім того, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є поручителем перед позивачем за виконання [PERSON] умов договору кредиту та солідарним боржником. У зв'язку з невиконанням позичальником вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від відповідачів виконання зобов'язань по кредитному договору, які останні ігнорують. У зв'язку з цим, є підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту, відсотків по ньому, пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. При цьому, за змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст.251, 252 ЦК України). Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Судом встановлено, що договором поруки №06А228-П від 06.11.2006 року певний строк поруки не передбачений. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 23 травня 2012 року (справа №6-33цс12), умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Також судом встановлено, що боржник [PERSON] (а відтак і поручитель [PERSON].) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами в термін, не пізніше 05 листопада 2012 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами). Відповідно до п.3.1.1 договору поруки №06А228-П від 06.11.2006 року поручитель зобов'язався протягом одного робочого дня від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, виконати відповідне зобов'язання, шляхом перерахування непогашеної суми кредиту, непогашеної суми процентів, суми штрафних санкцій. Доказів того, що на адресу поручителя направлялася вищезазначена вимога про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, у порушення вимог ст.ст.10, 60 Цивільного процесуального кодексу України позивачем суду не надано. Позов було пред'явлено до суду лише 18.11.2014 року. Таким чином, судом встановлено, що кредитор не звернувся до поручителя із відповідним позовом у судовому порядку протягом шести місяців після закінчення основного зобов'язання. Враховуючи вимоги ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що строк дії поруки припинився 06 травня 2013 року, тобто після спливу 6 місяців протягом якого банк або його правонаступник могли звернутися до поручителя у судовому порядку. Згідно ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення в частині позовних вимог до [PERSON]ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON]пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до нього. У зв'язку із відмовою у задоволенні позову в частині вимог до відповідача [PERSON], враховуючи положення ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вбачає за необхідне не стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial