Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач ПАТ ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за договором № б/н від 23.01.2008 року в сумі 22286,62 грн. В обґрунтування позову позивач стверджує, що заборгованість в сумі 22286,62грн., виникла внаслідок порушення відповідачем договірних умов щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач стверджує, що відповідач незаконно не виконує власних зобов'язань щодо погашення отриманого кредиту і відсотків за користування ним. Позивач стверджує, що відповідно до умов укладеного з відповідачем договору від 23.01.2008 року, відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за вищевказаним договором відповідач станом на 14.11.2013 року має загальну заборгованість за кредитом - 22286,62 грн., у тому числі: - 2577,25 грн. - заборгованість за кредитом; - 11346,91 грн. - заборгованість за відсотками; - 6825,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1037,46 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по вищевказаному кредитному договору в грошовій сумі 22286,62 грн. і судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач позов визнала частково і пояснила, що 23.01.2008 року вона дійсно отримала від позивача ПАТ ПриватБанк» кредит в розмірі 3000 грн. Проте в зв'язку з тяжким фінансовим становищем перестала погашати заборгованість по кредиту. В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини і відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до умов укладеного з відповідачем договору № б/н від 23.01.2008 року, відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач порушила умови договору, що призвело до утворення заборгованості по даному кредитному договору і заявлена позивачем загальна заборгованість станом на 14.11.2013 року складає - 22286,62 грн., у тому числі: - 2577,25 грн. - заборгованість за кредитом; - 11346,91 грн. - заборгованість за відсотками; - 6825,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1037,46 грн. - штраф (процентна складова). Однак дослідивши письмові матеріали справи вбачається, що заборгованість підлягає до стягнення у визначеній позивачем сумі : - 2577,25 грн. - заборгованість за кредитом; - 15,38 грн. - несплачені проценти на поточну заборгованість. В той же час визначена позивачем заборгованість по процентам на прострочену заборгованість підлягає до стягнення у сумі 6598,02 грн., оскільки інша частина даного виду заборгованості 4748,89 грн. не підлягає стягненню через закінчення строку позовної давності. Заборгованість з нарахованої комісії підлягає стягненню у визначеній позивачем сумі 105 грн. В той же час заборгованість за простроченою комісією підлягає стягненню у сумі 3675,00 грн., оскільки інша частина даного виду заборгованості 3045 грн. не підлягає стягненню через закінчення строку позовної давності. В зв'язку з цим підлягає перерахунку сума судового штрафу визначена позивачем відповідно до п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг у 5 відсотковому розмірі від суми заборгованості і такий штраф підлягає стягненню у розмірі 648,54 грн., при цьому визначений позивачем штраф у твердій грошовій сумі 500 грн. підлягає до стягнення у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - зміна умов зобов'язання. Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна (скорочена ) позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Як випливає з правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13 перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх часткового задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав власних зобов'язань за договором. В той же час, суд, з урахуванням заявленої відповідачем вимоги про застосування строку позовної давності, відсутності клопотання позивача про поновлення строку позовної давності пропущеного з поважних причин, відмовляє останньому у стягненні заборгованості за кредитом у визначених вище сумах: на погашення відсотків в сумі 4748,89 грн., на погашення комісії в сумі 3045 грн., оскільки визнає, що з часу виникнення у позивача права на звернення з позовом щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією, сплив встановлений ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності тривалістю у три роки. За таких обставин, суд визнає, що відповідач [PERSON] допустила істотні порушення умов кредитного договору від 23.01.2008 року № б/н і всупереч вимог ст.ст. 526,610,611,1054 ч.1 ЦК України не виконала законних вимог позивача щодо своєчасного повернення заборгованості за договором, тому ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в загальному розмірі 14767,73 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог - 151,40 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: partial