Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 13.02.2019 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 108092 грн. 98 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» посилається на наступне. Так, 02.11.2015 р. між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування власників наземних транспортних засобів № 25-0102-15-00023 (із двома періодами страхування з 02.11.2015 р. по 01.11.2016 р., та з 02.11.2016 р. по 01.11.2017 р.), предметом якого було страхування транспортного засобу «БМВ», державний номер [NUMBER] . 09.06.2017 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «БМВ», д.н. [NUMBER] , та транспортного засобу «Дачіа», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2017 р., вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. До позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав усі необхідні документи. Позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі Калькуляції №ДККА-57078 від 25.06.2017 р. На підставі вказаних документів, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі: 207092 грн. 98 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 12372 від 27.06.2017 р. та № 12120 від 26.06.2017 р. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», яка за Заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу 26.06.2018 р. виплатила 99000,00 грн. Позивач посилається на те, що він звертався до відповідача із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу за вих. № 29736 від 26.07.2018 р., яку відповідач отримав особисто, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення, проте, він жодним чином не відреагував на зазначену претензію. Таким чином, сума виплати страхового відшкодування, яке повинен сплатити відповідач складає: 207092,98 - 99000,00 = 108092,98 грн., які позивач просить стягнути. Ухвалою суду від 22.02.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Прохальна частина позовної заяви містить клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідно до якого позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує сторона позивача. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що 02.11.2015 р. між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування власників наземних транспортних засобів № 25-0102-15-00023 (із двома періодами страхування з 02.11.2015 р. по 01.11.2016 р., та з 02.11.2016 р. по 01.11.2017 р.), предметом якого було страхування транспортного засобу «БМВ», державний номер [NUMBER] . Строк дії договору з 02.11.2015 р. по 01.11.2017 р. 09.06.2017 р. о 13:10 год., в м. Києві по вул. Ділова,1/2 , сталася ДТП за участю транспортного засобу «Дачіа», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу «БМВ», д/н [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Так, вбачається, що 09.06.2017 р. о 13:10 год., водій [PERSON] в м. Києві по вул. Ділова, 1/2 , керував транспортним засобом «Дачіа», д.н. [NUMBER] , під час керування у автомобіля відмовили гальма, внаслідок чого відбулось зіткнення з припаркованим автомобілем «Опель Астра», д.н. [NUMBER] , та з автомобілем «БМВ», д.н. [NUMBER] , транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП. Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2017 р., дії [PERSON] кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило до пошкодження транспортних засобів. Зазначеною постановою Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2017 р., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, - закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Внаслідок ДТП, що мала місце 09.06.2017 р. о 13:10 год., в м. Києві по вул. Ділова, 1/2, автомобіль «БМВ», д.н. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , отримав пошкодження. Вбачається, що 10.06.2017 р. власник пошкодженого автомобіля, [PERSON] , з метою отримання відшкодування, звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» з повідомленням про настання страхового випадку та відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. За результатами огляду транспортного засобу, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було складено страховий акт № ДККА-57078/1 від 19.07.2017 р. та розрахунок суми страхового відшкодування до нього від 19.07.2017 р. на підставі калькуляції № ДККА-57078 від 25.06.2017 р. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», згідно полісу № АК/690480, яка за Заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу 26.06.2018 р. виплатила 99000,00 грн. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15- ц; провадження № 14-176цс18 викладеної у п.п. 49 - 51, 53, 55 -57 визначено, що згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Встановлено, що відповідно до страхового акту № ДККА-57078/1 від 19.07.2017 р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього від 19.07.2017 р., ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатила на користь потерпілого суму страхового відшкодування 207092 грн. 98 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 12372 від 27.06.2017 р. та № 12120 від 26.06.2017 р. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на викладене вище суд вважає обґрунтованими доводи позивача в обґрунтування права вимоги до відповідача за вказаних вище обставин. Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «СК «Українська страхова група» направляло [PERSON] претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу за вих. № 29736 від 26.07.2018 р., яку відповідач отримав особисто, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відділення поштового зв`язку, яка залишалася поза увагою відповідача. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого (позивача) були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який в судове засідання не з`явився, не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази на спростування розміру завданої шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача суму витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 108092,98 грн. (207092,98 грн. (загальний розмір заподіяної шкоди) - 99000,00 грн. (виплата ТДВ «СК «Альфа-Гарант»). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1921,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved