Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач, ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», у липні 2016 року, звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій прохає визнати договір оренди житлового приміщення від 19 грудня 2014 року розірваним з 13 травня 2016 року, а також стягнути з відповідача гарантійний платіж (передплату) у сумі 43\~000 гривень та пеню у сумі 78\~475 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що між ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та [PERSON] 19 грудня 2014 року було укладено договір нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Карла Лібкнехта 4-а строком дії до 10 грудня 2017 року. За договором вказане приміщення повинно бути передано по Акту прийому-передачі в термін до 30 січня 2015 року. Договором також передбачено сплата гарантійного платежу у розмірі місячної орендної плати, яка складає 43\~000 гривень, яку і було сплачено позивачем. Однак в порушення умов договору відповідач не передав в строк дане нежитлове приміщення, у звязку з чим 28 травня 2015 року банк, маючи бажання припинити договірні відносини з відповідачем, направив на адресу відповідач лист-вимогу про повернення сплаченого ним гарантійного платежу, який відповідачем повернуто не було. Внаслідок цього, позивач прохає визнати договір оренди нежитлового приміщення від 19 грудня 2014 року розірваним з 13 травня 2015 року та стягнути із [PERSON] суму гарантійного платежу у розмірі 43\~000 гривень та нараховану пеню у сумі 78\~475 гривень, а також віднести судові витрати на рахунок відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений судом належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення в повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки в договорі оренди нежитлового приміщення від 19 грудня 2014 року сторони визнали, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), тому сплачена сума гарантійного платежу після підписання договору не підлягає поверненню, оскільки позивач виявив бажання розірвати договір в односторонньому порядку вже після сплати гарантійного платежу. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Карла Лібкнехта 4-а строком дії до 10 грудня 2017 року (а.с.4-7), відповідно до якого вказане нежитлове приміщення повинно бути передано позивачу по Акту прийому-передачі в термін не пізніше 30 січня 2015 року. Також договором передбачена сплата гарантійного платежу в розмірі місячної орендної плати, яка складає 43\~000 гривень. 13 лютого 2015 року позивачем на користь відповідача було сплачено 42\~355 гривень (меморіальні ордери а.с.8,9). 31 березня 2015 року відповідачем було направлено на адресу банку лист з повідомленням про те, що приміщення за договором вільне та готове до використання (а.с.10). Однак 28 травня 2015 року Банком на адресу відповідача було направлено лист вимогу, в якому зазначалося, що банк відмовляється від укладеного договору оренди та просить відповідача повернути суму сплаченого гарантійного платежу (а.с.11). 10 листопада 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі за позовом ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до [PERSON] про визнання договору неукладеним та стягнення грошових коштів прийнято рішення, яким у вимогах позивача відмовлено в повному обсязі (а.с.28-30); рішення набрало законної сили. Нормою статті 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5.1 Договору оренди нежитлового приміщення сторони визначили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін (за наявності) (а.с.5), тобто укладений договір є консесуальним. А отже, не може залежати від настання якоїсь іншої події, такої, наприклад, як підписання акту прийому-передачі нежитлового приміщення. Разом з тим, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року у задоволенні тих же вимог позивача було відмовлено, рішення набрало законної сили, а отже це має преюциціальне значення при розгляді даної цивільної справи. Відтaк,\~зa\~ч.\~3\~cт.\~61\~ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені встановлено ці обставини. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Сторони уклали договір оренди нежитлового приміщення, який є консесуальним. Позивачем було внесено гарантійний платіж в розмірі місячної орендної плати за приміщення. Відповідач після отримання гарантійного платежу повідомила позивача про готовність приміщення до використання, однак позивачем було виявлено бажання розірвати договір та стягнути з відповідача сплачений гарантійний платіж. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, позивачу було відмовлено в задоволенні тих самих вимог до того ж відповідача, а тому в силу ст.61 ЦПК України обставини, встановлені даним судовим рішенням не потребують додаткового доведення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed