Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи: [PERSON] (далі - третя особа 1), [PERSON] (далі - третя особа 2) про визнання недійсним договору. Позов обґрунтовано тим, що Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АС номер 6093238 від 8 липня 2013 року (далі - Договір страхування) було укладено після страхового випадку. Позивач просить визнати Договір страхування недійсним. На підставі статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 15 січня 2013 року між позивачем та третьою особою 1 було укладено Договір доручення (а.с.6-10). Згідно підпункту 1.1.3. пункту 1.1. розділу 1 Договору доручення довіритель доручає, а Повірений приймає на себе обов'язки від імені, за дорученням, в інтересах та під контролем Довірителя надавати фізичним і юридичним особам страхові послуги, а саме укладати договори страхування та видавати їх страхувальникам, приймати страхові платежі за договорами страхування та забезпечувати їх своєчасне та повне перерахування Довірителю в порядку, передбаченому законодавством та ним Договором. 11 липня 2013 року за вх. №ЦВ-3249 третьою особою 2 до позивача було подано заяву про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (а.с.13-14). Згідно вищевказаної заяви 9 липня 2013 року на вул. Волинська 34/1 в м. Києві сталося зіткнення автомобілів «ВАЗ 2105», державний номер [NUMBER], під керуванням третьої особи 2 та «Nissan», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. В додаток до заяви надавалась копія Договору страхування (а.с.11). В ході страхового розслідування обставин справи 20 серпня 2013 року за вих. №5081 позивач звернувся до відповідача з листом в якому просило повідомити про обставини укладання Договору страхування (а.с.16). 20 серпня 2013 року відповідач надав пояснювальну записку, в якій повідомляв, що Договір страхування не укладав та не підписував, автомобіль «ВАЗ 2105», державний номер [NUMBER] з 1998 року передано на підставі доручення іншій особі прізвище та координати якої не пам'ятає (а.с.15). Крім цього, позивач звернувся з листом до третьої особи 1 в якому просив повідомити обставини укладання Договору страхування. Згідно письмових пояснень наданих третьою особою 1 9 липня 2013 року о 10 год. 00 хв. агент уклав Договір страхування з інспектором ДПІ, який попрохав його поставити дату укладання та час строку дії договору з 00 год. 00 хв. 8 липня 2013 року. Дані вказані в Договорі страхування третя особа 1 переписав з наданого інспектором ДПІ договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхувальник вказаний у Договорі страхування при укладанні не був присутнім та не підписував його (а.с.12). Згідно з частиною другою статті 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою, другою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Частинами першою, другою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, викопати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 26 постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Згідно оспорюваного договору страхування страхувальником зазначено [PERSON]. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але один із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність па підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно пунктом 1 частини другої статті 29 Закону України «Про страхування» договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі якщо його укладено після страхового випадку. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що Договір страхування було укладено після настання дорожньо-транспортної пригоди та особою яка не має належних повноважень на представництво та підписання договорів, та вважає за необхідне визнати його недійсним. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у сумі 114, 70 грн. (сто чотирнадцять гривень 70 копійок). Враховуючи викладене, беручи до уваги положення постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved