Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 58/А-07 від 28.12.2007 року в сумі 231352,62 доларів США, що за курсом НБУ 12,95 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.10.2014 року , складає 2996016, 43 грн., яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 117352,62 долара США, пені за несвоєчасне виконання зобов»язання за договором в сумі 114000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов»язання за договором кредиту між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Оскільки на вимогу позивача про погашення заборгованості позичальник та поручитель не відреагували, поручитель несе відповідальність як солідарний боржник, позивач просить стягнути з відповідачів вищезазначену суму. Поряд з цим, представник позивача просить відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим, у зв»язку з відсутністю підставі. Позивачка [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати правовідношення з надання поруки за договором від 28.12.2007 року припиненими. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що п.п. 5, 6 договорів сторони визначили порядок пред»явлення вимоги до поручителя та строк виникнення у нього обов»язку виконати ці вимоги. [PERSON] посилається на те, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем та отримання відповідачами до яких пред»явлений позов, письмової вимоги із зазначенням невиконання обов»язку. Строк дії договору кредиту 27.12.2017 року, строк дії поруки договором не встановлений, а умова договору про дію поруки до повного виконання зобоВ2язання за кредитним договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки , на думку [PERSON], це не відповідає вимогам ст.. 252 ЦК України. Згідно розрахунку суми позовних вимог, строк виконання основного зобов»язання в частині сплати процентів настав 24.03.2008 року, в частині повернення суми кредиту 21.01.2008 року, а позов подано у жовтні 2014 року, тобто, позивачем за основним позовом пропущений строк пред»явлення вимоги до поручителя. Крім того, позивач за зустрічним позовом вважає, що позивач збільшив процентну ставку з 14 % до 21 % річних, що призвело до збільшення обсягу грошових коштів, які необхідно вносити, як плату за користування кредитом. Матеріали справи не містять відомостей про надання поручителем згоди на зміну процентної ставки. Вказана обставина, як вважає [PERSON], є підставою для припинення договору поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Поряд з цим [PERSON] просить суд поновити їй строк на подачу даного позову, у зв»язку з поважністю причин його пропуску, оскільки на її адресу не надходила ухвала про відкриття провадження у справі. До судового засідання сторони не з»явились, про час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.207). Представником відповідача подано заяву про перенесення судового розгляду у зв»язку з зайнятістю у іншому судовому засіданні ( а.с. 206). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що представник відповідачів вдруге поспіль не з»явився до судового засідання без поважних причин, при наданні суду заяв про перенесення судового розгляду ( а.с. 200, 2017) не надав жодного доказу на підтвердження поважності неявки. З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що підлягає задоволенню частково, зустрічні позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 28.12.2008 року укладено Договір кредиту № 58/А-07. Відповідно до умов вищевказаного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 232 000 доларів США, а відповідач зобовязався погасити отриманий кредит та відсотки в обумовлений договором строк, до 27.12.2017 року, а у разі порушення зобов»язань, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом ( а.с.15-17). З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов»язань за вказаним кредитним договором, 28.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», з одного боку, та [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, без номерів ( а.с. 18). За умовами договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов»язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник ( п. 2). Згідно п. 4, у разі невиконання боржником зобов»язань за договором кредиту боржник та поручитель відповідають перед кредитором солідарно. З 02.02.2009 року Банком було збільшено процентну ставку з 14 % до 21% річних відповідно до п. 2.3.1 Договору, про що свідчить розрахунок заборгованості. Дані обставини підтвердив представник позивача за основним позовом. У той час, поручитель [PERSON] [PERSON] з зазначеною зміною процентної ставки ознайомлений не був, що не спростовується, як матеріалами справи, так і поясненнями представника ПАТ КБ «ПриватБанк», який вважав, що повідомляти про це поручителів банк не був повинен, оскільки поручителі були ознайомлені з умовами кредитного договору. Таким чином, обсяг відповідальності [PERSON] перед банком суттєво збільшена, на що поручитель [PERSON] згоди не надавала. Статтею 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється: - з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; - якщо після настання строку виконання зобов»язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; - у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; - після закінчення строку встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений момент пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Виходячи з наведеного, суд вважає позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтованими, у зв»язку з чим зазначений договір поруки укладений [PERSON] слід визнати припиненим з 02.02.2009 року. Оскільки , як було встановлено судом та не оспорювалось представником ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] не була повідомлена про збільшення процентної ставки, позивачка за зустрічним позовом стверджує, що про це їй стало відомо з даної цивільної справи, а відповідачем за зустрічним позовом іне з цього приводу не доведено, суд вважає правильним поновити [PERSON] строк для звернення до суду з даним позовом. На підтвердження цього також вказує рішення Жовтневого суду м. Харкова від 12.04.2012 року ( а.сч. 186,216-218), яким з таких самих підстав припинено договір поруки укладений другим поручителем [PERSON] Рішенням Червонозаводського районного суду від 28.12.2011 року з [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 3140132, 70 грн. ( а.с. 183-185). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.02.2013 року вказане судове рішення в цій частині залишено без змін ( а.с. 212-215). Однак відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку з чим станом на 02.10.2014 року виникла заборгованість у розмірі 231352,62 доларів США, що за курсом НБУ 12,95 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.10.2014 року , становить 2996016, 43 грн. Дана заборгованість складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 117352,62 долара США, пені за несвоєчасне виконання зобов»язання за договором в сумі 114000,00 доларів США . Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та на вимогу кредитора зобовязаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а якщо за порушення зобовязання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків, передбачених ст.624 ЦК України. Статтею 611 ЦК України передбачено, що при порушенні зобовязань наступають наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивачем за основним позовом позовні вимоги доведені. Відповідачем [PERSON] не надано жодного доказу, які б спростовували позов ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо неналежності виконання зобов»язань за кредитним договором та наявності заборгованості. У звязку з невиконанням позичальником зобовязань за кредитним договором, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог. Позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Тому з відповідача [PERSON], підлягає стягненню на користь позивача вищевказана сума. [PERSON] до суду подано заяву про застосування строків позовної давності щодо основного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а.с. 182), т.я. вважає такий строк позивачем пропущеним без поважних причин. Але суд вважає, що дана заява не ґрунтується на фактичних обставинах та вимогах закону. Рішення суду від 28.12.2011 року про стягнення суми кредиту з [PERSON] набрало чинності 25.02.2013 року ( а.с. 213-215), з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 24.10.2014 року, що свідчить про дотримання встановленого закону строку позовної давності. З огляду на наведене, підстави для задоволення заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності, відсутні. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору 3654 грн. ( а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial